Справа №463/1990/25
Провадження №1-кп/463/333/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

у відкритому підготовчому судовому засіданні, розглянувши обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0003512 від 30 грудня 2024 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, поляка, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого ,

за ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

На розгляді Личаківського районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003512 від 30 грудня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

В підготовчому судовому засіданні захисник заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .. Вказане клопотання мотивує тим, що обвинувачений на даний час примирився з потерпілим та відшкодував йому значну частину завданої шкоди. Крім того він значний час утримується під вартою, має негативний стан здоров`я, що ускладнює його лікування в умовах СІЗО, а також є учасником бойових дій

Прокурор не заперечив проти задоволення вказаного клопотання, оскільки вважає таке повністю обгрунтованим.

Потерпілий підтвердив факт, відшкодування йому значної частини завданої шкоди та просив суд також змінити обвинуваченому міру запобіжного заходу

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника в повному обсязі вказав, що має намір в подальшому продовжити службу у ЗС України.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною другою ст.331 КПК України визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При цьому, згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з роз`яснень пленуму Верховного суду України, наданих у п.20 Постанови №4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і судового слідства» при обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» судом визнано порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у цій справі, оскільки переховування заявника протягом одного року було для органів влади достатньою причиною для тримання його під вартою на час попереднього слідства та судового слідства, тяжкість пред`явлених йому обвинувачень та ризик його втечі були єдиними підставами для суду не змінювати обраний заявнику запобіжний захід. Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (див. справи «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), № 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та «І. А. проти Франції» (I. A. v. France), № 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII). До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (див. справу «Іловецький проти Польщі» (Ilowiecki v. Poland), № 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року). Жодних таких підстав у справі, що розглядається, суди не зазначили. Крім того, національні суди жодного разу не розглядали можливості обрання альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, і органи влади, посилаючись головним чином на серйозність пред`явлених заявнику обвинувачень, продовжували тримання заявника під вартою на підставах, які не можна вважати «відповідними і достатніми».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 31 грудня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 27.02.2025 року без визначення розміру застави.

Вирішуючи дане клопотання, слідчий суддя враховує, що на даний час змінилися обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема те, що на даний час обвинувачений ОСОБА_5 рахується особою, що проходив військову службу в Збройних силах України і має намір її продовжити в подальшому, значний час перебування особи під вартою. Суд також враховує і факт відшкодування значної частини матеріальних збитків потерпілому завданої протиправними діями, а також думку самого потерпілого та прокурора, які просили задоволити клопотання сторони захисту. Слід взяти до уваги і негативний стан здоров`я обвинуваченого та не можливість здійснення повноцінного лікування в умовах СІЗО. Відтак зважаючи на ці обставини приходжу до висновку про можливість задоволення такого клопотання та про зміну міри запобіжного заходу на домашній арешт.

Однак, згідно з ч.1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до вимог п.4, п.9 ч.1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

Як вбачається з матеріалів клопотання обвинувачений має постійне місце проживання: АДРЕСА_2 , має міцні соціальні зв`язки, вважається таким, що раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, оскільки ухвалою суду від 18.06.2025 року було звільнено ОСОБА_5 від призначеного вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.03.2025 року покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, а відтак, наведені обставини та перелічені вище вказують на те, клопотання слід задовольнити, продовживши йому запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби, з покладенням на нього ряду обов`язків передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись вимогами статей 176-178, 181, 184, 194, 395 КПК України суд, -

ухвалив:

клопотання захисника обвинуваченого задовольнити.

Змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби з 00:00 год по 06:00 год строком на 2 місяці.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

- прибувати до суду за першим викликом;

- не залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у нічну пору доби з 00 годин по 06 годину без дозволу суду;

- повідомляти прокурора та суду про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у вказаному кримінальному провадженні ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну .

Строк дії ухвали до 06 січня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1