Справа № 301/2423/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у закритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/690/25, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 22.12.2025.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з утриманням під вартою та задоволено клопотання прокурора й продовжено строк тримання під вартою без визначення розміру застави до 19.02.2026 включно, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з початковою освітою, непрацюючого, неодруженого, громадянина України, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 1 ст. 162 КК України.

З ухвали суду вбачається, що у провадженні Іршавського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, внесене 15.06.2025 до Єдиного реєстр судових розслідувань під № 0000246, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 1 ст. 162 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , яке мотивовано тим, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 1 ст. 162 КК України, одне з яких (ч. 4 ст. 153 КК України) відноситься до категорії тяжких злочинів та за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу, на думку прокурора, обумовлена тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, вчинити спроби незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник-адвокат ОСОБА_6 подав клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з утриманням під вартою. Вказане клопотання мотивував тим, що дослідженими судом доказами не підтверджується вина ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні, наявність яких-небудь ризиків не доведена. Просив задовольнити подане

-2-

ним клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання, домашній арешт, заставу або інший, не пов`язаний з ізоляцією запобіжний захід, оскільки ОСОБА_8 виявив бажання проходити військову службу за контрактом. Саме по собі перебування ОСОБА_8 на військовій службі зробить неможливим як уникнення його від суду, так і вчинення інших кримінальних правопорушень чи незаконний вплив на свідків та потерпілих. ОСОБА_8 не засуджений за злочин, передбачений ст. 153 КК України, тому ніяких перешкод для проходження військової служби у нього не має.

Ухвала мотивована тим, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 1 ст. 162 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, вчинити спроби незаконно впливати на свідків злочину, потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б давали підстави для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено. Також судом враховано, що обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінується вчинення тяжкого злочину, а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою не відпали і не зменшились, а менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, тому суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду від 22.12.2025 скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою. Посилається на те, що прокурором не надано доказів у підтвердження доводів про те, що ризики, які слугували підставами для обрання щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу, не відпали та не зменшилися. Доводи прокурора ґрунтуються виключно на припущеннях. Разом з тим, захисник звертає увагу на те, що прокурор подав клопотання з порушенням строку, передбаченого ч. 2 ст. 184 КПК України. ОСОБА_8 має соціальні зв`язки з родиною та своєю сім`єю, має дружину та двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання за адресою реєстрації, займається домогосподарством та доглядає за бабкою та дідусем, з якими пов`язаний спільним побутом. ОСОБА_8 офіційно висловив бажання укласти контракт на проходження військової служби у складі Збройних Сил України, що підтверджується відповідною заявою та попередньою домовленістю з військовою частиною НОМЕР_1 . Також стверджує про відсутність перешкод для визначення ОСОБА_8 розміру застави.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності обвинуваченого, неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, промову прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягають з таких підстав.

-3-

При оцінці доводів апеляційної скарги, яку подав захисник-адвокат ОСОБА_6 та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Згідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

За приписами до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про

-4-

зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 1 ст.162 КК України, одне з яких відноситься до категорії тяжких злочинів (ч. 4 ст. 153 КК), санкція якого передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків з метою зміни ними показань на його користь, у тому числі і шляхом умовляння, погроз або іншим способом, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

При цьому, колегія суддів бере до уваги такі факти та обставини: обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий, непрацюючий, неодружений, в обвинуваченого відсутні будь-які захворювання, які б свідчили про неможливість тримання його під вартою в умовах ізоляції від суспільства.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що ризики, які слугували підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний момент не відпали та не зменшилися, і продовжують існувати, а більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, можуть бути недостатніми для запобігання цих ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового провадження.

З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

На наявність таких даних сторона захисту не посилається і в апеляційній скарзі.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, на які посилається у клопотанні прокурор, відсутні, стороною обвинувачення існування таких не підтверджено належними та допустимими доказами, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані.

Колегія суддів уважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної його процесуальної поведінки.

-5-

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що застосований щодо ОСОБА_8 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , у силу характеру інкримінованих йому діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит потерпілих, свідків), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, з чим погоджується й колегія суддів уважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієвості кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів уважає, що дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував той факт, що вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України порушує основні засади суспільної моральності у сфері статевих стосунків та сприяє поширенню аморальності в інтимних стосунках людей, свідчить про ігнорування ним вимог суспільної моралі, відповідно до яких задоволення статевих потреб повинне здійснюватися без прояву розпусти, безладних статевих контактів, а також наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного (обвинуваченого), але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на потерпілих чи свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак, обставини, за яких мали місце кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави уважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність вищезгаданих ризиків та необхідність продовження щодо ОСОБА_8 строку тримання під вартою, і доводи апеляційної скарги про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 з огляду на відсутність належних і допустимих доказів його винуватості. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що на цій стадії судового розгляду (вирішення питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому на час судового провадження), як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Наведені захисником в апеляційній скарзі доводи, в тому числі про наявність постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, двох малолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні, були предметом перевірки та розгляду судом першої інстанції і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали суду й застосування щодо ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів.

-6-

Стосовно доводів щодо строків звернення до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , то колегія суддів зазначає проте, що відповідно до положень ст. 184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання, до якого додаються: копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу; підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження зазначені положення прокурором дотримані, оскільки клопотання із додатками вручено обвинуваченому ОСОБА_8 у день його складення - 22.12.2025, у зв`язку з чим відсутні підстави стверджувати про порушення права на захист обвинуваченого внаслідок недотримання строку звернення до суду.

Доводи захисника про наміри обвинуваченого проходити військову службу в Збройних силах України, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 616 КПК України передбачено, що у разі введення воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 152-156-1 КК України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Тобто, обвинувачений ОСОБА_8 , якому пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КПК України, не підпадає під дію ч. 1 ст. 616 цього Кодексу і йому не може бути скасований запобіжний захід у виді тримання під вартою для прохлодження військової служби.

Той факт, що ОСОБА_8 має лише статус обвинуваченого, не має судимості за вчинення відповідного кримінального правопорушення, яка б забороняла йому проходити військову службу, не приймається до уваги, оскільки КПК України прямо забороняє направлення для проходження військової служби особи, яка обвинувачується, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 153 КК України.

Тому, апеляційний суд уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи сторони захисту про можливість застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, задовольнивши клопотання прокурора та продовжив щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, однак на строк не більше ніж 60 днів.

Крім того, частина 3 статті 183 КПК України регламентує обов`язок суду визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним/обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Положенням п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

-7-

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, проводиться за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 1 ст. 162 КК України

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_8 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що визначення застави у даному випадку є недоцільним. При цьому колегія суддів констатує, що згідно з Кримінальним кодексом України, насильство - це будь-яка дія або бездіяльність, що спрямована на заподіяння шкоди іншій особі, включаючи фізичний, сексуальний, психологічний або економічний вплив, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, і на такі стороною захисту не вказується.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 22.12.2025 щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді