ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/976/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/278/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст.289 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 24 липня 2025 року стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушень, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000053 від 29.01.2025,

в с т а н о в и л а :

Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 24 липня 2025 року ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Балаклія Харківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований в АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, та ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Вербівка Балаклійського району Харківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_3 , раніше не судимого, визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, та призначено кожному з них покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна та відповідно до статті 75 КК України звільнено обвинувачених від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Покладено на обвинувачених обов`язки, передбачені частиною 1 статті 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Згідно вироку 26 січня 2025 року близько 9.00 години ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи умисел не незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу через хвіртку проникли на подвір`я будинку АДРЕСА_1 . Переконавшись, та переконавшись що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_8 за допомогою газового ключа, який знайшов на цьому подвір`ї, зламав петлю запірного пристрою воріт до гаражу, після чого обидва проникли всередину приміщення гаражу, де знаходився автомобіль ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 , 1987 року випуску, належний ОСОБА_10 , вартістю 38 990 грн, та, не приводячи двигун автомобіля в роботу, викотили на вулицю зазначений транспортний засіб. Продовжуючи свій умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, поблизу будинку про провулку Партизанський, 4 в с. Вербівка ОСОБА_9 сів за кермо автомобіля та за допомогою ключів, які знаходилися в замку запалювання, привів в дію двигун, ОСОБА_8 в цей час сів на пасажирське сидіння, після чого разом поїхали на автомобілі по населеним пунктам Ізюмського району Харківської області, тобто, незаконно заволоділи транспортним засобом та розпорядилися автомобілем на власний розсуд. Не погодившись з вироком суду, захисник обвинувачених подала апеляційні скарги, в яких просить вирок суду змінити в сторону пом`якшення обвинуваченим покарання. Свої вимоги захисник обгрунтовує тим, що обвинувачені свою вину у вчиненні злочину визнали, розкаялися у вчиненому, під час досудового розслідування сприяли розкриттю кримінального правопорушення, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися. Цивільного позову потерпілий на подавав, претензій від нього щодо відшкодування шкоди немає. Обвинувачені позитивно характеризуються за місцем мешкання. Захисник вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є несправедливим, внаслідок його суворості. Належним чином повідомлені обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до суду апеляційної інстанції не прибули, причин не прибуття не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Враховуючи, що питання про погіршення процесуального становища не порушене та апеляційний розгляд призначено саме за апеляційними скаргами захисника обвинувачених, з огляду на думку захисника та прокурора, колегія суддів вважала можливим проводити розгляд апеляційних скарг за відсутності обвинувачених. Від потерпілого надійшло клопотання, в якому він повідомив про неможливість прибуття до суду апеляційної інстанції. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника обвинувачених, яка підтримала подані нею апеляційні скарги та просили зменшити іспитовий строк до 1 року, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги захисника обвинувачених підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Висновки суду відносно фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинувачених апелянтом не заперечуються, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції на підставі частини 1 статті 404 КПК України переглядає вирок суду в межах апеляційних вимог. Надаючи оцінку вироку в частині правильності призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції вважає, що хоч суд першої інстанції призначив обвинуваченим покарання в мінімальних межах санкції частини 2 статті 289 КК України, однак така міра є занадто суворою у даному випадку, з огляду на дані, що характеризують обвинувачених. Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченим покарання, можливо застосувати положення статті 69 КК України. Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення. Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Згідно з частиною 1 статті 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Зі змісту наведеної норми слідує, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення судами наявності таких кількох (мінімум двох) пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально - караного діяння. Верховний Суд у постановах неодноразово звертав увагу на те, що у кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом із врахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Таким чином, застосування положень статті 69 КК України можливе в разі, якщо наявна сукупність принаймні двох обставин, які відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, і (2) хоча б одна із них істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. З оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вину у вчиненому визнали, у зв`язку із чим, обвинувальний акт у суді першої інстанції розглянуто в порядку частини 3 статті 349 КПК України. Суд першої інстанції обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченим, відповідно до статті 66 КК України, визнав їх щире каяття та перебування ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на обліку у лікаря-психіатра. Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, відповідно до статті 67 КК України, суд першої інстанції не встановив. Врахувавши зміст досудових доповідей, складених Ізюмським районним відділом №1 філії Державної установи «Центр пробації», відповідно до яких ризик вчинення обвинуваченими потворного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній, те, що обвинувачені раніше не були судимі, мають цілком позитивні характеристики, суд першої інстанції вважав, що для виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень необхідно призначити їм покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна в межах санкції частини 2 статті 289 КК України, за якою кваліфіковано їх дії. Поряд з цим, на переконання колегії суддів, щире каяття та перебування обвинувачених на обліку у лікаря-психіатра у даному випадку є тими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_8 раніше не судимий, проживає в АДРЕСА_2 , має тимчасові підробітки, іноді допомагає людям на городах. За місцем проживання характеризується з позитивної сторони, як особа, яка громадський порядок не порушував, скарги на нього до старостинського округу не надходили, на обліку в органах пробації та у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 147 від 25.02.2025 ОСОБА_8 з 2011 року перебував під наглядом психіатра з приводу наслідків органічного враження ЦНС, затримка психологічного розвитку, астенічний синдром. Зі змісту досудової доповіді вбачається, що за результатами бесіди із обвинуваченим, встановлено, що ОСОБА_8 не усвідомлює серйозності наслідків своїх дій, у вчиненому кається, вину визнав, стверджував, що вчинив правопорушення, бо хотів покататися. ОСОБА_9 раніше не судимий, проживає в с. Вербівка Ізюмського району разом із бабусею, мати померла, батько перебуває в лавах ЗСУ, не працює, матеріально залежить від бабусі та батька, після шостого класу навчався у допоміжній школі-інтернаті, де закінчив 10 класів, отримав спеціальність маляр-штукатур, працював неофіційно на некваліфікаційних роботах, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, як особа, яка на адміністративних комісіях не розглядалася, громадський порядок не порушувала, скарги на нього до старостинського округу не надходили, на обліку в органах пробації та у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра. З висновку судово-психіатричної експертизи № 146 від 25.02.2025 ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_9 має розлад психологічного розвитку у вигляді психічного інфантилізму. Відповідно до змісту досудової доповіді, за результатами бесіди із обвинуваченим, встановлено, що ОСОБА_9 не усвідомлює серйозності наслідків своїх дій, у вчиненому кається, вину визнав, стверджував, що вчинив правопорушення, бо хотів покататися. З огляду на встановлені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наведені дані, що характеризують обвинувачених, особисті обставини життя кожного з них, суд апеляційної інстанції вважає можливим у даному випадку застосувати положення статті 69 КК України при призначенні обвинуваченим покарання, змінивши вирок суду в цій частині на підставі пункту 1 частини 1 статті 408 КПК України. Щодо вимоги захисника про зменшення обвинуваченим тривалості іспитового строку, визначеного судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції не встановив підстав для зміни вироку в цій частині. З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, врахувавши наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та відсутність обставин, які обтяжують покарання, з огляду на думку потерпілого, який не зважаючи на те, що майнова шкода йому не відшкодована, просив суд не застосовувати до обвинувачених реальне покарання у виді позбавлення волі, дійшов висновку про можливість виправлення засуджених без відбування покарання, із звільненням останніх від його відбування з іспитовим строком 2 роки. Суд апеляційної інстанції цілком погоджується із такими висновками суду першої інстанції щодо можливості звільнення обвинувачених від відбування покарання із випробуванням, враховуючи, що транспортний засіб повернуто потерпілому, однак, не вбачає підстав для зменшення тривалості іспитового строку. Визначений судом першої