В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2025 р. Справа № 596/2/25

Провадження № 1-кп/596/98/2025

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в селищі Гусятин в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження №0000457 від 11 вересня 2024 року про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до ст. 68 Конституції України та ст. 1, п.1 ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» (далі Закон), як особа - учасник дорожнього руху (водій транспортного засобу), зобов`язаний знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - ПДР) та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Однак, обвинувачений, грубо ігноруючи вимоги вищевказаного Закону, 11 вересня 2024 року, приблизно о 17 год., в порушення вимог пунктів 2.1 «а», 2.9 «а» та 12.4 ПДР, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (3,56% проміле), керував автомобілем «Mitsubishi L200», р.н. НОМЕР_1 , з перевищенням дозволеної в межах населеного пункту швидкості, без посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та рухався ним проїзною частиною дороги вулиці Центральна в с.Сидорів, Чортківського району, Тернопільської області зі сторони с.Кривеньке у напрямку с. Суходіл Чортківського району.

Під час руху неподалік будинку № 15, що по вул.Центральна, в с. Сидорів, із незначним заокругленням ліворуч, яка має ухил на спуск, із сухим грунтово - щебеневим покриттям, водій ОСОБА_7 , не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, обстановці, внаслідок чого, на заокругленій ділянці автодороги допустив зміну напрямку руху керованого автомобіля «Mitsubishi L200», р.н. НОМЕР_1 , праворуч та виїхав автомобілем на конструктивно виділений елемент автомобільної дороги, який не призначений для руху транспортних засобів - праве узбіччя, при цьому, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим грубо порушив вимоги пунктів: 1.10 (в частині визначення поняття «узбіччя», і належне виконання його вимог), 10.1 ПДР.

Своїми діями, які не відповідали вище вказаним вимогам ПДР, водій ОСОБА_7 , виїхавши за межі проїзної частини дороги, а саме, на праве узбіччя, допустив наїзд керованим ним транспортним засобом на паркан, внаслідок чого відбулось відкидання автомобіля та його переміщення в некерованому стані до правого краю проїзної частини дороги, де у той момент рухалася пішохід ОСОБА_8 . Внаслідок чого, і в порушення вимог п. 12.3 ПДР обвинувачений ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_8 , яка рухалася в межах правого краю проїзної частини, у попутному з автомобілем напрямку, відповідно до вимог п.п. 1.10 (в частині визначення поняття «перешкода для руху» і виконання його вимог) та 12.3 ПДР, виявивши перешкоду для свого руху, тобто пішохода, що рухається попутно в межах цієї смуги, негайно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав таку технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, а продовжив свій рух.

Внаслідок порушення вищевказаних вимог ПДР, обвинувачений ОСОБА_7 не забезпечив безпеку дорожнього руху та здійснив наїзд передньою лівою частиною керованого автомобіля «Mitsubishi L200», р.н. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_8 , заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді масивної травми тіла з численними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів, від яких остання загинула на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «узбіччя», «перешкода для руху» і належне виконання їх вимог), пунктів 2.1 «а», 2.3 «б, д», 2.9 «а», 10.1, 11.14, 12.3 ПДР, а також вимог ст.1, абз. 1, 2 частини 5 статті 14, статті 15 Закону України «Про дорожній рух», статті 68 Конституції України, перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілої ОСОБА_8 ..

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04 листопада 2025 року в даному кримінальному провадженні задоволено клопотання потерпілого ОСОБА_4 про відмову від обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України. Кримінальне провадження №0000457, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 11 вересня 2024 року, в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, в тому, що скоїв щиро покаявся. Просив суд визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ним не оспорюються у даному кримінальному провадженні. При цьому вказав, що розуміє зміст цих обставин, позиція його добровільна і наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі та показав, що це було у с.Сидорів, після обіду. Він заїхав автомобілем «Mitsubishi L200», який належить підприємству «Холдер Агро», на цвинтар до ОСОБА_9 , де йому допоміг зняти хрест, а після того з останнім поїхали до бару пити спиртне. Перебуваючи у бар, він, ОСОБА_10 чоловік на ім`я ОСОБА_11 , прізвища якого не пам`ятає,і ще один чоловік алкоголю випили багато. Після того, його попросили завезти ОСОБА_9 додому. Він погодився, і перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, сів за кермо вищевказаного автомобіля і поїхав, проте, якою вулицею не знає. Не пам`ятає як він «збив» потерпілу. Чи комусь передавав кермо також не пам`ятає. Лише при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження побачив що він накоїв.

