ЄУН справи: 336/9101/25
Номер провадження: 1-кп/336/1511/2025
ВИРОК

іменем України

28 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000687 від 24 травня 2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Суми, громадянина України, який має вищу освіту, військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 на посаді старшого механіка-водія 3 танкового взводу 2 танкової роти танкового батальйону у військовому званні «старший солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 26 листопада 2024 року №863-РС, ОСОБА_3 призначено на посаду старшого механіка-водія 3 танкового взводу 2 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , з 10Л2.2024 вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 10.12.2024, тобто, з моменту зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначення його на посаду старшого механіка-водія 3 танкового взводу 2 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання старший солдат, останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Так, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, ОСОБА_3 в першій половині дня 24 травня 2025 року, більш точного часу, в ході досудового розслідування не встановлено, будучи військовослужбовцем ЗСУ, у військовому званні «старший солдат», перебуваючи на посаді старшого механіка-водія 3 танкового взводу 2 танкової роти танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 , у період дії воєнного стану відповідно Указу Президента № 64/2022 від 24.02.2022 та продовженого Указом Президента України № 4024-ІХ від 06.11.2024 року, знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . В цей час у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням в інше приміщення, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану. З цією метою ОСОБА_3 ввів в оману ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , запевняючи їх, що вони діють на законних підставах, підійшли до приміщення млину, яке розташоване за вищевказаною адресою, ОСОБА_3 визначив майно, що знаходиться у цьому приміщенні предметом свого злочинного посягання.

Після чого ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане із проникненням в інше приміщення, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , проникли до вказаного приміщення млину та виявили у ньому шліфувальний станок в якому встановлені два електродвигуна. В цей час ОСОБА_3 впевнившись, що за їх протиправними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими для інших осіб, разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від`єднали їх від шліфувального станку та здійснили крадіжку електродвигуна «А02-51-6 УЗ», вартість якого складає 3424 гривні та електродвигуна «4A132S4Y3» вартість якого складає 6100 гривні, а саме розкомплектувавши їх та викравши деталі від них, які належать TOB «ТРЕСТ-С», .

Далі, ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 погрузили викрадене майно до автомобіля марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , чим спричини ТОВ «ТРЕСТ-С» майнову шкоду 9 524 гривень.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану.

Потерпілим є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРЕСТ-С».

Розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРЕСТ-С» на суму 9 524 гривень 00 копійок, під час досудового розслідування відшкодована в повному обсязі, шляхом повернення викраденого майна потерпілому.

17 вересня 2025 року між прокурором у кримінальному провадженні прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_9 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника адвоката ОСОБА_6 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 470 та 472 КПК України, укладена угода про визнання винуватості. Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. ОСОБА_3 в ході досудового розслідування добровільно повідомив правоохоронні органи про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Сторонами узгоджено, що з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, беззастережного визнання винуватості, участі у відсічі збройної агресії російської федерації на території України, а також те, що ОСОБА_3 раніше не судимий, на службі характеризується позитивно, сторони вважають за можливе при затвердженні угоди ОСОБА_3 призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до статті 58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, і до нього може бути застосовано службове обмеження для військовослужбовців, передбачене статтею 58 КК України, з урахуванням особистості обвинуваченого, конкретних обставин кримінального провадження, наявності пом`якшуючих та відсутності обтяжуючих покарання обставин, сторони дійшли висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців замість позбавлення волі.

Сторони дійшли остаточної згоди на призначення ОСОБА_3 , остаточного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, замість позбавлення волі строком на 2 роки, призначити покарання військовослужбовцю ОСОБА_3 у виді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцять) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та просив призначити ОСОБА_3 узгоджену міру покарання.

Представник потерпілого підтримав позицію прокурора та просив затвердити угоду про визнання винуватості. Крім того, представником потерпілого надано письмову згоду на укладання даної угоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, розкаявся у вчиненому та пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.

Захисник ОСОБА_6 підтримав позицію свого підзахисного та просив призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання, зазначив, що будь-якого тиску на обвинуваченого вчинено не було, всі дії є добровільними, укладення угоди відбувалося в його присутності.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема рішення про затвердження угоди.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно ч. 2 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Представником потерпілого надано письмову згоду на укладання даної угоди.

Відповідно до ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Судом встановлено, що угоду укладено у провадженні щодо тяжкого злочину. Санкція частини четвертої статті 185 КК України передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що відносить вчинений злочин, відповідно до статті 12 КК України, до тяжкого злочину.

Прокурором вірно кваліфіковано дії ОСОБА_3 за частиною 4 статті 185 КК України, що з`ясовувалось та підтверджено у судовому засіданні.

Представник потерпілого надав письмову згоду на укладання угоди про визнання винуватості.

Умови угоди не суперечать вимогам закону, дії ОСОБА_3 кваліфіковано вірно, за ними можливе укладення угоди. Тобто, підстав для відмови у затвердженні угоди, через її невідповідність вимогам закону немає, оскільки правова кваліфікація дій обвинуваченого, яка є вірною, дозволяє укладення угоди про визнання винуватості.

Судом не встановлено підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним.

Сторони угоди, а також захисник, підтвердили добровільність її укладення. У суду не виникло жодних сумнівів у добровільності укладення угоди про визнання винуватості.

Виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є цілком можливим.

Судом встановлено фактичні підстави для визнання винуватості ОСОБА_3 .

Вивченням обвинувального акту та угоди про визнання винуватості з`ясовано, що існують підстави стверджувати, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України. Фактичні обставини, описані у обвинувальному акті, формулювання обвинувачення, вказане в угоді, підтвердження ОСОБА_3 цих обставин, дають можливість суду дійти висновку існування фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченого.

Отже, угода відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону. Підстав для відмови у її затвердженні немає.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_3 цілком розуміє роз`яснені йому права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України: є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України: не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він проходить військову службу, характеризується виключно позитивно, має місце постійного проживання та реєстрації, раніше не судимий.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11 грудня 2015 року № 13, сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання.

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи: - положення пунктів 1 - 2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК; - ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Врахування зазначених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття, яке полягає у тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалась, а також те, що ОСОБА_3 приймає участь у відсічі збройної агресії російської федерації, вчинення кримінального правопорушення вперше, активного сприяння у розкритті злочину, відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем проходження служби, раніше не судимий, сторони узгодили покарання із застосуванням статті ст.ст. 58, 69 КК України, замість позбавлення волі строком на 2 роки, призначити покарання військовослужбовцю ОСОБА_3 у виді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцять) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого, суд дійшов висновку, що узгоджений сторонами із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, відповідає обставинам справи та не суперечить вимогам закону.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, узгоджена міра покарання відповідає характеру і тяжкості обвинувачення, суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості, визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, замість позбавлення волі строком на 2 роки, призначити покарання військовослужбовцю ОСОБА_3 у вигляді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцять) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого.

На думку суду, таке покарання повністю відповідатиме вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та у даному випадку буде досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Враховуючи викладене, оскільки умови вказаної угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_10 процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 2674,20 грн. в дохід держави (висновок експерта №19/108-25-278- ТВ/ПФ від 18 червня 2025 року).

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень т..100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.174, п.1 ч.4 ст.374 КПК України, суд скасовує арешти майна, накладені ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2025 року.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474, 475, 615 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, що укладена 17 вересня 2025 року між прокурором у кримінальному провадженні прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника адвоката ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000687 від 24 травня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому узгоджене сторонами, угоди про визнання винуватості від 17 вересня 2025 року, покарання із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, замість позбавлення волі строком на 2 роки, призначити покарання військовослужбовцю ОСОБА_3 , у виді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцять) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 2674,20 грн.

Арешт майна, накладені ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2025 року (ЄУН 335/4976/25, пр. 1-кс/335/1814/2025) скасувати

Речові докази:

Автомобіль марки «Fiat Doblo», державний номер НОМЕР_3 , в якому, на момент огляду, знаходилися два електродвигуни з маркуванням: 1-й двигун має маркування «Двигатель электрический TNT 02-57-6 93 ЗФ 50 HZ 5,5 KW 65 мин 965 220/380 V 20.8/12 режим S1 КПД 85.5% cos 0.65 (далі нерозбірливо)» та 2-й двигун має маркування «Двигатель электрический (далі нерозбірливо) 4.4 KW 220/380 V 26/15» дві металеві лопасті та набір інструментів, які поміщено до багажного відсіку автомобіля та передані на зберігання до спеціального майданчику ГУНП в Запорізькій області, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Привокзальна 13 повернути власникам за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1