Справа № 932/665/26
Провадження № 1-кс/932/368/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2026 року м. Дніпро

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,за участі прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу захисника ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України на незаконне затримання ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

Під час розгляду клопотання слідчого СВ ВП №4 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000007 від 02 січня 2026 року, стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 289 КК України, захисником ОСОБА_5 було подану скаргу в порядку ст. 208 КПК України.

Так, захисник повідомив, що 21.01.2026 року о 18:40 співробітниками поліції ВП № 4 ДРУГІ № 1 ГУНП в Дніпропетровській області було затримано громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, о 20:33 старшим слідчим СВ ВП № 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області було складено протокол затримання громадянина ОСОБА_6 і у якості підстави затримання вказано п. 1 та 2 ч. 1 ст. 207 КПК України. При цьому, на його думку, незрозумілим є те, на якій підставі слідчий зробив висновок про те, що підставою затримання є п. 1 та 2 ст. 208 КПК України, адже підозрюваний був затриманий не в той момент коли його застали під час вчинення злочину або замаху на нього, та не безпосередньо після вчинення злочину, не потерпілим і не очевидцем злочину, а працівником ВП № 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області. Крім того на тілі, одязі чи місці події були відсутні будь-які очевидні ознаки вчинення ОСОБА_6 будь-якого злочину. З наданих йому матеріалів не вбачається, що ОСОБА_6 перебував у розшуку за вмотивованою ухвалою суду чи на нього було якесь орієнтування. Його підзахисний не переховувався від слідства і навіть не знав про те, що відносно нього відкрито якісь кримінальні провадження. Жодних викликів чи повісток про виклик ОСОБА_6 до правоохоронних органів стороні захисту не надано. Таким чином він вважає, що затримання його клієнта, яке відбулось 21.01.2026 р. о 18 год. 40 хвилин є протиправним та незаконним. Окрім цього слід зазначити, що відповідно до ст. 211 КПК України, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу. Частина 2 вказаної статті визначає, що затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу. 60 годин з 21.01.2026р. 18 год. 40 хв. сплинули 24.01.2026 р. о 06 год. 40 хв., і до цього часу його підзахисний не був доставлений до суду. Зазначив, що слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1. існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2. неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3. відсутність зволікання у доставленні особи до суду. Крім того, підозрюваний ОСОБА_6 потребує негайної медичної допомоги у зв`язку з давньою травмою ока. З моменту затримання йому не була надана необхідна медична допомога, стан здоров`я значно погіршився, є ймовірність втрати ока. Враховуючи викладене, просив визнати незаконним затримання ОСОБА_6 та звільнити його негайно з-під варти в залі суду.

Підозрюваний ОСОБА_6 повністю підтримав свого захисника.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог скарги та пояснив, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_6 , є триваючим, починається з моменту залишення військовослужбовцем військової частини і завершується його поверненням до військової частини, тому ОСОБА_6 був затриманий як раз під час його вчинення, тобто затримання є правомірним. В його присутності скарг на стан здоров1я ОСОБА_6 не висловлював. Щодо граничного строку тримання під вартою, то з цього проводу пояснень надати не зміг, лише підтвердив, що до теперішнього часу будь-яких документів на підтвердження звільнення ОСОБА_6 з-під варти не складалося, до зали суду був доставлений в супроводі працівників конвойної служби із застосуванням спеціальних засобів кайданків, які в залі суду були зняті.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні поясненням слідчого ОСОБА_4 , просив відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Вислухавши осіб, які беруть участь в судовому засіданні, частково дослідивши матеріали, долучені до клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, слідчим суддею встановлено таке.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21 січня 2026 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був затриманий цього дня о 18 год. 40 хв. за адресою: м. Дніпро, вул. Пилипа Орлика, буд. 3. Затримання відбулось в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000927 від 13 січня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Як підстави для затримання в протоколі зазначені: «1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин».

Відповідно до ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;

3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України;

4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Частиною 5 ст. 407 КК України встановлено кримінальну відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану; за що передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Зазначене кримінальне правопорушення є триваючим, починається з моменту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, та закінчується при добровільному поверненні військовослужбовця до військової частини або місця служби, добровільному зверненні військовослужбовця до правоохоронних органів або органів військової служби правопорядку, або ж затриманні такого військовослужбовця.

Як вбачається з клопотання слідчого, органами досудового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_6 15 вересня 2025 року самовільно залишив місце тимчасового розташування дислокації військової частини НОМЕР_1 , тобто з цього дня почав вчиняти кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, і продовжив вчиняти його до моменту затримання, тобто до 18 год. 40 хв. 21 січня 2026 року.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що затримання ОСОБА_6 працівниками правоохоронного органу відбулось правомірно, оскільки затриманий він був безпосередньо під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі.

При цьому той факт, що ОСОБА_6 не перебував у розшуку на момент затримання, не впливає на законність дій працівників правоохоронних органів.

Таким чином, скарга захисника в частині визнання затримання ОСОБА_6 незаконним задоволенню не підлягає.

В той же час необхідно відзначити таке.

Відповідно до ст. 211 КПК України строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу. Затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

ОСОБА_6 був затриманий о 18 год. 40 хв. 21 січня 2026 року, тобто повинен був бути доставлений до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу не пізніше 06 год. 40 хв. 24 січня 2026 року, або звільнений з під варти о 06 год. 41 хв. 24 січня 2026 року.

Всупереч зазначеним вимогам, протягом робочого дня 23 січня 2026 року (з 08 год. 00 хв. до 14 год. 45 хв.) слідчий не звернувся до Шевченківського районного суду міста Дніпра з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не забезпечив його доставку до суду.

Із відповідним клопотанням слідчий звернувся у неробочий день (суботу) 24 січня 2026 року до чергового слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра близько 08 год. 30 хв.

Підозрюваний ОСОБА_6 був доставлений в судове засідання для розгляду клопотання працівниками конвойної служби на 11 год. 00 хв. 24 січня 2026 року, при цьому до нього були застосовані спеціальні засоби кайданки, що не заперечувалося ніким з учасників судового розгляду.

Судове засідання розпочалося об 11 год. 03 хв.

Хоча в залі суду ОСОБА_6 був звільнений від кайданків, ані слідчим, ані прокурором не було надано слідчому судді будь-якого документу на підтвердження звільнення його з-під варти, тобто на момент розгляду скарги він мав статус затриманого.

Слідчий суддя вважає, що в даному випадку були порушені вимоги ч. 2 ст. 211 КПК України, оскільки після спливу 60 годин з моменту затримання ОСОБА_6 не був доставлений до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто повинен був бути звільнений з-під варти після спливу цього терміну о 06 год. 41 хв. 24 січня 2026 року, чого фактично не відбулось, з огляду на що вимога захисника в частині негайного звільнення ОСОБА_6 з-під варти підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 206, 208, 211 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу захисника задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду негайно.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1