УХВАЛА

про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

02 грудня 2025 рокуСправа № 495/7581/25
Номер провадження 1-кп/495/926/2025

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Білгороді-Дністровському Одеської області клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № від 13 червня 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бритівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження з обвинувальним актом, відомості про, що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № від 13 червня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

25.11.2025 від прокурора ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Клопотання обгрунтоване тим, що Білгород-Дністровською окружною прокуратурою у Білгород Дністровському міськрайонному суді Одеської області підтримується публічне обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000667 від 13.06.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що свідчить про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, скоєного за обтяжуючих вину обставин, тобто вчинення кримінального правопорушення особою у стані алкогольного сп`яніння, яким спричинено тяжкі наслідки у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_6 , за який законом передбачена можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Ризиком можливого переховування від органу досудового розслідування та суду, є те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним (позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років) дає підстави вважати, що останній може переховуватись від суду;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки їх покази є визначальними у кримінальному провадженні, однак безпосередньо у судовому засідання свідків та потерпілого ще не допитано. Разом з тим, з метою укриття своєї злочинної діяльності обвинувачений може впливати на зазначених осіб, щоб ті утримались від спілкування з правоохоронними органами. ОСОБА_4 є місцевим мешканцем, рівно як потерпілі та свідки;

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на обвинуваченого у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу.

Крім того, у зв`язку із військовою агресією збройних сил російської федерації та впровадженням на території України воєнного стану, відповідно до рішення Верховного головнокомандувача № 64/2022, вказані ризики лише збільшились, оскільки повсякденний уклад цивільного способу життя порушений, що лише сприятиме можливим спробам підозрюваного переховатися від суду; незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні; його перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином ускладненню проведенню процесу, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, у розумні строки, у зв`язку із намаганням уникнути кримінальної відповідальності.

Тобто, у даному випадку, враховуючи положення ст. 183 КПК України, є виправданим застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що цей запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, враховуючи тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин.

Неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, пов`язана з тим, що скоєне підозрюваним діяння призвело до смерті особи.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що цей запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, враховуючи тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, що призвів до спричинення смерті потерпілого, вражаю за доцільне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, в межах строку досудового розслідування.

Відомостей, які б вказували про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, зокрема, за станом здоров`я не здобуто, а тому вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив клопотання задовольнити, оскільки підставою для продовження такого запобіжного заходу як тримання під вартою є те, що встановлені ризики на даний час не зникли та не перестали існувати, розгляд обвинувального акта по суті не розпочато.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечувала щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказала, що прокурором не доведено обставини на які він посилається, особа раніше не судима, жодної протиправної поведінки не вчинятиме, свідок вже допитаний, впливати не буде, не має обставин як доводять застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просила відмовити в задоволенні такого клопотання та застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні повністю підтримав думку свого захисника.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до частини першої статті 177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з частиною другою статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Як установлено, у провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. Розгляд кримінального провадження по суті ще не розпочато.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих суду доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа ще не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Таким чином, посилання прокурора, викладені ним в клопотанні про обрання запобіжного заходу, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що обвинувачений ОСОБА_4 можливо вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення. Ці докази, на даній стадії судового розгляду є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України і на які вказує слідчий чи прокурор.

Вирішуючи питання наявності ризиків, які дають підстави суду обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд доходить висновку, що вказані прокурором у клопотанні ризики знайшли своє підтвердження в ході розгляду клопотання, а також той факт, що жоден з більш м`яких заходів не зможе запобігти вище вказаним ризикам.

Так, усвідомлюючи можливість його засудження до покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність реального ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суд бере до уваги, що справа зараз на стадії підготовчого провадження, що означає, що свідки ще не допитувалися, відтак є підстави вважати, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які викривають його злочинну діяльність, задля схиляння їх до зміни показань шляхом вмовляння, підкупу, погроз, тощо, що підтверджує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, то неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема, у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що цей запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, враховуючи тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин.

Неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що цей запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, враховуючи тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин.

Неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, пов`язана з тим, що скоєне підозрюваним діяння призвело до смерті особи.

Таким чином, оцінивши обставини, визначені ст. 178 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який є особливо тяжкими злочиному у сфері порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння, за станом здоров`я може триматися під вартою, зокрема захисником не надано жодних доказів на підтвердження захворювання пневмонією чи будь-яких інших протипоказань щодо тримання під вартою, а також те, що ОСОБА_4 має реальну можливість переховуватись від суду, може перешкоджати кримінальному провадженню, що не надасть можливості забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання процесуальних рішень, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора, заявлене під час підготовчого судового розгляду обвинувального акту відносно обвинуваченого є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відтак відносно ОСОБА_4 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів з моменту постановлення наявної ухвали, тобто з 02.12.2025.

Окрім цього, відповідно до п. 5 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину, у сфері порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння.

Враховуючи, що інкримінований обвинуваченому злочин повязаний зі сферою порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння, а також дані про особу обвинуваченого, суд вважає слушною позицію сторони обвинувачення та вважає за можливе не визначати розміру застави у цьому кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 315, 336, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, строком н 60 (шістдесят) днів, тобто до 30 січня 2026 року включно з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Розмір застави, відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, не визначати.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Дата та час оголошення повного тексту ухвали: 02.12.2025 о 16.55.

Суддя ОСОБА_8