г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/544/26
Номер провадження 1-кс/213/53/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Cлідча суддя Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотанняОСОБА_3 , в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000058 від 05.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 246 ч. 1 КК України, про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИЛА:

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, яке обґрунтоване тим, що ухвалою суду від 09.02.2026 року на належний йому автомобіль Volkswagen Transporter T5, державний номерний знак НОМЕР_1 , накладено арешт. Вважає, що арешт накладено необґрунтовано, необхідність застосування такого заходу відпала. На момент зупинки вантажний відсік автомобіля був порожнім, жодної деревини в ньому не було, був зачинений, слідчий не мав законних підстав стверджувати про наявність будь-якого вантажу всередині. Просить суд скасувати арешт та зобов`язати слідчого повернути автомобіль власнику.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 суду пояснив, що працює у м. Херсон, його дружина працює один тиждень у м. Херсон, один у с. Широке Криворізького району. Саме цей транспортний засіб використовує дружина для прямування до роботи. Крім того, з допомогою автомобіля вони доставляють допомогу мешканцям Херсону та часто допомагають волонтерам. 5 лютого 202 року він приїхав у с. Широке, де в його будинку живуть переселенці. Вирішили поїхати до посадки та позбирати гілки, обрубки. Тільки приїхали до їх транспортного засобу підскочив невідомий чоловік та почав кричати та вимагати платити йому за гілки, як він сказав тут все його, а якщо платити не будуть, викличе поліцію. Чоловік перегородив дорогу, тому поїхати не змогли, вирішили дочекатися поліцію. Ані заявник ані його супутники не збирали гілки та нічого не пиляли. Та пила, що перебувала у нього в авто не робоча. Приїхала поліція та відразу почали звинувачувати в тому, що вони пиляли дерева. Транспортний засіб відігнали на площадку до поліції, свідоцтво про реєстрацію та ключи лишилися у заявника. Заявник наголошував, що даний транспортний засіб необхідний їм для користування та пересування.

Слідчий до судового засідання не з`явився, надав суду заперечення на клопотання в якому зазначив, що даний транспортний засіб є засобом пересування осіб, які здійснювали порубку, засобом транспортування незаконно добутої деревини, можливим носієм слідів кримінального правопорушення (тирса, частки деревини, паливно-мастильні матеріали тощо), майном, яке може підлягати спеціальній конфіскації у випадку доведення використання його як засобу вчинення злочину. Скасування арешту створить реальні ризики, а саме відчуження транспортного засобу третім особам, знищення або усунення слідів кримінального правопорушення, унеможливлення проведення додаткових експертних досліджень, ускладнення забезпечення відшкодування шкоди, завданої довкіллю. Просить суд відмовити у задоволенні клопотання, залишити арешт без змін, розглядати клопотання без його участі.

Вислухавши заявника, дослідивши клопотання та додані матеріали, слідча суддя приходить до висновку про його часткове задоволення з огляду на такі встановлені обставини та відповідні їм докази.

У провадженні СВ ВП №6 КРУП ГУНП перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000058 від 05.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Із свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 видно, що власником автомобіля Volkswagen Transporter, тип загальний легковий пасажирський -В, державний номерний знак НОМЕР_1 , модель D.2, 2008 року випуску, колір білий, є ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 09.02.2026 року накладено арешт на - транспортний засіб Volkswagen Transporter T5, державний номерний знак НОМЕР_1 , який вилучено та поміщено на спеціально обладнаний майданчик зберігання транспортних засобів розташованого на території ВП №6 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, буд. 7;

- свіжо-спиляні фрагменти деревини, візуально схожі на породу «дуб звичайний», розпиляні на різні за розміром частини у загальній кількості 37 (тридцять сім) одиниць, які було виявлено та вилучено поблизу транспортного засобу Volkswagen Transporter T5, державний номерний знак НОМЕР_1 , та поміщено до вказаного ТЗ;

- бензинову пилку Oleo-MAC GSH 40, серійний номер від 10.2022 року, яку вилучено та опечатано биркою з відповідними підписами учасників огляду;

- сокиру з дерев`яним руків`ям, яку було вилучено та опечатано биркою з відповідними підписами учасників огляду;

- 2 (дві) пластикові ємності об`ємами по 2 (два) літра кожна з речовиною схожою за ознаками на бензин, які було вилучено та опечатано биркою з відповідними підписами учасників огляду.

Дозволено зберігати транспортний засіб Volkswagen Transporter T5, державний номерний знак НОМЕР_1 - на спеціально обладнаному майданчику розміщеного на території ВП №6 КРУП Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області до закінчення досудового розслідування та судового провадження.

Вказане майно, відповідно до постанови слідчого про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речового доказу від 05.02.2026 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000058 та визначено місця їх зберігання.

Відповідно до ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ухвали про арешт майна метою застосовування такого заходу забезпечення кримінального провадження було збереження речових доказів.

Частиною 1 статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно вимог ч.3 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 174 цього Кодексу. Таким чином, правомірність володіння органами досудового розслідування майном, яке наділене ознаками речових доказів, має підтверджуватись в порядку, визначеному зазначеними статтями.

Відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які відповідно до ч. 3 ст.132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного степеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступень втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання постановленого завдання.

Таким чином, частиною 3 ст.132 КПК встановлено три групи обставин, недоведеність яких усуває застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Тягар доказування перед судом наявності підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого та прокурора, як на суб`єктів, які здійснюють кримінальне провадження.

Частиною 1 статті 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Станом на час розгляду клопотання, будь-яких слідчих дій за участю транспортного засобу не проводилося, ключі та свідоцтво про реєстрацію перебувають у власника, до якого не зверталися з вимогою їх надати чи прибути для участі у слідчих діях.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення клопотання про скасування арешту з транспортного засобу. На думку суду власник має право на користування майном, проте скасування заборони на розпорядження та відчуження майна є передчасною. В свою чергу власник майна повинен вжити заходів для його збереження до закінчення досудового розслідування або ухвалення судового рішення за результатами судового провадження.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідча суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання про скасування арешту майна задовольнити частково.

Транспортний засіб Volkswagen Transporter T5, державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого ТСЦ 6545, що є власністю ОСОБА_3 , місце знаходження якого: АДРЕСА_2 , який вилучено та поміщено на спеціально обладнаний майданчик зберігання транспортних засобів, розташованого на території ВП №6 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, буд. 7, - повернути власнику ОСОБА_3 під розписку на відповідальне зберігання, до закінчення досудового розслідування та судового провадження.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що він має право користування транспортним засобом,зобов`язаний вживати заходи для його збереження, та не має права проводити його відчуження.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення

Повний текст ухвали проголошений 17 лютого 2026 року о 9 годині 30 хвилин.

Слідча суддя ОСОБА_1