Також вказав, що він у ПП «Холдер Агро» працював неофіційно. Додав, що посвідчення водія йому взагалі не видавалось. Документів на автомобіль у нього не було.

Завдана ним шкода потерпілому ОСОБА_4 відшкодована.

Він щиро працював з органами досудового розслідування, сприяв розкриттю злочину.

Повністю підтверджує обставини, викладені в обвинувальному акті щодо часу, місця, способу вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Крім повного визнання своєї винуватості обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами зібраними під час досудового розслідування, які надійшли на підтвердження події кримінального правопорушення, з якими обвинувачений ознайомився після закінчення досудового розслідування і повністю визнав їх у судовому засіданні, погодився із кваліфікацією вчиненого ним діяння та вважає їх об`єктивними та достовірними, відмовившись від їх дослідження під час судового провадження.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 в судових дебатах просив при призначенні покарання обвинуваченому застосувати положення ст.69 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на 3 роки. Стосовно додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами - покладається на розсуд суду. При цьому просив врахувати молодий вік обвинуваченого, який усвідомив, що скоїв та який через застосування суворого покарання може змінитися, зламатися як особа. Додав, що обвинувачений, будучи добродушним, не міг відмовити старшим чоловікам, сів за кермо п`яним і зробив біду людям і собі. Активно сприяв розкриттю злочину під час досудового розслідування, примирився з потерпілим.

Потерпілий ОСОБА_4 у судове засідання 22.12.2025 не з`явився, хоч був повімлений про день, час місце розгляду справи. 02 квітня 2025 потерпілий ОСОБА_4 до суду подав заяву з проханням проводити судове засідання 15.04.2025 та всі наступні судові засідання без його участі, так як він перебуває у зоні бойових дій. Також вказав, що його інтереси по справі буде представляти адвокат ОСОБА_5 .. Також, 19 вересня 2025 року потерпілим ОСОБА_4 через канцелярію суду було подано заяву, у якій потерпілий просив розгляд справи завершувати без його участі (Т.2 а.с.113).

Крім того, згідно заяви потерпілого ОСОБА_4 від 20.05.2025, яка зареєстрована в канцелярії суду 30.05.2025, останній вказав, що він немає претензій матеріального та морального характеру до водія ОСОБА_7 та ПП «Холдер Агро», оскільки йому відшкодовано заподіяні збитки. Відмовився від цивільного позову до ПП «Холдер Агро» про стягнення моральної шкоди, який поданий його представником-адвокатом ОСОБА_5 та просив його не розглядати (Т.1 а.с235).

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні вказав, що обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував потерпілому моральну та матеріальну шкоду. Також шкоду потерпілому відшкодовано підприємством «Холдер Агро», якому належав автомобіль. Потерпілий ОСОБА_4 примирився з обвинуваченим та претензій будь-якого характеру до останнього немає. Тому, враховуючи думку потерпілого ОСОБА_4 , він, як його представник просив обвинуваченого ОСОБА_7 суворо не карати. Вказав, для нього буде достатнє мінімальне покарання.

Представник цивільного відповідача ПП «Холдер Агро» та служби пробації у судове засідання не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про день, час місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомили.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази необхідно дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого знайшла своє об`єктивне підтвердження, його дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, спричинила смерть потерпілій ОСОБА_8 ..

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, тяжкість наслідків, що наступили, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд, враховує щире каяття обвинуваченого та повне визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення під час судового розгляду, добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди.

Обставин, які у відповідності до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Крім цього, при призначенні покарання, суд враховує особу винного, зокрема, те що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога КНП «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради не перебуває.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №816 від 22.10.2024 року ОСОБА_7 у період, який відноситься до інкримінованого йому злочину психічними захворюваннями чи тимчасовими розладами психічної діяльності не страждав, міг давати звіт своїм діям та керувати ними. На час проведення експертизи ОСОБА_7 психічними захворюваннями не страждав, міг давати звіт своїм діям та керувати ними. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. Відповідно до акту огляду № 335 від 22 жовтня 2024 у ОСОБА_7 наркологічних захворювань не встановлено (Т.2 а.с. 213-217).

Відповідно до висновку, викладеного у досудовій доповіді Чортківського районного сектору №4 філії Державної Установи «Центр пробації» в Тернопільській області від 27.05.2025, виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). Рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення - середній, рівень ризику небезпеки для суспільства середній.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Як слідує з роз`яснень щодо правильного та однакового застосування зазначених вище положень закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Положеннями ч.1 ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Правова конструкція ч.1 ст. 69 КК України законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винуватій особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто, встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК України.

Суд звертає увагу на те, що приписи ст.69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто, для застосування судом положень ст.69 КК України повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте, у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Вказані вище висновки суду узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, зокрема, викладені в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 606/1059/22.

Злочин, передбачений ст.286-1 КК України посягає переважно на публічні правовідносини, які регулюють зокрема безпеку дорожнього руху і охороняє всіх його учасників від протиправних посягань, тому додатковим обов`язковим об`єктом цього злочину є життя та здоров`я людини. Тому, думка представника потерпілого щодо виду і розміру покарання не може бути вирішальною у цій справі.

Така ж правова позиція сформульована в сталій судовій практиці Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладена зокрема у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 165/2070/17, згідно з якою думка потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання сама по собі не може бути вирішальною, оскільки це відноситься до дискреційних повноважень суду.

Суд хоча і зважає на позицію потерпілого, який не має жодних претензій до обвинуваченого, відмовився від цивільного позову, у зв`язку з відшкодуванням завданої йому шкоди та позицію представника потерпілого, який просив призначити обвинуваченому мінімальне покарання, проте, з огляду на вищевикладене та те, що дане кримінальне правопорушення відноситься до злочинів проти безпеки руху, яке ОСОБА_7 вчинив внаслідок грубого порушення ПДР, що призвело до тяжких незворотних наслідків у виді смерті потерпілої, які є непоправними і не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі. Тому вказана обставина і думка потерпілого (представника потерпілого) у цій справі не є вирішальною при призначенні покарання та не може бути достатньою підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.69 КК України.

Той факт, що обвинувачений раніше не судимий, є особою молодого віку, який усвідомив, що скоїв та який через застосування суворого покарання може змінитися, зламатися як особа, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, також не є достатніми мотивами для обґрунтування висновку про застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, того, що ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керував транспортним засобом, не зважаючи на дорожню обстановку, тим самим, поставивши під небезпеку не лише своє життя, а й пішохода ОСОБА_8 , тяжкість спричинених злочином наслідків, які є невідворотними та потягнули за собою смерть потерпілої ОСОБА_8 , підвищену суспільну небезпеку скоєного, також те, що останній керував транспортним засобом, не маючи такого права та характер допущених порушень, які є грубими, зазначених обставин, особи винного, який раніше не судимий, не одружений, має місце реєстрації, характеризується за місцем проживання позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його відношення до вчиненого, думки потерпілого, який не має до обвинуваченого претензій ні матеріального, ні морального характеру, позиції представника потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого та вважає, що для нього буде достатнє мінімальне покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а саме, покарання у виді позбавлення волі у межах санкції, встановленої ч.3 ст.286-1 КК України, оскільки його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства з призначенням додаткового покарання, визначеного санкцією ч.3 ст.286-1 КК України у виді позбавленням права керувати транспортними засобами.

Санкція ч. 3 ст. 286-1 КК України в частині встановлення додаткового покарання як такого не є альтернативною, передбачає позбавлення права керувати транспортними засобами, тобто призначення такого додаткового покарання є обов`язковим.

Встановлюючи додаткове покарання у виді позбавлення особи права керувати транспортними засобами, навіть у випадку, коли остання не має такого права, законодавець позбавляє її можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому (майбутньому) після відбуття покарання, що, в даному випадку, узгоджується з положеннями ст. 55 КК України.

Зазначений висновок наведений у постановах Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №753/18479/16-к та від 21 червня 2022 року у справі № 171/869/21.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім того, зазначене покарання з огляду на завдану невідворотну шкоду потерпілим не буде становити особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і в подальшому сприятиме виправленню обвинуваченого в частині суворого дотримання Правил дорожнього руху.

Отже, підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України, застосування до нього вимог ст.75 КК України суд не вбачає.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з часу його затримання 11 вересня 2024 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 продовжити до набрання вироком законної сили.

Скасувати арешт на майно, накладений 17 вересня 2024 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в справі №607/20139/24, а саме:

- пошкоджений автомобіль «MITSUBISHI L 200», р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ПП «ХОЛДЕР АГРО», що зареєстроване в с. Васильків, Чортківського району, Тернопільської області та який поміщений на територію спеціального майданчика ВП №3 (смт. Гусятин) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області, що в селищі Гусятин, вул. Героїв Майдану, 7;

- пластикові частини транспортного засобу, які поміщено в поліетиленовий сейф-пакет INZ 4017461 та вилучено;

- бампер автомобіля із р.н. НОМЕР_1 , який вилучено та поміщено на територію спеціального майданчика ВП №3 (смт. Гусятин) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області, що в селищі Гусятин, вул. Героїв Майдану, 7;

- чохли чорного кольору з водійського сидіння автомобіля «MITSUBISHI L200», р.н. НОМЕР_1 , які поміщено в поліетиленовий сейф-пакет KIV5117426;

- одяг та взуття ОСОБА_7 , а саме: світшот фіолетово-чорного кольору, спортивні штани чорного кольору та резинові тапочки чорного кольору 46 р., які поміщено в поліетиленовий сейф-пакет №0005282.

З урахуванням вимог ст.100 КПК України речові докази у кримінальному провадженні (постанова заступника начальника відділу РЗСТ СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 від 12 вересня 2024 року):

- пошкоджений автомобіль «MITSUBISHI L 200», р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ПП «ХОЛДЕР АГРО», що зареєстроване в с. Васильків, Чортківського району, Тернопільської області; - передній бампер вказаного автомобіля, які поміщено на територію спеціального майданчика ВП №3 (смт. Гусятин) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області, що в селищі Гусятин, вул. Героїв Майдану, 7 повернути власнику ПП «ХОЛДЕР АГРО», що зареєстроване в с. Васильків, Чортківського району, Тернопільської області;

- пластикові частини транспортного засобу, які поміщено в поліетиленовий сейф-пакет INZ4017461; - чохли чорного кольору з водійського сидіння автомобіля «MITSUBISHI L200», р.н. НОМЕР_1 , які поміщено в поліетиленовий сейф-пакет KIV5117426; - одяг та взуття ОСОБА_7 , а саме: світшот фіолетово-чорного кольору, спортивні штани чорного кольору та резинові тапочки чорного кольору 46 р., які поміщено в поліетиленовий сейф-пакет №0005282, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів СУ ГУНП в Тернопільській області повернути ОСОБА_7 , жителю АДРЕСА_1 .

Речові докази у кримінальному провадженні (постанова старшого слідчого відділу РЗСТ СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_13 від 28 листопада 2024 року): одяг та взуття ОСОБА_8 , який поміщено у поліетиленовий пакет із биркою №МК-70/71-2024, який знаходяться на зберіганні в камері обліку речових доказів ГУНП в Тернопільській області повернути потерпілому ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_2 .

Із врахування вимог ст.124 КПК України, стягнути з ОСОБА_7 на користь Держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 32477,42 гривень.

До початку судового розгляду представник цивільного позивача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 подав до суду цивільний позов про стягнення з приватного підприємства «ХОЛДЕР АГРО» () адреса: с. Васильків, Чортківського району, Тернопільської області) на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 600 000 грн..

30.05.2025 потерпілий, цивільний позивач ОСОБА_4 подав до суду заяву, у якій вказав, що він немає претензій матеріального та морального характеру до ПП «Холдер Агро» та водія ОСОБА_7 , оскільки йому відшкодовано заподіяні збитки. Відмовився від цивільного позову до ПП «Холдер Агро» про стягнення моральної шкоди, який поданий його представником-адвокатом ОСОБА_5 та просив його не розглядати (Т.1 а.с.235).

Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Враховуючи викладені у заяві потерпілого ОСОБА_4 обставини та його волевиявлення про відмову від цивільного позову, суд дійшов висновку про прийняття відмови цивільного позивача, потерпілого ОСОБА_4 від позову та закриття провадження за цивільним позовом представника цивільного позивача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 до приватного підприємства «ХОЛДЕР АГРО», третя особа ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням в розмірі 600 000 грн..

Посилання захисника обвинуваченого на те, що останній активно сприяв розкриттю злочину під час досудового розслідування, суд не приймає до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 6 (шість) років.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з 11 вересня 2024 року, тобто з моменту його затримання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 продовжити до набрання вироком законної сили.

Скасувати арешт на майно, накладений 17 вересня 2024 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в справі №607/20139/24, а саме:

- пошкоджений автомобіль «MITSUBISHI L 200», р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ПП «ХОЛДЕР АГРО», що зареєстроване в с. Васильків, Чортківського району, Тернопільської області та який поміщений на територію спеціального майданчика ВП №3 (смт. Гусятин) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області, що в селищі Гусятин, вул. Героїв Майдану, 7;

- пластикові частини транспортного засобу, які поміщено в поліетиленовий сейф-пакет INZ4017461 та вилучено;

- бампер автомобіля із р.н. НОМЕР_1 , який вилучено та поміщено на територію спеціального майданчика ВП №3 (смт. Гусятин) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області, що в селищі Гусятин, вул. Героїв Майдану, 7;

- чохли чорного кольору з водійського сидіння автомобіля «MITSUBISHI L200», р.н. НОМЕР_1 , які поміщено в поліетиленовий сейф-пакет KIV5117426;

- одяг та взуття ОСОБА_7 , а саме: світшот фіолетово-чорного кольору, спортивні штани чорного кольору та резинові тапочки чорного кольору 46 р., які поміщено в поліетиленовий сейф-пакет №0005282.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- пошкоджений автомобіль «MITSUBISHI L 200», р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ПП «ХОЛДЕР АГРО», що зареєстроване в с. Васильків, Чортківського району, Тернопільської області; - передній бампер вищевказаного автомобіля, які поміщено на територію спеціального майданчика ВП №3 (смт. Гусятин) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області, що в селищі Гусятин, вул. Героїв Майдану, 7 повернути власнику ПП «ХОЛДЕР АГРО», що зареєстроване в с. Васильків, Чортківського району, Тернопільської області;

- пластикові частини транспортного засобу, які поміщено в поліетиленовий сейф-пакет INZ4017461; - чохли чорного кольору з водійського сидіння автомобіля «MITSUBISHI L 200», р.н. НОМЕР_1 , які поміщено в поліетиленовий сейф-пакет KIV5117426; - одяг та взуття ОСОБА_7 , а саме: світшот фіолетово-чорного кольору, спортивні штани чорного кольору та резинові тапочки чорного кольору 46 р., які поміщено в поліетиленовий сейф-пакет №0005282, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів СУ ГУНП в Тернопільській області повернути ОСОБА_7 , жителю АДРЕСА_1 ;

- одяг та взуття ОСОБА_8 , який поміщено у поліетиленовий пакет із биркою №МК-70/71-2024, який знаходяться на зберіганні в камері обліку речових доказів ГУНП в Тернопільській області повернути потерпілому ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Держави процесуальні витрати в розмірі:

-5571 грн. 30 коп. за проведення додаткової судової інженерно - транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1. «Дослідження обставин і механізму дорожньо - транспортних пригод» №СЕ-19/120-24/13239-ІТ від 26.11.2024 року;

- 3029,12 грн. за проведення судової інженерно - транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» № СЕ-19/120- 24/10542-ІТ від 19.09.2024 року;

-6367,20 грн. за проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.4. «Транспортно - трасологічні дослідження» № СЕ-19/120-24/10541-ІТ від 03.10.2024 року;

-12 734,40 грн. за проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №СЕ-19/120-24/10881- ФХД від 22.11.2024 року;

- 4775,40 грн. за проведення судової фототехнічної експертизи № СЕ-19/120-24/10327-ФП від 12.09.2024 року.

Прийняти відмову цивільного позивача ОСОБА_4 від цивільного позову і у зв`язку з цим провадження за позовом представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 до приватного підприємства «ХОЛДЕР АГРО», третя особа ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням - закрити.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Гусятинський районний суд Тернопільської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок , якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

В порядку, визначеному ч.7 ст.376 КПК України копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя Гусятинського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_1