Справа № 462/7063/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000925 з розгляду обвинувального акту про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні трьох дітей: доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньку ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ІНФОРМАЦІЯ_4 , працюючого зварювальником у ТзОВ «Гідрокран», місце проживання якого зареєстроване та, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 31 серпня 2025 року, близько 03 год. 57 хв., рухаючись за адресою м. Львів, вул.Юрія Липи, 20 транспортним засобом марки «Dodge Ram Vam», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , під час комендантської години був зупинений працівниками УПП у Львівській області ДПП, де в ході перевірки документів у ОСОБА_4 виявили відсутність чинного ОСЦПВ на транспортний засіб та ознаки алкогольного сп`яніння, за що було винесено постанову ч. 1 ст. 126 КУпАП серії ЕНА №5611221 та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, від чого він відмовився. Відтак, працівниками патрульної служби ОСОБА_4 запропоновано пройти огляд у медичному закладі за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 95, де по дорозі в медичний заклад на вул. Городоцька, 116 у м.Львові правопорушник, перебуваючи у службовому автомобілі працівників УПП у Львівській області ДПП, 31.08.2025, близько 4 год. 17 хв., діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій, з метою уникнення адміністративної відповідальності, надав працівникам УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 300 доларів США (З купюри по 100 доларів США), що в перерахунку на національну валюту згідно курсу НБУ станом на 31.08.2025 становило 12 378 гривень, поклавши вказані купюри між сидінням другого ряду в районі ременю безпеки лівого пасажирського місця. Після цього працівниками УПП у Львівській області ДПП було зупинено службове авто і здійснено виклик слідчо-оперативної групи.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише дослідженням характеризуючих даних щодо обвинуваченого.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.369 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, зокрема щодо часу, місця та способу надання неправомірної вигоди. При цьому, від давання показань відмовився. Зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому та просить суд його суворо не карати.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у наданні неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дій з використанням службового становища, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.369 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Положеннями ст.50, 65КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Отже, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також даним та особливостям особистості винного.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом насамперед питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення в санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд у ході призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Пропорційність дискреційних повноважень суду забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі.

Підставами для судового розсуду в ході призначення покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, у яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.66, 67 КК України), визначення «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України, тощо; індивідуалізація покарання Ї конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 квітня 2022 року (провадження № 51-536кмо20).

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, вчиненим умисно, особу винного, який раніше не судимий (т.1, а.с.84), має на утриманні трьох дітей: доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.2 а.с.14-16), працює зварювальником у ТзОВ «Гідрокран», на обліку щодо узалежнень та в психоневрологічному диспансері не перебуває (т.1, а.с.88, 90).

Виходячи з наведеного, враховуючи конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, у виді штрафув межах санкції ч.1 ст.369 КК України.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слідвирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 02.09.2025 року було накладено арешт на речові докази грошові кошти в сумі 300 доларів США купюрами в кількості 3 шт., з серійними номерами QG73261160A, QG73261161A та QG73261162A, 2021 року випуску (т.1, а.с.24-25), а згідно з ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому накладений арешт слід скасувати.

Також суд дійшов висновку, що при вирішенні питання про долю вищевказаних речових доказів у вигляді грошових коштів в сумі 300 доларів США купюрами по 100 доларів США в кількості 3 шт. слід застосувати спеціальну конфіскацію згідно вимог ч. 1, 2 ст. 96-1 КК України.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Спеціальна конфіскація, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 96-2 КК України, застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Враховуючи, що грошові кошти в сумі 300 доларів США купюрами по 100 доларів США в кількості 3 шт були використані обвинуваченим для вчинення кримінального правопорушення, а тому відповідно до ст.96-1 КК України підлягають спеціальній конфіскації у власність держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Підстав, передбачених ст.176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.

Керуючись ст.100, 368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає17000 грн.

Скасувати арешт на майно - грошові кошти в сумі 300 доларів США купюрами по 100 доларів США в кількості 3 шт., з серійними номерами QG73261160A, QG73261161A та QG73261162A, 2021 року випуску, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 02.09.2025 року, і на підставі ст.96-1, 96-2 КК України конфіскувати таке майно у власність держави.

Речові докази три компакт-диск «DVD-R» з файлами з нагрудних камер поліцейських за 31.08.2025 року (т.1, а.с.64-66) - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1