ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/31857/24

Провадження № 11-кп/820/596/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8

законного представника потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

представника сектору ювенальної превенції ОСОБА_11

представника служби у справах дітей ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.06.2025 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, українця, громадянина України, не одруженого, із неповною середньою освітою, студента ДНЗ «Вище професійне училище № 11» м. Хмельницького, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_13 77 956,59 коп. матеріальної шкоди; 330000 грн. моральної шкоди та 10 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, а всього 417 956,59 коп., -

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_6 було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, за наступних обставин.

02.10.2024 року, близько 23 год. 00 хв., неповнолітній ОСОБА_6 перебуваючи в приміщенні кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку Хмельницької гуманітарно-педагогічної академії, що по вул. Проскурівського Підпілля, 139 в м. Хмельницькому, розпочав словесну суперечку з потерпілим ОСОБА_13 та в ході вказаного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, перебуваючи навпроти потерпілого ОСОБА_13 , який перебував в положенні сидячи на ліжку, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область щелепи зліва, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав на підлогу, після чого неповнолітній ОСОБА_6 умисно наніс ОСОБА_13 , який перебував в положенні лежачи на правому боці, почергово щонайменше п`ятнадцять ударів кулаками обох рук та щонайменше десять ударів передньою частиною стопи ноги в область голови, тулуба, живота та спини потерпілого.

В подальшому, неповнолітній ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи навпроти потерпілого ОСОБА_13 , який на той час вже підвівся та перебував в положенні сидячи на ліжку, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область щелепи зліва ОСОБА_13 , внаслідок чого потерпілий схилився на правий бік, після цього, неповнолітній ОСОБА_6 наніс ОСОБА_13 почергово щонайменше п`ятнадцять ударів кулаками обох рук по голові, животі та спині, після чого повалив потерпілого ОСОБА_13 на підлогу, та ще наніс почергово щонайменше 15 ударів кулаками обох рук та ногами в область спини.

Вказаними протиправними діями неповнолітній ОСОБА_6 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, підшкірної гематоми лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, садна шкіри правої половини лобної ділянки голови, підшкірного крововиливу лівої вушної мушлі, які в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, розриву селезінки, гематоми заочеревинного простору зліва, забою лівої нирки, часткового надриву діафрагми зліва, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання).

У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та законний представник ОСОБА_8 прохають змінити вирок та призначити покарання із застосуванням ст..69 КК України та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст..75 КК України. Зазначають, що суд не в повній мірі взяв до уваги процесуальну поведінку ОСОБА_6 , визнання свої вини та щире каяття. Крім того, вказують на неналежність та недопустимість доказів, а саме: - протоколів огляду оптичних дисків формати DVD-R від 11.10.2024 року; - заяви законного представника свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_15 від 04.10.2024 року та 11.10.2024 року про надання телефону; - протоколи огляду телефону від 04.10.2024 року, 11.10.2024 року; - оптичного диску формату CD-R, який був наданий суду 14.05.2025 року представником потерпілого. Також не погоджуються з цивільним позовом в сумі 330000 грн. та просять відмовити у його задоволенні.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, законного представника потерпілого ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 , які прохали залишити вирок без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд не допустив цих порушень кримінального процесуального закону.

Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України. Суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України. Доводи апеляційної скарги, не викликають сумнівів у правильності судового рішення, й спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Так, в основу вироку суд обґрунтовано поклав послідовні показання потерпілого та свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також приведені до присяги, відповідно до вимог ст.352 КПК України. Так, потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснював, що пізно ввечері 02.10.2024 року до його кімнати зайшов ОСОБА_16 разом з ОСОБА_6 та ще декількома хлопцями, які проживали в гуртожитку. ОСОБА_6 вимагав віддати гроші в сумі 200 грн. ОСОБА_16 , які вони спільно з ОСОБА_6 витратили на оплату прокату самокату. Після декількох хвилин розмови з ОСОБА_6 , останній вдарив його рукою в область лівої щоки, коли він сидів на ліжку, після чого він впав на підлогу, а ОСОБА_6 продовжив наносити удари по різних частинах його тіла руками і ногами, заподіявши більш ніж 60 ударів. Зазначив, що побиття ОСОБА_6 тривало близько 30 хв. та припинилося після того, як в двері кімнати постукали дівчата, після чого його поклали на ліжко та накрили простирадлом.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_6 та ОСОБА_13 навчалися в ВПУ № 11 м. Хмельницького та проживали в гуртожитку на одному поверсі в різних кімнатах. Після повідомлення комендантом гуртожитку про побиття в кімнаті гуртожитку № 195 учня, прибули в гуртожиток, де бачили побитого ОСОБА_13 , якого, як з`ясували, побив ОСОБА_6 .

Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_6 , перебуваючи в кімнаті гуртожитку АДРЕСА_2 побив ОСОБА_13 , наносячи йому удари кулаками та ногами в різні частини тіла (щелепа, голова, живіт, тулуб, спина) протягом тривалого часу, при цьому вказали, що ОСОБА_6 перестав наносити удари, коли в двері кімнати постукали дівчата, що збіглися на крик ОСОБА_13 . Також вони показали, що ОСОБА_22 знімав на мобільний телефон відео побиття ОСОБА_6 ОСОБА_13 для фіксування неправомірних дій щодо потерпілого.

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнавав та пояснював, що 02.10.2024 року разом з ОСОБА_23 катались на самокатах, так як ОСОБА_24 хотів кататися ще, то сказав попросити 200 грн. в ОСОБА_25 . ОСОБА_26 погодившись позичив 200 грн. ОСОБА_24 , перекинувши кошти на карту ОСОБА_24 , ОСОБА_24 в свою чергу ОСОБА_27 , який й здійснював оплату за оренду самокату. Після повернення в гуртожиток ОСОБА_28 прийшов з ОСОБА_29 , ОСОБА_14 , ОСОБА_30 за позиченими грішми. Далі, щоб розібратись з приводу неповернення грошових коштів ОСОБА_23 всі разом пішли в його кімнату, де було ще два хлопці з цієї кімнати. Під час розмови почалася словесна перепалка, а далі, він наніс ОСОБА_31 удар кулаком правої руки в область щелепи зліва, внаслідок чого ОСОБА_24 впав на підлогу, далі наносив удари кулаками обох рук та передньою частиною стопи ноги в область голови, тулуба, живота та спини. Коли ОСОБА_24 підвівся і перебував в положенні сидячи наніс удар кулаком правої руки в область щелепи зліва ОСОБА_31 , внаслідок чого він схилився на правий бік. Після цього, почергово, наносив удари кулаками обох рук по голові, животі та спині, далі повалив потерпілого на підлогу та ще наніс почергово удари кулаками обох рук та ногами в область спини.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих судом обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Із протоколу огляду місця події від 03.10.2024 року та ілюстративними таблицями до нього вбачається, що оглянуто місце вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме приміщення кімнати АДРЕСА_2 , де зафіксовано загальну обстановку в кімнаті.

Також, місце та час вчинення кримінального правопорушення, підтверджується звукозаписами телефонних розмов з лінії «102», під час яких ОСОБА_9 , працівник швидкої медичної допомоги та медсестра травмпункту, повідомляють поліцію про побиття неповнолітнього ОСОБА_13 , що зафіксовано в протоколах огляду предмету від 14.11.2024 року та 15.11.2024 року.

Із протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 06.11.2024 року вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді від 14.10.2024 року вилучено в КП «Хмельницька міська лікарня» медичну картку № 7798 стаціонарного хворого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , огляд якої зафіксовано в протоколі огляду від 06.11.2024 року.

Із висновку судово-медичної експертизи № 626 від 15.11.2024 року вбачається, що у ОСОБА_13 після події 02.10.2024 року мала місце поєднана травма з тілесними ушкодженнями у вигляді розриву селезінки (по задньому краю її верхнього полюсу, що продовжується до її воріт) із накопиченням у черевній порожнині не менше 600мл крові, а в порожнині тазу - до 300мл крові, гематоми заочеревинного простору зліва, забою лівої нирки, часткового надриву сухожильної частини діафрагми зліва і частково - її м`язової частини зліва, струсу головного мозку, підшкірної гематоми лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, садна шкіри правої половини лобної ділянки голови, підшкірного крововиливу лівої вушної мушлі, які могли утворитись як від не менше ніж триразової дії тупих твердих предметів або предмету (без можливості наразі визначити точні характеристики цих предметів або предмету через відсутність будь-яких специфічних ознак у тілесних ушкоджень) за механізмами: «удар» (забій нирки, підшкірна гематома, підшкірний крововилив), «удар - тертя» (садно), «удар - розтягнення - розрив - накопичення крові під капсулою - пере розтягнення капсули - її розрив» (двомоментний розрив селезінки), «удар - розтягнення - надрив» (надрив діафрагми), так і від не менше ніж трьох зіткнень правої половини голови, лівої половини животи, лівої половини голови потерпілого з такими ж предметами чи предметом, за тими ж механізмами, про що свідчать відповідна локалізація та загальні властивості цих тілесних ушкоджень.

Розрив селезінки, гематома заочеревинного простору зліва, забій лівої нирки, частковий надрив діафрагми зліва в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання), згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»; струс головного мозку, підшкірні гематоми лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, садно шкіри правої половини лобної ділянки голови, підшкірний крововилив лівої вушної мушлі у потерпілого в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Відомості, зазначені в медичній картці, яка надана на експертизу підтверджують можливість заподіяння травми ОСОБА_13 02.10.2024 року.

Із протоколу огляду від 04.10.2024 року вбачається, що оглянуто добровільно наданий ОСОБА_15 мобільний телефон «Iphone 12», під час огляду якого в пам`яті телефону виявлено відеозапис на якому зафіксовано момент побиття потерпілого ОСОБА_13 та аудіо запис розмови ОСОБА_6 з товаришами. Вище вказані файли були вивантажені з телефону та записані на DVD-R диск.

Із протоколу огляду від 11.10.2024 року вбачається, що зафіксовано огляд DVD-R диску, на якому збережено аудіозапис розмови ОСОБА_6 з особами чоловічої статі, які обговорюють обставини побиття ОСОБА_13 , при цьому ОСОБА_6 висловлює погрози та просить нікому не розказувати про побиття ОСОБА_13 ..

Із протоколу огляду від 11.10.2024 року вбачається, що зафіксовано огляд DVD-R диску з відеозаписом побиття ОСОБА_6 - ОСОБА_13 , на якому зафіксовано, як ОСОБА_6 наносить ОСОБА_13 один удар кулаком правої руки в ділянку живота зліва, після чого відразу наносить удар кулаком лівої руки в ділянку живота посередині, наносить один удар кулаком правої руки в ділянку голови зліва та при цьому лівою рукою тримає ділянку шиї позаду, надалі удари повторюються та знову наносить три удари кулаком правої руки в ділянку ребер та живота, наносить хаотичні удари кулаками обох рук в ділянку ребер та живота. Від завданих ударів потерпілий ОСОБА_13 впав на підлогу та при цьому прикриває руками обличчя і частину тулуба, а ОСОБА_6 продовжує завдавати ударів останньому.

Твердження апелянтів про недопустимість: - протоколів огляду оптичних дисків формату DVD-R від 11.10.2024 року; - заяви законного представника свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_15 від 04.10.2024 року та 11.10.2024 року про надання телефону; - протоколи огляду телефону від 04.10.2024 року, 11.10.2024 року; - оптичний диск формату CD-R, наданий суду 14.05.2025 року представником потерпілого, колегія суддів розцінює з огляду на таке.

На наданому представником потерпілого ОСОБА_13 - адвокатом ОСОБА_10 , СD-R диску зафіксовано звукозапис розмови між ОСОБА_6 , ОСОБА_21 та іншими з особами чоловічої статі, які обговорюють обставини побиття ОСОБА_13 .

Колегія суддів вважає належним і допустимим цей доказ,який був наданий представником потерпілого. Відсутні порушення приписів ст..290 КПК України, оскільки вказаний доказ був наданий в судовому засіданні стороні захисту для огляду та ознайомлення, а тому надання представником потерпілого диска із записом під час судового розгляду не суперечить вимогам ч.11 ст.290 КПК України. Отже, правильну оцінку доказу надав суд першої інстанції.

Із висновку судово-медичної експертизи № 640 від 20.11.2024 року вбачається, що у ОСОБА_13 після події 02.10.2024 року мала місце поєднана травма з тілесними ушкодженнями у вигляді розриву селезінки (по задньому краю її верхнього полюсу, що продовжується до її воріт) із накопиченням у черевній порожнині не менше 600 мл. крові, а в порожнині тазу - до 300мл крові, гематоми заочеревинного простору зліва, забою лівої нирки, часткового надриву сухожильної частини діафрагми зліва і частково - її м`язової частини зліва, струсу головного мозку, підшкірної гематоми лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, садна шкіри правої половини лобної ділянки голови, підшкірного крововиливу лівої вушної мушлі, які могли утворитися в такий спосіб, який зафіксовано на відеозаписі, крім обставин утворення садна шкіри правої половини лобної ділянки голови потерпілого ОСОБА_13 .

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 08.11.2024 року та відеозаписом до нього вбачається, що неповнолітній свідок ОСОБА_16 відтворює механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 - ОСОБА_13 .

Вказана слідча дія проведена відповідно до вимог ст..240 КПК України.

Із висновку додаткової судово-медичної експертизи № 635 від 20.11.2024 року вбачається, що у ОСОБА_13 після події 02.10.2024 року мала місце поєднана травма з тілесними ушкодженнями у вигляді розриву селезінки (по задньому краю її верхнього полюсу, що продовжується до її воріт) із накопиченням у черевній порожнині не менше 600мл крові, а в порожнині тазу - до 300мл крові, гематоми заочеревинного простору зліва, забою лівої нирки, часткового надриву сухожильної частини діафрагми зліва і частково - її м`язової частини зліва, струсу головного мозку, підшкірної гематоми лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, садна шкіри правої половини лобної ділянки голови, підшкірного крововиливу лівої вушної мушлі, які могли утворитися в такий спосіб, який описав і продемонстрував свідок ОСОБА_16 під час проведення слідчого експерименту за його участю, про, що свідчить локалізація та характерні властивості тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_13 , крім обставин утворення садна шкіри правої половини лобної ділянки голови потерпілого ОСОБА_13 .

Таким чином, сукупність належних та допустимих доказів, досліджених у судовому засіданні, доводить, що дії ОСОБА_6 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Наведені вище докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки його вчинення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Ст..84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів можуть належати, зокрема, матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у т.ч. електронні).

Враховуючи викладене, відеозапис у розумінні КПК України є документом, який може бути доказом факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Ст. 66 КПК України, яка визначає права та обов`язки свідка, не містить положень щодо його права подавали органу досудового розслідування докази.

Між тим, за належного процесуального оформлення такий доказ все ж може бути прийнятий судом як допустимий. Так, ст..93 КПК України визначає порядок збирання доказів та передбачає, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК України.

Враховуючи вказані положення, слідчий у порядку ст..93 КПК України може витребувати у свідка необхідний відеозапис, і такий доказ буде допустимим у зв`язку з тим, що буде отриманий у порядку, передбаченому КПК України.

Отже, відеозапис, який перебував у володінні свідка ОСОБА_14 , правильно був прийнятий судом як допустимий доказ та врахований під час ухвалення судового рішення, тому що отримання такого доказу буде належним чином оформлене органом досудового розслідування через процедуру, визначену КПК України.

Посилання захисту про проведення по суті НСРД (запис телефонних розмов) без судового дозволу не заслуговують на увагу з огляду на те, що такі дії не проводились.

Вказаним обставинам у вироку суд дав належну правову оцінку.

Отже, висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, які виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечними для життя в момент заподіяння, за наведених у вироку обставин ґрунтуються на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ст.91 КПК України та підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних доказів, досліджених судом, яким суд з точки зору достатності та взаємозв`язку дав належну оцінку.

Щодо неправомірності задоволення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди потерпілому, колегія суддів зазначає наступне.

В силу частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Згідно роз`яснень, даних у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд врахував суть позовних вимог, характер діяння особи, що заподіяла потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого він переніс фізичний біль, змушений був вживати додаткових заходів щодо відновлення стану свого здоров`я та реабілітації та стягнув моральну шкоду у розмірі 330000 грн.

Колегія суддів вважає, що процедура заміни первісного відповідача на належного відповідача відбулась без суттєвих порушень вимог ч.4 ст.51 ЦПК України, за таких підстав.

В судовому засіданні у ОСОБА_6 , який забезпечений професійним захистом та законним представником, була можливість скористатися своїм правом на оголошення перерви для додаткового ознайомлення з цивільним позовом, який вже по суті розглядався судом першої інстанції і були дослідженні всі зібрані докази в частині вирішення цивільного позову.

Отже, судом були в цілому забезпечені у цьому кримінальному провадженні принципи верховенства права та законності, тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання, суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується задовільно, не одружений, є студентом, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, вчинив тяжкий злочин, обставини, що пом`якшують покарання визнання своєї вини, неповнолітній вік на момент вчинення злочину, активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 призначено покарання за злочин проти життя та здоров`я особи. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину та його обставинами, але визнав та врахував обставини, що пом`якшують покарання.

Апеляційні доводи, про зайву суворість призначеного покарання у виді позбавлення волі, за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення покарання із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи, не можуть вважатися обставинами, що додатково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Твердження у апеляційній скарзі, що призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання є занадто суворим, колегія суддів вважає необґрунтованим і дійшла висновку про те, що при його призначенні, місцевий суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч.1 ст.121 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого.

Так, суд вірно зазначив, та вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення покарання у виді позбавлення волі, приходячи при цьому до переконання, що його виправлення, в силу тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо особи, його поведінки в період досудового слідства і судового розгляду, і вважав, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог закону України про кримінальну відповідальність ст. 69 КК може бути застосована за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Проте, з огляду на характер вчиненого кримінального правопорушення, що супроводжувалося агресією з боку обвинуваченого, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для призначення обвинуваченому покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 1 статті 121 КК України.

Крім того колегія суддів зазначає наступне.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).

Призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 та законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 , є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.06.2025 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України залишити без змін.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: