справа № 164/2504/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року. Селище Маневичі.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Маневицька ВК (№ 42)» ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селище Маневичі клопотання засудженого ОСОБА_5 про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, -

В С Т А Н О В И В:

До Маневицького районного суду Волинської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 , у якому, посилаючись на ст. ст. 537, 539 КПК України, просить привести вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2023 року, яким його засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України, у відповідність до законодавства України, перекваліфікувавши на ч. 2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні засуджений клопотання підтримав із наведених у ньому підстав та просив задовольнити.

Прокурор та представник ДУ «Маневицька ВК (№42)», кожен зокрема, заперечували щодо задоволення клопотання.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали клопотання та особову справу засудженого №279-Р-24, проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Із матеріалів справи установлено, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2023 року, згідно з яким його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2023 року, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 2 місяці (арк. 39-42 особової справи №279-Р-24).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 липня 2023 року вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2023 року змінено. Виключено із мотивувальної частини посилання про те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за попередньою змовою із ОСОБА_7 .

Відповідно до вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за вказаним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2021 року, визначивши остаточне покарання у виді 7 років 2 місяців позбавлення волі (арк. 29-30 особової справи №279-Р-24).

Із вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2021 року вбачається, що ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. Злочин вчинено 03 жовтня 2019 року на суму 6984 гривні. Вирок набрав законної сили 30 серпня 2021 року (арк. 52-58 особової справи №279-Р-24).

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2021 року залишено без змін.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

09 серпня 2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року (далі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Станом на 1 січня 2019 року неоподатковуваний мінімум доходів громадян (загальна податкова соціальна пільга) становила 960,50 гривень, отже, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становили 1921 гривню.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 вчинено відкрите викрадення майна (грабіж) та викрадення, привласнення, вимагання офіційних документів, штампів чи печаток або заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання особи своїм службовим становищем, тому його неправомірну діяльності кваліфіковано за ч. 4 ст.186 КК України і відповідно ч.1 ст. 357 КК України, вказані злочини не підпадають під дію Закону №3886-IX від 18 липня 2024 року. Крім того, злочин ОСОБА_6 за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2021 року вчинено 03 жовтня 2019 року, вартість майна, на яке було спрямовано злочинний умисел, становила 6984 гривні, що станом на день крадіжки складає суму більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, таким чином на засудженого не розповсюджується дія вказаного Закону, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.7, 9, 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку - відмовити.

Копію ухвали направити у Державну установу «Маневицька виправна колонія (№ 42)» засудженому для відому.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд Волинської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя

Маневицького районного суду ОСОБА_1