У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/624/25 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2025 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у кримінальному провадженні за №0000028 від 15.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, але не більше ніж на 60 днів, а саме по 22.01.2026 року включно.

Залишено без змін визначений раніше розмір застави, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2025 року.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у кримінальному провадженні за №0000028 від 15.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, але не більше ніж на 60 днів, а саме по 22.01.2026 року включно.

Залишено без змін визначений раніше розмір застави, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2025 року.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,у кримінальному провадженні за №0000028 від 15.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, але не більше ніж на 60 днів, а саме по 22.01.2026 року включно.

Залишено без змін визначений раніше розмір застави, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2025 року.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,у кримінальному провадженні за №0000028 від 15.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, але не більше ніж на 60 днів, а саме по 22.01.2026 року включно.

Залишено без змін визначений раніше розмір застави, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2025 року.

Продовжено строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покладених ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні за 0000028 від 15.03.2024 року строком до двох місяців тобто до 22.01.2026 року, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучаться із населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та навчання; здати на зберігання до ГУ ДМС у Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утриматись від спілкування з свідками у вказаному кримінальному провадженні.

Роз`яснено ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що у разі невиконання вищезазначених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 15.03.2024 про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, за фактом створення злочинної організації, керівництва такою, участі у злочинній організації та незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із попередньо визначеним розміром застави. Зауважив про наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, експерта у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється обвинувачений.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_6 26.11.2025 подано клопотання про зміну запобіжного заходу, мотивуючи тим, що наявність обґрунтованої підозри не є єдиною підставою для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просив у разі не застосування судом до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу як тримання під вартою, просив визначити заставу в розмірах, що передбачені п. 3 ч.5 ст. 182 КПК України.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував серйозність висунутого обвинувачення, а також те, що з часу обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та з часу його застосування, обставини у кримінальному провадженні не змінилися, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, обрання більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти наявним ризикам, та те, що клопотання заявлене у межах строку дії запобіжного заходу, виправдовують подальше застосування обраного запобіжного заходу.

Щодо клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, обраного стосовно ОСОБА_5 та доводи в його обґрунтування, суд першої інстанції зазначив, що їх не можна визнати такими, що ставлять під сумнів вище наведені висновки суду, а відтак, вважав за необхідне у вказаному клопотанні відмовити.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 зазначає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, прийнята без урахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані по справі та досліджені в ході судового розгляду справи докази не є достатніми для продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу, суд першої інстанції прийняв до уваги тільки одні докази сторони обвинувачення, а натомість відкинув наведені інші докази сторони захисту.

Просить суд Ухвалу суду від 27 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 та застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою та ізоляцією від суспільства (нічний домашній арешт, особисте зобов`язання). У разі не застосування судом щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, то просить суд визначити заставу, достатню для забезпечення виконання ним покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Висновок судді з приводу наявності підстав для задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

До початку судового засідання від захисника-адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 надійшла заява про проведення розгляду даної апеляційної скарги без його участі.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності обвинуваченого, апеляційний суд бере до уваги, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення його становища і від нього не надходили клопотання про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені у судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (позбавлення волі), що один із злочинів у відповідності до ст.12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про існування вказаних стороною обвинувачення наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни ними показань, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки як встановлено досудовим розслідуванням, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень з огляду на займану посаду, - є працівником правоохоронного органу, що зумовлює висновок про можливість використання ним своїх зв`язків з огляду на соціальне становище та коло спілкування, чи іншим способом перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання. Відомостей про те, що вказані ризики на даний час відпали чи зменшилися, у матеріалах контрольного провадження немає.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду про недоведеність прокурором ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , оскільки обставини, на які прокурор посилається в обґрунтування цього ризику, не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання як у суді першої так і апеляційної інстанцій.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції правильно враховано те, що застосований щодо ОСОБА_5 запобіжний захід з врахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого, у силу характеру інкримінованих йому діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, з чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієвості кримінального провадження.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що за наданими копіями матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують доводи клопотання про продовження відносно підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні достатні докази, які свідчать про наявність обставин, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 194 КПК України, колегія суддів уважає необґрунтованими і такими, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Апеляційний суд бере до уваги аргументи, які наведені в апеляційній скарзі захисника, проте в даному конкретному випадку, колегія суддів приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у кримінальному провадженні, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по кримінальному провадженню.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченогоОСОБА_5 під вартою.

Також колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого ОСОБА_5 таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано, у зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає утриманню його під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що наявність постійного місця проживання, за яким обвинувачений ОСОБА_5 проживає, маючого на утриманні малолітню доньку та неповнолітнього сина, тобто має міцні соціальні зв`язки, жодним чином не стали стримуючими факторами для останнього, з огляду на повідомлену йому підозру у вказаному кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів ураховує посилання захисника на обставини, вказані у апеляційній скарзі, але вважає їх такими, що не виключають обґрунтованої підозри та наявності встановлених судом ризиків, а тому не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі і застосування запобіжного заходу у виглядінічного домашнього арешту або визначення розміру застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Також, з матеріалів контрольного провадження вбачається, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, судове провадження щодо обвинуваченого триває, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж 60 днів.

Враховуючи характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , а також їх високий ступінь суспільної небезпеки, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність збереження обвинуваченому ОСОБА_5 раніше визначеного розміру застави, як альтернативи застосованому йому запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів у даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого та підстав вважати його завідомо непомірним для нього, колегія суддів не вбачає.

При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому, на переконання апеляційного суду, визначений апеляційним судом обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави є необхідним і достатнім у разі його внесення для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про визначення останньому застави в меншому розмірі визнаються неспроможними.

Отже, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом обставини, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують наявність ступеня ймовірності того, що обвинувачений ОСОБА_5 може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та створять загрозу суспільству та, як наслідок, не спростовують висновки місцевого суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали суду, колегія суддів не встановила, застосований судом запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 та його продовження, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам ст. 177, 178, 183, 194, 199, 331 КПК України, прийняте рішення є обґрунтованим і достатньо вмотивованим.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою до 22 січня 2026 року включно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді