Єдиний унікальний номер справи 185/8374/24
Провадження № 1-кп/185/70/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні в приміщені суду в м.Павлограді Дніпропетровської області обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000194 від 08.06.2017, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_4 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_5 (дистанційно), -

В С Т А Н О В И В :

В провадження суду для розгляду надійшов вищевказаний обвинувальний акт. Судом було призначено підготовче судове засідання, викликані сторони кримінального провадження.

Прокурор та захисник приймають участь в судовому засіданні дистанційно, обвинувачена до суду не з`явилась, будь-яких заяв від обвинуваченої на адресу суду не надходило.

В даному кримінальному провадженні проводилось спеціальне досудове розслідування.

У відповідності вимог ч.3 ст.323 КПК України тричі повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_3 публікувались у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, також відбувались публікації виклику обвинуваченої на офіційному веб-сайті суду.

Від прокурора 21.11.2025 року на адресу суду надійшло письмове клопотання про здійснення спеціального судового провадження відносно ОСОБА_6 , оскільки, на думку прокурора, обвинувачена, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, на судові виклики не з`являється, причини неприбуття не повідомляє. В обґрунтування заявленого клопотання прокурор зазначила, що обвинувачена ОСОБА_3 під час досудового розслідування викликалась для проведення слідчих дій шляхом розміщення відповідних викликів в газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті ОГП, повідомлення про підозру також здійснювались шляхом публікації оголошень в газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті ОГП. Обвинувачена ОСОБА_3 до початку повномасштабного військового вторгнення зс рф на територію України постійно проживала в м.Донецьк Донецької області. Під час досудового розслідування ОСОБА_3 оголошена в розшук. Крім того, повістки про її виклик надсилались захиснику. Докази на підтвердження того, що обвинувачена перебуває на тимчасово окупованій території України містяться в матеріалах кримінального провадження.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримала заявлене клопотання про здійснення спеціального судового провадження відносно ОСОБА_3 . Додаткових даних щодо теперішнього місця перебування та/або знаходження обвинуваченої ОСОБА_3 не надано.

Захисник в підготовчому судовому засіданні просила відмовити в клопотанні прокурора та зупинити провадження до розшуку обвинуваченої. Вона не мала конфіденційної розмови з підзахисною або з її родичами. Позиція підзахисної стосовно висунутого обвинувачення та клопотання прокурора їй невідома. Вона вважає, що обвинувачена не обізнана про її кримінальне переслідування.

Заслухавши думку прокурора та захисника, вивчивши надані матеріали, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

КПК України із цього приводу зобов`язує сторону обвинувачення використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема прав на захист, доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання в приватне життя) в разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого. Зокрема, відповідно до ч.5 ст.374 КПК України у випадку постановлення вироку за наслідками кримінального провадження, в якому здійснювалося спеціальне досудове провадження, суд окремо зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Європейський суд з прав людини вказав, що при заочному розгляді не повинно порушуватися право обвинуваченого на юридичну допомогу, зокрема на участь захисника при оскарженні заочного вироку. З цього приводу КПК України Законом України № 1689-7 від 07 жовтня 2014 року доповнено нормами, відповідно до яких участь захисника в спеціальному судовому провадженні є обов`язковою (п.8 ч.2 ст.52 КПК). Якщо підозрюваний самостійно не визначив свого захисника, слідчий суддя зобов`язаний відповідно до ч.1 ст.297-3 КПК України вжити необхідних заходів для його залучення.

Право обвинуваченого захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, є істотним елементом засобів процесуального захисту, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Діяльність захисника в кримінальному процесі передбачає можливість спілкування з підозрюваним, обвинуваченим, конфіденційного побачення, зустрічі в умовах, що виключають прослуховування. У даному кримінальному провадженні захисник виконує свою функцію не тільки без обвинуваченої, а й без можливості особисто поспілкуватися з нею й отримати ті фактичні дані, на підставі яких захисник побудує лінію захисту.

Відповідно до вимог Розділу ІV КПК України участь обвинуваченого під час підготовчого судового засідання та судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини.

Крім того у § 3 (d) статті 14 частини III Міжнародного пакту зазначено, що кожен має право при розгляді будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення бути судимим у його присутності та захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним самим захисника; якщо він не має захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника в будь-якому разі, коли інтереси правосуддя того вимагають, безплатно для нього в усякому такому випадку, коли він не має достатньо коштів для оплати цього захисника.

Таким чином, особиста присутність особи в судовому процесі виділена як одна з найбільш фундаментальних гарантій права на справедливий розгляд справи, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої «кожна людина має право під час будь-якого кримінального обвинувачення, що їй пред`явлене, на справедливий розгляд справи судом».

Відповідно до ч.3 ст.323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у ч.2 ст. 297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (inabsentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук. За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури іnabsentia неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання обвинуваченого. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійсненне відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів (справа «Т. проти Італії») або від співробітників засобів масової інформації (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими. Крім того, дізнатися про процес через журналіста або з місцевої преси недостатньо (справа «Сомогий проти Італії»).

Так, у справі «Сейдовіч проти Італії» Суд зазначив, що питання, яке слід вирішити в даній справі, полягає в тому, чи можна за відсутністю офіційного повідомлення про справу вважати заявника в достатній мірі проінформованим про те, що він був притягнутий до кримінальної відповідальності та відбудеться судовий розгляд його справи, щоб він мав можливість вирішити: відмовитися від свого права приймати участь в слуханні справи чи ухилитися від правосуддя.

В даній справі суду не було продемонстровано, що заявник був в достатній мірі проінформований про притягнення його до кримінальної відповідальності та про пред`явлене йому обвинувачення. З цих підстав не можна робити висновок, що він намагався ухилитися від суду чи недвозначно відмовився від свого права прибути в судове засідання. Така ситуація може мати місце, зокрема, коли обвинувачений публічно або в письмовій формі заявляє про те, що не має наміру реагувати на повістку про явку до суду, яка була отримана не від властей, а з інших джерел, або, коли обвинуваченому вдалося уникнути арешту.

У справі «Колоцца проти Італії» Суд зауважив, що гарантії, які містяться у статті 6 п.3 Конвенції, є складовими елементами серед інших загального поняття «справедливий розгляд у суді». Це право необхідно поєднувати, шляхом пошуку «розумного співвідношення», з суспільним інтересом і, зокрема, з інтересами відправлення правосуддя. На аргумент Уряду про те, що неможливість проведення судового засідання у разі неявки сторони здатна паралізувати розгляд кримінальних справ, оскільки, наприклад, з часом може закінчитися термін давності кримінального переслідування, Суд зазначив, що ніщо не виправдовує в очах Суду повну і непоправну втрату права на участь у судових слуханнях.

Значущим у розумінні практики ЄСПЛ видається знаходження компромісу між санкціями, що вводяться законодавцем щодо обвинуваченого, який не з`явився до суду, і його процесуальними правами, що гарантують справедливість судового розгляду. Європейський суд у подібних справах окремо досліджує як заходи, що були вжиті владою для запобігання відмов від присутності на слуханнях справи, так і в цілому наявність у влади можливості вживати будь-які заходи. Крім того, обвинувачений, що не з`явився до зали судового засідання, ні за яких обставин не може бути позбавлений права на захист за посередництвом обраного ним захисника. При цьому Суд зазначає, що у будь-якому разі, до яких би заходів не вдавалася влада для забезпечення належної явки обвинуваченого, вона не вправі застосовувати несумірні засоби для досягнення зазначеної мети.

Більш того, як зазначено ЄСПЛ в рішенні «Колоцца проти Італії» підпункти (с), (d) та (е) п. 3 гарантують кожній людині, якій пред`явлено кримінальне обвинувачення, право «захищати себе особисто», «допитувати свідків, що показують проти неї, або мати право на те, щоб ці свідки були допитані», «користуватися безкоштовною допомогою перекладача, якщо вона не розуміє мови, що використовується в суді, або не говорить на цій мові», і важко уявити собі, як обвинувачений може здійснювати ці права, не будучи присутнім. В даному випадку Суду не доводиться встановлювати, відмовився і за яких обставин обвинувачений від здійснення свого права бути присутнім при розгляді справи, оскільки в будь-якому випадку, відповідно до усталеної прецедентної практики Суду, відмова від здійснення права, гарантованого Конвенцією, повинна бути встановлена недвозначним чином.

До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відносяться: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань. При цьому зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (inabsentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст.7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (inabsentia).

Відповідно до ст.297-5 КПК України повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Суд зауважує те, що здійснення спеціального досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не свідчить, що суд зобов`язаний призначити спеціальне судове провадження, оскільки потрібно саме довести наявність таких обставин, які б дозволяли призначити спеціальне судове провадження саме на сьогодні.

