Справа № 717/456/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2025 селище Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000022 про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 126 КК України,

присутні:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачена ОСОБА_3 ,

захисник потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Кельменці кримінальне провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_3 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Лукачани Дністровського району Чернівецької області, середня освіта, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованої та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима),

за ч. 1 ст. 126 КК України

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

3 лютого 2025 року близько 21 год 45 хв ОСОБА_3 , перебуваючи в гостях в ОСОБА_6 в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, протиправно, на грунті особистих неприязних відносин, що виник раптово, маючи на меті спричинення фізичного болю, під час конфлікту, знаходячись напроти потерпілої ОСОБА_7 , схопила її руками за волосся руками та почала тягати у різні сторони. Далі, не реагуючи на зауваження свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 продовжила вчиняти незаконні дії, а саме тягати за волосся потерпілу, висмикуючи його, при цьому принижувала честь та гідність ОСОБА_7 , викрикуючи нецензурну лексику в її сторону; внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_7 завдано фізичного болю та не спричинено тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно завдала удари, побої, які завдали фізичного болю ОСОБА_7 , проте не спричинили їй тілесних пошкоджень.

Стаття /частини статті/ закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за вищезазначені кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.

Частина 1 статті 126 КК України -- умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Санкція ч. 1 статті 126 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Твердження сторін.

Під час змагального судового процесу сторони в правових та логічних формах висунули власні версії подій, які на їх думку, мали місце та висловилися щодо юридично значущих обставин даного кримінального провадження.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 19 лютого 2025 року дізнавачем сектору дізнання Дністровського РВП ГУ НП у Чернівецькій області ОСОБА_11 та затверджений прокурором Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_4 .

З огляду на обвинувальні акти прокурор вважає встановленим те, що обвинувачена ОСОБА_3 умисно учинила завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю потерпілій і не спричинили тілесних ушкоджень, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України.

Сторона обвинувачення підтверджує свою версію подій доказами, які містяться у документах, показаннях потерпілих, свідків, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду.

Під час виступу у судових дебатах прокурор вважає, що надані докази доводять склад кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_3 і судом досліджено достатньо доказів для встановлення відповідності викладених у обвинувальних актах фактичних обставин об`єктивній істині, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності.

В судових дебатах прокурор просить ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст.126 КК України та призначити покарання: за ч.1 ст.125 КК України у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Правова позиція потерпілих.

Потерпіла ОСОБА_7 під час надання показань повністю підтримала позицію прокурора, викладену в обвинувальному акті та підтриману в судовому засіданні, просить суд визнати обвинувачену винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КК України та покарати згідно з законом.

Представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію своєї довірительки, а також просив задовільнити заявлений ним цивільний позов в повному обсязі.

Правова позиція сторони захисту, надані обвинуваченою ОСОБА_3 щодо пред`явленого їй обвинувачення за ч.1 ст.126 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 спочатку не визнала своєї вини та заперечила проти задоволення цивільного позову в повному обсязі, посилаючись на відсутність спричиненої нею моральної шкоди потерпілій. В подальшому обвинувачена повністю визнала свою вину у скоєному та відмовилась надати будь-які пояснення, а також визнала цивільний позов частково (щодо спричиненої моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 9 000,00 грн.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_12 підтримав позицію своєї підзахисної, просив призначити покарання з врахуванням тяжкості вчиненого діяння і особи обвинуваченої.

Застереження щодо обсягу досліджених доказів.

Враховуючи, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачена вину у вчиненні проступків, передбачених ч.1 ст.126 КК України, за якими обвинувальний акт надійшов до суду, спочатку не визнавала, а потім визнала повністю, за клопотанням сторони обвинувачення, яке було підтримано стороною захисту, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом допитано свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , то в подальшому, після визнання вини, судом досліджено лише докази, які характеризують особу обвинуваченої.

Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст. 337 КПК України cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням вищенаведених положень процесуального законодавства, заслухавши доводи сторін, оцінивши кожен наданий суду доказ щодо належності, допустимості, достовірності та у сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд встановив, що пред`явлене обвинувачення доведено в повному обсязі.

Винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку, а саме:

показаннями потерпілої ОСОБА_13 , згідно з якими 3 лютого 2025 року близько 21 год 00 хв потерпіла перебувала в будинку ОСОБА_6 , прийшов син ОСОБА_6 і повідомив, що у нього конфлікт в школі з сином обвинуваченої. ОСОБА_14 подзвонила ОСОБА_3 . Після цього обвинувачена прийшла в будинок ОСОБА_6 зі своїми родичами, між ними виник конфлікт, під час якого обвинувачена схопила потерпілу за волосся, декілька раз смикнула і вирвала їй жмут волосся, після цього викликали поліцію;

показаннями свідка ОСОБА_6 , яка вказала, що перебуває в конфлікті з обвинуваченою. В той день свідок була вдома, ОСОБА_13 була в неї в гостях, прийшла обвинувачена зі своїми родичами і почала словесну перепалку з потерпілою, після чого обвинувалена потягнула декілька раз обвинувачену за волосся;

показаннями свідка ОСОБА_8 , яка вказала, що дружить з ОСОБА_6 , яка в той день покликала її та її свекруху, обвинувачену, на каву. Коли свідок прийшла до ОСОБА_6 , там вони побачили ОСОБА_13 , яка вступила в словесну перепалку з обвинуваченою, потім ОСОБА_15 потягнула декілька раз потерпілу за волосся.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію проступків, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені уст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у ПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Так, вищенаведеними доказами, які є належні, допустимі та достовірні, в сукупності - достатні та узгоджені, поза розумним сумнівом доведено те, що 3 лютого 2025 року близько 21 год 45 хв ОСОБА_3 , перебуваючи в гостях в ОСОБА_6 в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, протиправно, на грунті особистих неприязних відносин, що виник раптово, маючи на меті спричинення фізичного болю, під час конфлікту, знаходячись напроти потерпілої ОСОБА_7 , схопила її за волосся руками та почала тягати у різні сторони. Далі, не реагуючи на зауваження свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 продовжила вчиняти незаконні дії, а саме тягати за волосся потерпілу, висмикуючи його, при цьому принижувала честь та гідність ОСОБА_7 , викрикуючи нецензурну лексику в її сторону; внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_7 завдано фізичного болю та не спричинено тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно завдала удари, побої, які завдали фізичного болю ОСОБА_7 , проте не спричинили їй тілесних пошкоджень.

Загальна характеристика складу кримінальних правопорушення предбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, винним у вчиненні яких визнається ОСОБА_6 .

Згідно з ч. 1 ст. 125 підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Склад кримінального правопорушення являє собою абстрактну теоретичну конструкцію і включає чотири елементи: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону. Кожен елемент включає певний набір ознак: обов`язкових і факультативних для кваліфікації діяння як кримінального правопорушення.

З об`єктивної сторони проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України характеризується: діянням (дією або бездіяльністю), спрямованим на завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Суб`єктивна сторона проступку характеризується тільки умисною виною.

Висновки суду.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу проступків, інкримінованих обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальних актах, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченої, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст. 85,94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушення, передбачених ч.1 ст. 126 КК України в судовому засіданні доведена повністю.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_3 повністю доведена в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.126 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексусуд не вбачає.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В судовому засіданні обвинувачена повністю визнала вину і під час останнього слова попросила пробачення, щиро розкаялась у вчиненому. Відтак судом визнано як пом`якшуючу обставину щире каяття.

Обтяжуючих обставин судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнімдлявиправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступіньтяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Обираючи вид і розмір покарання, суд виходить з таких міркувань.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченої, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 офіційно не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягалася, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, в шлюбі не перебуває, за місцем проживання обвинувачена характеризується позитивно, є матір`ю чотирьох дітей, зауважень від старостату не отримувала; крмі того її старший син перебуває на службі в ЗСУ та часто не виходить вчасно на зв`язок через перебування на передових позиціях.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінальних правопорушень і їх мотиви, форму вини, обстановку вчинення, особу обвинуваченого та стан його поведінки, раніше не судимого, наявність пом`якшуючої обставини, відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за необхідне призначити їй покарання в межах санкції ч.1 ст.126 КК України у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Цивільний позов.

Представником потерпілої ОСОБА_7 , адвокатом ОСОБА_5 заявлено також цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 20 000, 00 грн та понесених судових витрат за надання правової правничої допомоги в розмірі 12 000,00 грн.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються нормиЦивільного процесуального кодексу Україниза умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватості обвинуваченої встановлено протиправну поведінку ОСОБА_3 ; встановлено наявність шкоди заподіяння потерпілій умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю, та причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченої та наслідками, що настали.

За результатами розгляду кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченої доведена, її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.126 КК України.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілим, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другоїстатті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другоїстатті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другоїстатті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третястатті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 передбачає, що моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла, їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості,суд вважає,що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково, а з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_7 5 000,00 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином.

Крім того, ОСОБА_7 звернулась з вимогою про відшкодування витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 12 000,00 грн. В якості обґрунтування долучено Договір № 08/25 про надання правової (правничої) допомоги від 17 березня 2025 року, Додаткову угоду № 1 до нього від 17 березня 2025 року, акт виконаних робіт та розрахунок розміру компенсаційних витрат.

Частиною 5 статті 128 КПК УКрахни передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частинами 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу;

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 25 % від заявленої суми позовних вимог, то частковому стягненню з відповідача (обвинуваченої) на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу 3 000,00 грн.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Процесуальні витрати за проведення експертизи відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 126 КК України, й призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 5 000,00 грн. моральної шкоди . В задоволенні решти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 3 000,00 грн витрат на правову (правничу) допомогу

Вирок може бути оскаржено сторонами до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кельменецький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, обвинувачений - подати клопотання про помилування.

Головуючий суддя