Провадження № 11-сс/4808/4/26
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря с/з - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 27.11.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо підозрюваного ОСОБА_7 (Підозрюваний), у кримінальному провадженні №0001961 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

в с т а н о в и в :

1. Зміст ухвали суду першої інстанції.

1.1. Суд обрав Підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 24.01.2026, без визначення розміру застави.

1.2. Рішення мотивовано тим, що підозра обгрунтована, сторона обвинувачення довела наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (КПК), а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

2. Доводи апеляційної скарги захисника.

2.1. Ризики, наведені прокурором у клопотанні, є необґрунтованими та не підтверджуються жодними доказами. Ухвала слідчого судді не містить викладу обставин та посилань на матеріали, які б підтверджували реальність ризиків переховування від слідства та суду або тиску на свідків.

2.2. Слідчий суддя не розглянув по суті клопотання сторони захисту про обрання особистого зобов`язання та клопотання трудового колективу ТзОВ «Новий дім буд», помилково назвавши їх «запереченнями» та «повідомленням».

2.3. Оскаржена ухвала не містить обгрунтування неможливості запобігання ризикам зазначеним в клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім посилання на тяжкість підозри. Слідчий суддя фактично використав тяжкість інкримінованого злочину як єдину підставу для тримання під вартою. Це порушує принцип, встановлений ЄСПЛ, згідно з яким сама по собі тяжкість обвинувачення не може бути виправданням тривалого ув`язнення (справи «Латальє проти Франції», «Москаленко проти України»).

2.4. Слідчий суддя самостійно навів підстави для погіршення становища підозрюваного, які навіть не зазначалися стороною обвинувачення у клопотанні. Таким чином, суд допустив передчасну оцінку дій та вини підозрюваного, що можливо лише при розгляді справи по суті.

2.5. Слідчий суддя недостатньо врахував характеризуючі дані про ОСОБА_7 , які, на думку захисту, дають змогу забезпечити належну поведінку підозрюваного без тримання під вартою.

Просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до Підозрюваного менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Також просить дослідити характеризуючі дані про особу підозрюваного, клопотання слідчого від 26.11.2025, клопотання адвоката ОСОБА_8 від 27.11.2025 та клопотання ТзОВ «Новий дім буд» від 27.11.2025.

3. Провадження в апеляційному суді.

3.1. Підозрюваний та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги з викладених у ній мотивів та просили її задовольнити.

3.2. Прокурор просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

4. Апеляційну скаргу належить задовольнити з огляду на таке.

4.1. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Конвенції обмеження права на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

За змістом ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Норма ч. 1 ст. 194 КПК України покладає на суд обов`язок установити: 1) обґрунтованість підозри (ч. 2 ст. 177 КПК); 2) наявність ризиків (ч. 1 ст. 177 КПК); 3) можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів (ч. 1. ст. 183 КПК).

4.2. Щодо обґрунтованості підозри.

ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0001961 від 25.11.2025 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину ( ч. 2 ст. 286, ст. 12 КК України ( а.с. 35-37).

У матеріалах провадження є дані, які пов`язують Підозрюваного з інкримінованими діями - протокол огляду місця події (а.с. 5-6), протокол затримання (а.с. 11-12), протокол додаткового допиту підозрюваного (а.с. 13), протокол допиту свідка (а.с. 27-28), протокол огляду відеозапису (а.с. 29 - 34).

На даному етапі провадження наявні у матеріалах справи докази є достатніми для того, щоб у стороннього спостерігача виникло об`єктивне переконання про ймовірну причетність особи до вчинення злочину. Однак, наявність підозри сама по собі не є безумовною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

4.3. Щодо ризиків.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покарання за яке - позбавлення волі від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до восьми років.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, сторона обвинувачення обґрунтовує тяжкістю можливого покарання.

Разом з тим, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінці ризику втечі, однак сама по собі не може виправдовувати тривале тримання під вартою. Необхідно враховувати й інші фактори: характер особи, її моральне обличчя, майновий стан, сімейні зв`язки.

ОСОБА_7 є особою пенсійного віку, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Зазначені обставини в їх сукупності суттєво знижують вірогідність втечі та переховування підозрюваного.

Щодо ризику впливу на свідків, апеляційний суд звертає увагу, що вказаний ризик є актуальним на початковому етапі розслідування. Однак, застосування заборони спілкування з визначеним колом осіб є ефективним механізмом запобігання такому впливу без необхідності ізоляції особи в умовах СІЗО.

4.4. Щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Тримання під вартою є винятковим заходом, який застосовується лише тоді, коли інші, більш м`які заходи, не можуть гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Апеляційний суд приходить до висновку, що ізоляція ОСОБА_7 від суспільства є надмірним заходом, який не відповідає ступеню реальних ризиків.

Мета кримінального провадження на даній стадії може бути досягнута шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час з 23:00 год до 06:00 год. Це дозволить органам досудового розслідування контролювати місцезнаходження підозрюваного, обмежить його вільне пересування, але водночас не порушить його права на свободу надмірно, дозволяючи вести нормальний спосіб життя, необхідний для особи пенсійного віку.

Апеляційний суд вважає, що додаткові обов`язки (ч. 5 ст. 194 КПК) створюють достатні гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного та нівелюють заявлені прокурором ризики.

5. Висновки.

Виходячи з викладеного апеляційну скаргу належить задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 27.11.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 скасувати та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити частково.

Обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло без дозволу суду за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 23:00 год до 06:00 год.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за вимогою;

- не відлучатися за межі Івано-Франківської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Строк дії ухвали до 24.01.2026 включно, в межах строку досудового розслідування.

ОСОБА_7 звільнити з-під варти в порядку п. 2 ч. 3, ч. 5 ст. 202 КПК України.

Ухвалу апеляційного суду направити до ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» та органу Національної поліції за місцем домашнього арешту.

Контроль за виконанням ухвали апеляційного суду покласти на прокурора, що здійснює процесуальне керівництво.

Ухвала підлягає виконанню в порядку п. 2 ч. 3 та ч. 5 ст. 202 КПК України.

Ухвала не оскаржується.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3 ОСОБА_4