Відповідно до обвинувального акту, наприкінці 2014 року на початку 2015 року громадянка України обвинувачена ОСОБА_3 , перебуваючи в м.Донецьк Донецької області, усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації «ДНР» та її підрозділів є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, з метою досягнення злочинних цілей терористичної організації «ДНР», діючи умисно, з особистих ідеологічних та корисливих мотивів, добровільно вступила до складу цієї терористичної організації шляхом зайняття посади в одній з «установ» її політичного блоку та зобов`язалася дотримуватися правил поведінки, встановлених у ній, і виконувати визначені їй функції. Так, наприкінці 2014 - на початку 2015 року громадянку України обвинувачену ОСОБА_3 призначено на посаду «первого заместителя министра финансов Донецкой Народной Республики», на якій вона, забезпечуючи реалізацію завдань політичного блоку терористичної організації «ДНР», перебувала до 14.11.2018. З моменту призначення до 14.11.2018 року обвинувачена ОСОБА_3 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, а саме, як у приміщенні будівлі так званого «міністерства» за адресою: Донецька область, м.Донецьк, Куйбишевський район, вул.Солов`яненка, 115а, незаконно зайнятій представниками терористичної організації «ДНР», так і в інших приміщеннях так званих «департаментів та територіальних органів «министерства», розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій області, зокрема у м.Макіївка, м.Горлівка, м.Дебальцево, діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, приймаючи участь у терористичній організації «ДНР» на посаді «первого заместителя министра финансов Донецкой Народной Республики», усвідомлюючи, що грошові активи, збір та обіг яких відбувається на території Донецької області, тимчасово окупованій представниками «ДНР», буде використано повністю або частково для її цілей, зокрема для здійснення терористичних актів на території України, утримання захопленої незаконними збройними формуваннями терористичної організації «ДНР» частини Донецької області, вчинення інших дій, які створюють ,небезпеку для життя громадян України вчиняла дії із забезпечення функціонування структурних підрозділів «Министерства финансов Донецкой Народной Республики».

В підтвердження того, що обвинувачена ОСОБА_3 знає або повинна знати про розпочате кримінальне провадження та ухиляється від органів слідства та суду, перебуває на тимчасово окупованій території України, стороною обвинувачення надані:

- копії газети «Урядовий кур`єр» та скріншоти сайту Офісу Генерального прокурора з публікацією повісток про виклик обвинуваченої до слідчого, повідомлень про прийнятті процесуальні рішення, виклику до суду в підготовче судове засідання.

З 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, на території Донецької області проходить лінія фронту, ведуться постійні бойові дії, окупаційні війська захопили частину Донецької області. В даному районі відсутній мобільний зв`язок, поштове сполучення відсутнє. Існує досить висока імовірність отримання поранення чи загибелі обвинуваченої.

На виконання доручення суду було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 в полоні, серед військовополонених не перебуває, участі в обміні, а також фактів її загибелі чи смерті не отримано; встановити облікові записи в соціальних мережах, які можуть належати обвинуваченій не виявилось за можливе; встановлено електронні адреси та контактні телефони незаконно утвореного органу влади, де працює обвинувачена; встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення Донецької області не значиться; відсутня інформація щодо перетинання обвинуваченою ОСОБА_3 державного кордону України та лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України. Разом з тим встановити поточне місцезнаходження обвинуваченої ОСОБА_3 не вдалось, про що вказано у наданій відповіді ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 04.06.2025 року.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу(ч.6 ст.9 КПК України).

Статтею 335 КПК України передбачено право суду зупинити провадження у разі розшуку обвинуваченого.

У справі «Годди проти Італії», в рамках якого встановлено не повідомлення обраного підсудним захисника про судовий розгляд та не з`ясування в достатньому обсязі про причини неявки обвинуваченого, ЄСПЛ була сформульована наступна позиція: факт неявки підсудного в судове засідання, а також відсутність повідомлення його захисника вимагають від суду прояви активності в цілях досягнення належної реалізації процесуальних прав зацікавленої особи. Отже, суд повинен за власною ініціативою призупинити розгляд справи через необхідність з`ясування причин неявки сторін.

В даному кримінальному провадженні відсутні беззаперечні докази того, що обвинувачена ОСОБА_3 в достатній мірі проінформована про те, що вона притягується до кримінальної відповідальності та про те, що відбувається судовий розгляд даного кримінального провадження, на підставі яких можливо зробити висновок, що обвинувачена недвозначно відмовилась від свого права приймати участь в судових засіданнях вказаного кримінального провадження. Крім того, стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачена ОСОБА_3 на момент проведення судового розгляду перебуває на тимчасово окупованій території. Тому в задоволенні клопотання про проведення спеціального судового провадження необхідно відмовити.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що проведення судового засідання за відсутності обвинуваченої неможливо, а стороною обвинувачення до клопотання про проведення спеціального судового розгляду не додані матеріали, які доводять, що обвинувачена знає або повинна була знати про розпочате кримінальне провадження, та не доведено перебування обвинуваченої на тимчасово окупованій території, суд вважає за необхідне, на підставі п. п. 2), 10), 13), 14), 15), 16) ч. 1, ч. 2 ст.7, ст.335 КПК України, враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_3 оголошена 05.02.2021 року в розшук, - провадження зупинити до розшуку обвинуваченої.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 323, 335, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, - відмовити.

Провадження у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, зупинити до розшуку обвинуваченої.

Контроль за виконанням постанови слідчого про розшук обвинуваченої ОСОБА_3 доручити старшому групи прокурорів, який здійснює процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1