Справа № 489/4558/25
Провадження № 1-кс/489/3171/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

21 листопада 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві скаргу захисника ОСОБА_3 , подана в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , на повідомлення про підозру у кримінальному проваджені №0001066 від 10.02.2025,

з участю слідчого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_3

встановив:

11.11.2025 до суду надійшла скарга захисника ОСОБА_3 , подана в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , на повідомлення про підозру від 23.06.2025 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у кримінальному проваджені №0001066 від 10.02.2025, яке було вручене 23.06.2025. Сторона захисту вважає повідомлення про підозру необґрунтованим, оскільки в матеріалах кримінального провадженні відсутні докази вчинення ОСОБА_4 інкримінованого злочину, та просить його скасувати.

В судовому засіданні захисник підтримав скаргу.

Слідчий заперечив проти задоволення скарги, вважаючи її безпідставною, при цьому зазначив про обґрунтованість врученої ОСОБА_4 підозри, в основу складення якої була покладена сукупність зібраних доказів, зокрема протоколи негласних слідчо-розшукових дій, обшуку, допиту свідка ОСОБА_6 . Крім того, вказав, що 11.11.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 3 ст. 368 КПК України за декількома епізодами злочинної діяльності, в тому числі і за фактом одержання неправомірної вигоди у ОСОБА_6 .

Вислухавши учасників, дослідивши скаргу з доданими матеріалами та матеріали кримінального провадження, переглянувши відео запис протоколу допиту свідка ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Інститут повідомлення про підозру під час досудового розслідування у кримінальному провадженні регламентовано Главою 22 КПК України, яка регулює правові підстави та порядок повідомлення конкретної особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, підстави для його зміни, а також вимоги до змісту та реквізитів повідомлення про підозру як процесуального документу.

Правові підстави для повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення визначені ч. 1 ст. 276 КПК України, згідно з якою повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, визначеному статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, повідомлення про підозру це процесуальне рішення слідчого або прокурора, яке ґрунтується на наявності в органу досудового розслідування достатніх доказів щодо вчинення особою кримінального правопорушення, поєднаному із внутрішнім переконанням слідчого та/або прокурора в контексті їх процесуальної незалежності та наявності у них повноважень на прийняття відповідного процесуального рішення.

Із системного аналізу правової позиції ЄСПЛ (справа «Ферарі-Браво проти Італії») щодо наявності у кримінальному провадженні повідомлення про підозру в контексті його суті як процесуального рішення, вбачається, що момент повідомлення про підозру є початком одного з найважливіших етапів досудового розслідування, на якому орган досудового розслідування на підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів готовий висловити припущення щодо вчинення певною особою кримінального правопорушення, з метою отримання можливості здійснення подальших слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій у кримінальному провадженні, однією з головних умов для здійснення яких є наявність повідомлення особі про підозру. При цьому, згідно з вищевказаною позицією ЄСПЛ, обсяг доказів, наявних у розпорядженні органу досудового розслідування, не обов`язково повинен бути достатнім для пред`явлення конкретній особі обвинувачення у кримінальному провадженні та скерування справи до суду, оскільки можливість вирішення питання про наявність чи відсутність достатньої для цього кількості доказів і є основною метою повідомлення про підозру та вчинення подальших процесуальних дій.

При розгляді скарги встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування за фактом вимагання та отримання протягом 2025 року інспекторами СРПП ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 та ОСОБА_7 неправомірної вигоди від водіїв транспортних засобів за непритягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, відомості про що внесені до ЄРДР за №0001066 від 10.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

За результатами проведеного досудового розслідування 23.06.2025 слідчим за погодженням з прокурором було складено оскаржене повідомлення про підозру ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 368 КК України за фактом одержання ним 23.06.2025 в м. Снігуріка за попередньою змовою з ОСОБА_7 неправомірної вигоди в сумі 10000 грн від ОСОБА_6 .

Зміст вказаного повідомлення ОСОБА_4 про підозру відповідає вимогам ч. 1 ст. 277 КПК України та містить відомості, які повинні бути зазначені у цьому повідомленні, зокрема, прізвище та посаду слідчого, прокурора; анкетні відомості особи, яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Матеріалами скарги підтверджено, що письмове повідомлення про підозру було вручене ОСОБА_4 23.06.2025, тобто в день його складення, що відповідає вимогам ст. 278 КПК України.

З оскаржуваного повідомлення про підозру та матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставою для його складення стали результати проведеного досудового розслідування та отримані стороною обвинувачення на момент його складення докази, зокрема протоколи прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, допиту свідків, огляду, проведення негласних слідчих (розшукових) дій, обшуку, заяви про кримінальне правопорушення, надавши оцінку яким, слідчий, керуючись внутрішнім переконанням, дійшов висновку про наявність підстав для повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

При цьому, необхідно зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих доказів здійснюється не в контексті їх оцінки з точки зору достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності в особи за вчинення кримінального правопорушення, доведення чи не доведення винуватості особи з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Наведене в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» поняття «обґрунтована підозра», означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Таким чином, надання слідчим суддею оцінки доказам, на яких ґрунтується підозра, можливе лише в межах перевірки їх достатності для повідомлення особі про підозру. При цьому слідчий суддя не може завчасно вирішувати питання про їх допустимість та достовірність, обґрунтованість чи безпідставність в контексті вирішення питання про доведеність винуватості певної особи у вчиненні кримінального правопорушення та наявності в її діях ознак інкримінованого їй кримінального правопорушення, оскільки ці питання можуть бути вирішені лише під час розгляду судом кримінального провадження по суті. Натомість докази, на яких ґрунтується підозра, повинні бути отримані органом досудового розслідування в порядку та у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, та містити відомості, які могли б переконати стороннього спостерігача в тому, що ця особа має відношення до вчиненого кримінального правопорушення.

