Справа №: 343/265/24
Провадження №: 1-кп/343/35/25
У Х В А Л А

про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

24 вересня 2025 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області в режимі відеоконференції з прокурором, представником неповнолітнього потерпілого та обвинуваченим матеріали кримінального провадження № 1-кп/343/35/25, справа № 343/265/24, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000456 від 06.11.2023, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю: прокурора - ОСОБА_4 ,

представника неповнолітнього потерпілого - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисників обвинуваченого - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

у провадженні Долинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

19 вересня 2025 року прокурор у системі "Електронний суд" сформував клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, яке завчасно вручено для ознайомлення обвинуваченому, що останній підтвердив у судовому засіданні.

Клопотання прокурор мотивує тим, що обвинувачений обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. 07 листопада 2023 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а 29 січня 2024 року - про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який востаннє продовжено на підставі ухвали Долинського районного суду Івано-Франкіської області до 05.10.2025.

Необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого й надалі обґрунтовується продовженням існуванням ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому що ОСОБА_3 може:

- переховуватися від сторони обвинувачення (органів досудового розслідування) та суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, що вже само собою може бути підставою та мотивом для переховування від суду. Крім того він, як військовослужбовець, володіє певними знаннями для того, щоб залишити територію Івано-Франківської області поза блокпостами, а також територію України поза пунктами пропуску, встановленими на державному кордоні, з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- незаконно впливати на неповнолітнього потерпілого та свідків, оскільки, перебуваючи на волі, може змусити або будь-яким іншим способом впливати на них, з метою їх додаткового допиту та зміни їх показань на його користь, що може негативно вплинути на подальший хід кримінального провадження. Це створює загрозу тиску та підбурювання обвинуваченим вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так як, знаходячись на волі, зможе координувати свої дії з особами, що мають можливість впливати на викривлення значимих для кримінального провадження фактів шляхом погроз, підкупу, тиску на учасників кримінального провадження. Також він може підшукувати осіб, які можуть надати вигідні для нього неправдиві показання;

- вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що він є військовослужбовцем і з метою уникнення від кримінальної відповідальності може вчинити самовільне залишення місця проходження військової служби або дизертирство, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ст. 407, 408 КК України.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання є занадто м`яким. Щодо особистої поруки, то на даний час не надходило заяв від осіб, які б могли поручитися за виконання обвинуваченим своїх обов`язків. Щодо домашнього арешту, то такий не може бути застосований, оскільки обвинувачений є військовослужбовцем. Розмір застави також просив не визначати, так як кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , є тяжким злочином, вчиненим із застосування фізичного насильства, що спричинив загибель людини.

Прокурор, який бере участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Представник неповнолітнього потерпілого, який бере участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Івано-Франківського апеляційного суду, підтримав позицію прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_3 , який бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)", щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив. Вказав, що зазначені прокурором ризики не доведені.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки відсутні підстави для продовження запобіжного заходу, не обгрунтовані, ні підозра, ні ризики, наведені в клопотанні. Вважає безпідставними твердження сторони обвинувачення про затягування судового процесу стороною захисту, оскільки вони, навпаки, намагаються усунути ті недоліки, які допустив орган досудового розслідування, та сприяють встановленню об`єктивної істини. Натомість прокурор не навів жодних дійсних та реальних ризиків, не враховує, що саме обвинувачений сприяв розслідуванню та що його першочергові дії були спрямовані на надання допомоги потерпілій і повідомлення в поліцію про обставини, що мали місце. Крім того, обвинувачений, як військовослужбовець, несучи військову службу, був би значно корисніший державі, ніж коли він перебуває під вартою.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні також наголосив на безпідставності ризиків, наведених прокурором, а також на позитивних характеристиках особи обвинуваченого, що усуває сумніви в його добросовісній поведінці в подальшому.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши заявлене клопотання, дійшов таких висновків.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Матеріали кримінального провадження свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 тяжкого злочину, із застосування фізичного насильства, що спричинив загибель людини.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Однак у переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій, які можуть зашкодити кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що на даний час ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, не змінилися та продовжують існувати.

Так, обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки йому інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що є тяжким злочином, за який встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, тому ризик втечі для нього може бути менш небезпечним, ніж призначене покарання і його відбування.

Суд погоджується з тим, що продовжує існувати ризик і незаконного впливу обвинуваченого на неповнолітнього потерпілого з метою зміни його показів на його користь, оскільки він та його родичі проживають у межах колишнього Долинського району, тому ОСОБА_3 шляхом погроз чи прохань дитини, яка в даний час є особливою вразливою у зв`язку із загибеллю матері та відсутністю поряд батька, який перебуває поза межами України, може просити його дати неправдиві показання, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому ризик незаконного впливу на свідків, на який посилається прокурор у клопотанні, відсутній, так як всі заявлені свідки допитані.

Існує також висока вірогідність, що ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки, знаходячись на волі, він зможе координувати свої дії з особами, що мають можливість впливати на викривлення значимих відомостей для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, підшукувати осіб, що можуть надати вигідні для нього показання, доказом чого є показання допитаних судом свідків, які вказували як на його поведінку, схильну до погроз, так і на його телефонні дзвінки з місць утримання під вартою з повідомленням про певні події.

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, зважаючи на його подекуди імпульсивну поведінку в судовому засіданні, про яку вказували і свідки, які є його сусідами чи знайомими, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може вчинити й інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на описане вище, суд погоджується з доводами прокурора про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_3 .

Натомість вважає необгрунтованими доводи обвинуваченого про відсутність підстав щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки при розгляді клопотання прокурор довів об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_3 , а суд перевірив наявність ризиків, визначених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стороною захисту не надано суду достатніх даних на підтвердження гарантій запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, які свідчать про можливість їх уникнення шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, а також, що після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Щодо застави, то суд, в силу вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за можливе не визначати таку, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , є тяжким злочином, вчиненим із застосування фізичного насильства, що спричинив загибель людини.

Враховуючи викладене, беручи до уваги відомості про особу обвинуваченого, а також те, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно нього спливає, тривалість розгляду кримінального провадження у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення не виходить за межі розумного строку, суд дійшов висновку, що є достатні підстави для того, щоб клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 строк тримання під вартою на 60 днів.

Обраний запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, а його продовження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, узгоджується з п. 79 рішення у справі "Харченко проти України" від 10.02.2011, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного, ст. 177, 196, 197, 199, 205, 376, 395, 532, 534 КПК України та керуючись ст. 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів - до 22 листопада 2025 року включно.

Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвалу направити начальнику ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)", м. Івано-Франківськ.

Контроль за виконанням ухвали в частині продовження строку тримання під вартою покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: ОСОБА_1