інстанції строк, протягом якого обвинувачені зобов`язані дотримуватися покладені на них обмеження, з огляду на тяжкість інкримінованого їм злочину, є необхідним та достатнім для їх виправлення в умовах контролю за їх поведінкою. На думку колегії суддів, зменшення тривалості іспитового строку не сприятиме необхідним змінам у поведінці обвинувачених задля запобігання вчинення ними нових кримінальних правопорушень у подальшому. Посилання захисника на вчинення обвинуваченими злочину у неповнолітньому віці є помилковими, оскільки ОСОБА_8 на час вчинення кримінального правопорушення був 21 рік, а ОСОБА_9 19 років. Щодо доводів адвоката про наявність активного сприяння обвинувачених розкриттю кримінального правопорушення під час досудового розслідування, колегія суддів зазначає, що згідно вироку, потерпілий ОСОБА_10 підтвердив, що належний йому автомобіль ВАЗ 21061 знаходився в гаражі по АДРЕСА_4 . 28.01.2025 року його сусід спитав, куди він так часто їздить на автомобілі, бо від гаражу набита колія, тому він перевірив свій автомобіль, який дійсно знаходився в гаражі, однак без газу та бензину, зі стертими шинами, погнутими дисками, про що він заявив до поліції. У подальшому співробітниками поліції проведено огляд місця події, зібрані зразки для проведення експертиз, проведено ряд інших слідчих дій на встановлення обставин кримінального правопорушення. Верховний Суд виходить з того, що активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення необхідно вважати надання особою органам досудового розслідування допомоги в установленні невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні. Це може бути повідомлення про всі відомі епізоди, обставини злочинного діяння, свідків, потерпілих, викриття інших співучасників кримінального правопорушення. Активність сприяння розкриттю кримінального правопорушення означає, що дії особи повинні мати високу інтенсивність, ефективність та значну процесуальну цінність. Колегія суддів зауважує, що органами досудового розслідування, відповідно до обвинувального акта, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення не було визнано обставиною, яка пом`якшує покарання. При цьому, стороною захисту не зазначено, які саме дії обвинувачених слід розцінити як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Визнання вини не свідчить про наявність у діях обвинувачених активного сприяння у розкритті злочину. Щодо доводів захисника про відсутність майнових претензій з боку потерпілого, колегія суддів зазначає, що відсутність заявленого у кримінальному провадженні цивільного позову не свідчить про відсутність майнових претензій з боку потерпілого. Крім того, у матеріалах провадження наявне клопотання потерпілого ОСОБА_10 , в якому останній просив покарати винних відповідно до законодавства та відшкодувати за їх рахунок спричинену шкоду. До суду апеляційної інстанції надійшов лист від ОСОБА_10 , в якому потерпілий зазначає, що у суді першої інстанції просив, щоб суд зобов`язав обвинувачених відшкодувати шкоду, однак суд проігнорував його прохання. Така позиція потерпілого свідчить про наявність у нього матеріальних претензій до обвинувачених. У зв`язку із наведеним, суд апеляційної не вбачає підстав для визначення обвинуваченим іспитового строку 1 рік, як про це просить їх захисник, у зв`язку із чим, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню. Водночас, враховуючи, що апеляційна скарга потерпілим на вирок суду не подавалася, останній не позбавлений процесуальної можливості звернутися з позовом у порядку цивільного судочинства до суду першої інстанції. Суд апеляційної інстанції вважає, що призначення обвинуваченим покарання із застосуванням статті 69 КК України, зі звільненням останніх від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки, є співмірним з тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та відповідає принципам індивідуалізації, є достатнім для виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень. Керуючись статтями 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 408, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 24 липня 2025 року в частині призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання змінити. Пом`якшити ОСОБА_8 покарання за частиною 2 статті 289 КК України, на підставі статті 69 КК України, з 5 років позбавлення волі без конфіскації майна до 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання із випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені частиною 1 статті 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Пом`якшити ОСОБА_9 покарання за частиною 2 статті 289 КК України, на підставі статті 69 КК України, з 5 років позбавлення волі без конфіскації майна до 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання із випробуванням, встановивши іспитовий строк - 2 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Покласти на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені частиною 1 статті 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання. В решті вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 24 липня 2025 року залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: