Провадження № 1-кс/643/7186/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0018722,

ВСТАНОВИВ:

22.12.2025 до Салтівського районного суду міста Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0018722.

У поданій скарзі заявник зазначив, що 16.12.2025 ним подано процесуальному прокурору Харківської обласної прокуратури клопотання в порядку ст.220 КПК України, в якому він просив: вирішити питання його процесуального статусу з урахуванням ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 03.12.2025 у справі № 643/20960/25; самостійно прийняти процесуальне рішення або зобов`язати слідчого діяти відповідно до правової позиції суду; вжити заходів прокурорського реагування відповідно до ст.36 КПК України; письмово повідомити його про результати розгляду у триденний строк. Клопотання з додатками за його підписом КЕП було надіслано з його електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої в ЄСІТС та неодноразово використаної сторонами як офіційний канал комунікації у цьому кримінальному провадженні. Станом на час подання скарги до суду клопотання прокурором не розглянуто, жодної постанови не винесено, письмової відповіді не надано, у зв`язку з чим, звернувся до слідчого судді із вказаною скаргою. Просив визнати протиправною бездіяльність процесуального прокурора Харківської обласної прокуратури у кримінальному провадженні №0018722, яка полягає у нерозгляді його клопотання від 16.12.2025 у строк, встановлений ч.1 ст.220 КПК України; зобов`язати процесуального прокурора невідкладно розглянути зазначене клопотання та прийняти процесуальне рішення у формі постанови відповідно до ст.110 КПК України; зобов`язати надіслати йому копію прийнятого процесуального рішення у порядку ч.2 ст.220 КПК України.

На судове засідання заявник не з`явився, до початку судового засідання подав заяву, у якій просив проводити розгляд скарги без його участі. Разом з цим подав, заяву про долучення доказів до матеріалів справи, та врахувати їх при винесенні рішення за результатами розгляду скарги.

Прокурор у судове засідання не з`явився, до його початку подав заяву про розгляд скарги без його участі, у задоволенні скарги просив відмовити, оскільки наведені у скарзі ОСОБА_3 від 20.12.2025 судження про те що його звернення (клопотання) від 16.12.2025 прокурором не розглянуто та про ненадання йому відповіді на дане звернення (клопотання) не відповідають дійсності і повністю спростовуються наданими копіями документів про його розгляд. Питання винесення прокурором окремої постанови про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим при розгляді зазначеного звернення (клопотання) не вирішувалося у зв`язку з тим, що на час його розгляду слідчим вже була винесена відповідна постанова, яка на думку прокурора є законною та обґрунтованою, про що заявнику надано роз`яснення у відповіді від 16.12.2025.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність, яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.

Слідчий суддя розглянувши скаргу з додатками прийшов до наступного.

Відповідно до ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним та неупередженим судом, створеним на підставі закону.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як зазначено в ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Бєлоусов проти України» (заява №4494/07 від 7 листопада 2013 року) у п. 55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (див., наприклад, рішення від 19 липня 2012 року у справі «Алексахін проти України» (Aleksakhin v. Ukraine), заява №31939/06, п. 55).

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст.1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема п.п.9, 21 ч.2 ст.36 КПК України передбачає, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, а також здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом тощо.

Відповідно до ч.1 ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.220 КПК України про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Таким чином, наведені законодавчі положення передбачають, з одного боку, право учасників кримінального провадження ініціювати здійснення процесуальних, у тому числі, слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій, а з іншого регламентують недопустимість необґрунтованої та невмотивованої відмови у проведенні відповідних дій органами досудового розслідування.

Так, з матеріалів скарги вбачається, що у провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0018722 від 18.11.2025.

Постановою слідчого від 08.12.2025 ОСОБА_3 у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0018722 від 18.11.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.367 КК України - відмовлено.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 23.12.2025 у справі №643/22637/25 постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим від 08.12.2025 у кримінальному провадженні №0018722 від 18.11.2025 - скасовано.

Таким чином, посилання прокурора на наявність законної постанови слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0018722 від 18.11.2025, спростовано наданими доказами.

Разом з цим, дослідженням заяви прокурора з додатками, а також матеріалів скарги ОСОБА_3 встановлено, що вони не містять інформації щодо результату розгляду клопотання останнього від 16.12.2025 поданого прокурору Харківської обласної прокуратури - процесуальному керівнику у цьому кримінальному провадженні.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що заявником доведено, що дійсно мала місце бездіяльність, яка полягає в тому, що прокурором не виконано процесуальні дії, а саме його клопотання від 16.12.2025, яке ним було направлено на електронну адресу Харківської обласної прокуратури, не було розглянуто у передбаченому законом порядку.

З врахуванням вищевказаного, слідчий суддя приходить до висновку про наявність бездіяльності з боку прокурора Харківської обласної прокуратури, який здійснює процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні, оскільки ним , в порушення вимог ст.220 КПК України, клопотання ОСОБА_3 від 16.12.2025 не було розглянуто у передбаченому законом порядку та у передбачений законом строк.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0018722, щодо нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, підлягає частковому задоволенню, зобов`язавши прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні, розглянути клопотання заявника від 16.12.2025, яке ним було направлено на електронну пошту Харківської обласної прокуратури із своєї електронної пошти та повідомити його про прийняте рішення в порядку, передбаченому ст.220 КПК України.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що нормами КПК України, у тому числі ст. 303 КПК України не передбачено заявлення вимоги про визнання дій або бездіяльності слідчого або прокурора незаконними.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у рішеннях по справах «Верітас проти України» і «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством.

Згідно з ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, слідчий суддя не вирішує питання про визнання дії або бездіяльності «неправомірними», «протиправними» або «незаконними», а відповідно до ст. 307 КПК України скасовує рішення, або зобов`язує припинити чи вчинити певну дію.

У цій частині скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 40, 110, 220, 303-307 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0018722 від 18.11.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.367 КК України - задовольнити частково.

Зобов`язати прокурора Харківської обласної прокуратури, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0018722 від 18.11.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.367 КК України, розглянути клопотання ОСОБА_3 від 16.12.2025 про визначення його процесуального статусу, направлене на електронну пошту Харківської обласної прокуратури, та повідомити про прийняте рішення в порядку, передбаченому ст.220 КПК України.

В іншій частині у задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1