Отже, на стадії досудового розслідування слідчий суддя, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

При розгляді скарги на повідомлення про підозру слідчий суддя має з`ясувати виконання слідчим положень статей 276-278 КПК України в частині дотримання порядку повідомлення про підозру та наявності на день повідомлення про підозру достатніх доказів для підозри особи.

При цьому, при розгляді скарги слідчим суддею встановлено, що зазначене повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 23.06.2025 відповідає вимогам ст. 277 КПК України, а також стороною обвинувачення дотримано процедуру повідомлення про підозру, передбачену главою 22 КПК України. Крім того, зі змісту оскаржуваного повідомлення про підозру та матеріалів кримінального провадження вбачається, що докази, на підставі яких була складена підозра, були отримані в передбаченому КПК України порядку, зокрема шляхом допиту свідків, проведення слідчих та негласних слідчо-розшукових дій, на проведення яких був наданий попередній дозвіл суду.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_4 заперечує свою причетність до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та свідок ОСОБА_6 під час додаткового допиту надав показання про те, що безпосередньо ОСОБА_4 не спілкувався з ним та грошові кошти від нього не отримував, не можуть достатнім чином свідчити про необґрунтованість підозри останнього, виходячи з такого.

Так, із заяви ОСОБА_6 від 23.06.2025 та протоколу його допиту від 23.06.2025 вбачається, що останній прямо вказував на те, що неправомірну вигоду у нього вимагали та отримали саме двоє поліцейських, якими, виходячи з інших матеріалів провадження, є саме ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . При цьому, той факт, що в ході додаткового допиту свідок вказав, що спілкувався та передавав грошові кошти лише ОСОБА_7 , жодним чином не спростовує його попередні показання та не має пріоритету над ними, оскільки отримані в ході досудового розслідування докази оцінюються в сукупності в тій частині, в якій вони узгоджуються між собою.

Крім того, з відеозапису до протоколу додаткового допиту ОСОБА_6 вбачається, що останній надав показання про те, що його зупиняли обидва поліцейські, тобто ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , посвідчення водія він передавав після зупинки їм обом, після чого після спілкування з ОСОБА_7 та надання йому неправомірної вигоди за не притягнення до адміністративної відповідальності, йому повернули документи і відпустили обидва поліцейські, що, у свою чергу, свідчить про наявність попередньої змови між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_6 .

Також з протоколу про результати обстеження публічно недоступних місць, житла чи іншого володіння особи, шляхом таємного проникнення в них, з метою встановлення технічних засобів аудіо-, відео контролю осіб, аудіо-, відео контролю розмов або інших звуків, рухів та дій, від 26.06.2025 вбачається, що під час безпосереднього спілкування 23.06.2025 ОСОБА_7 з ОСОБА_6 та вимагання у нього неправомірної вигоди поліцейський говорив про те, що питання про видалення відео за грошові кошти буде вирішувати не самостійно ним, а спільно з іншим поліцейським, з яким на той час він ніс службу, а саме ОСОБА_4 .

Крім того, з протоколу обшуку вбачається, що неправомірна грошова вигода була вилучена саме в службовому транспортному засобі, на якому разом несли службу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , безпосередньо у сумці ОСОБА_4 , що підтверджує наявність попередньої змови між ними на вимагання та одержанням неправомірної вигоди від водіїв.

Також, при вирішенні питання про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_4 підозри, слідчий суддя виходить з тих міркувань, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

За визначенням Європейського суду з прав людини, «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Натомість слідчий суддя зазначає, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994р., де суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

З огляду на викладене, безпідставними є доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_4 та відсутність жодних доказів, які вказують на його причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки такі доводи зводяться фактично до з`ясування питань, що стосуються доведеності вини особи або спростування пред`явленого їй обсягу обвинувачення, що на даній стадії провадження не може бути встановлено.

Таким чином, оскільки при розгляді скарги встановлено, що визначена кримінально-процесуальним законодавством процедура повідомлення особі про підозру була дотримана, на момент її складення сторона обвинувачення оперувала отриманими на той час доказами, які покладені в основу обґрунтованості підозри, тому зазначені обставини вказують на необґрунтованість скарги та необхідність відмови в її задоволенні.

Керуючись статтями 303-308, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_3 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , на повідомлення про підозру від 23.06.2025 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у кримінальному проваджені №0001066 від 10.02.2025 - відмовити.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1