У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/845/26

№ 1-кс/183/153/26

06 лютого 2026 року м. Самар

Слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, військовослужбовець військової служби за контрактом на посаді начальника медичного пункту, капітана медичної служби військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує про встановлені досудовим розслідуванням обставини, а саме: що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №99 від 04 квітня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено на посаду начальника медичного пункту у військовому званні «капітан медичної служби» військової частини НОМЕР_1 .

Так, капітан ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «капітан медичної служби», в порушення вимог ст.ст. 3, 28, 68 Конституції України, вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 2.3. б) та п. 12.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, діючи з кримінальною протиправною самовпевненістю, близько 10 години 50 хвилин 05 лютого 2026 року, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Touareg» д.н.з. НОМЕР_2 , WIN: НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснював рух в світлий час доби в стані алкогольного сп`яніння 1,25 %, по сухому дорожньому покриттю грунтової дороги поблизу с. Піщанка, яка має виїзд на автодорогу обласного значення М-18, що проходить по території Самарівського району Дніпропетровської області.

У вищевказаний час, тобто 05 лютого 2026 року приблизно о 10 годині

55 хвилин, по автодорозі М-18, що проходить по території Самарівського району Дніпропетровської області з боку м. Самар в напрямку м. Запоріжжя рухався автомобіль «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_5 , WIN: НОМЕР_6 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_7 належить на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

Надалі під час зближення, водій ОСОБА_5 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, маючи необмежену оглядовість та об`єктивну можливість виявити автомобіль «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_7 , не врахував дорожню обстановку, відновив свій рух, виїхав на нерегульоване нерівнозначне перехрестя автодороги М-18 та грунтової дороги поблизу с. Піщанка, при цьому не надавши перевагу у русі автомобілю «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_5 , який наближався до даного перехрестя по автодорозі М-18 справа, та почав перетинати проїзну частину автодороги М-18, в результаті чого допустив зіткнення передньою частиною кузова автомобіля «Volkswagen Touareg» д.н.з. НОМЕР_2 з правою передньою частиною кузова автомобіля «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_5 , на смузі руху останнього.

Своїми діями водій автомобіля «VolkswagenTouareg» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.4., 1.5., 2.3. б), 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.4.: «Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила»;

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3.: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 16.11.: «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»; дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» - «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.».

Порушення вимог п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої водій автомобіля «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у виді: закритого перелому підголовчатого перелому 4 плісневої кістки лівої стопи, у своїй сукупності, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, капітан ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України - порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В ході досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні. Вказав, що ризики існують, ОСОБА_5 на місці ДТП говорив що вживав алкогольні напої після скоєння ДТП, намагався покинути місце ДТП, але не зміг завести двигун свого пошкодженого автомобіля, таким чином намагався перешкоджати кримінальному провадженню.

Захисник ОСОБА_6 вказав, що кримінальне правопорушення, в якому повідомлено про підозру ОСОБА_5 , віднесено до категорії нетяжких, передбачає позбавлення волі до трьох років, а тому не може бути застосовано тримання під вартою до ОСОБА_5 , який раніше не судимий, ризики не підтверджені, просив застосувати нічний домашній арешт, оскільки ОСОБА_5 визнає вину, дав правдиві показання, а тому не буде перешкоджати досудовому розслідуванню.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що свою вину визнає, нікуди втікати він не збирається, хоче продовжити службу, є договір піднайму житла за місцем його фактичного проживання в с. Піщанка, але він знаходиться у військовій частині, просив не обирати тримання під вартою, готовий внести заставу, має намір допомогти потерпілому з лікуванням.

Слідчий суддя, дослідивши заявлене клопотання, вислухавши доводи прокурора, захисника, пояснення підозрюваного, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст. 178, ст. 182, 183, 194 КПК України, вважає його не обґрунтованим в частині застосування запобіжного заходу тримання під вартою, але достатньо обґрунтованим для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, а саме застави.

Як убачається з матеріалів клопотання, 05 лютого 2026 року до ЄРДР за № 0000174 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України з коротким викладом обставин: «05 лютого 2026 року о 10.55 год. ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Volkswagen Touareg» д.н.з. НОМЕР_2 , WIN: НОМЕР_3 , виїжджаючи з грунтової дороги на автодорогу М18 Самарівського району допустив зіткнення передньою частиною керованого автомобіля із правою бічною частиною автомобіля «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався по автошляху М18 зліва направо відносно його руху. (ЖЄО №3413 від 05.02.2026).

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, заслухавши пояснення підозрюваного, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя встановив наявність у сторони обвинувачення доказів (показання свідків, потерпілого, інші документи), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це кримінальне правопорушення.

06 лютого 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 281-1 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів. Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує, що вказані у клопотанні слідчого та прокурором ризики є актуальними, що дає підстави для застосування запобіжного заходу, але не є достатніми для застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Так, про наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років, а тому підозрюваний усвідомлює, що в результаті вчиненого ним злочину, наступили наслідки у вигляді заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому, на даний час завдані збитки не відшкодовані, що може спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

При цьому, наявність ризиків, передбачених п.п.3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає недоведеним належними і достатніми доказами і доводами, до того ж ОСОБА_5 є раніше не судимою особою.

Відповідно до ч. 3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Так, згідно п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 3) до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

ОСОБА_5 , як зазначено вище, є раніше не судимою особою, підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, а тому тримання під вартою щодо нього може бути застосовано лише у разі, коли прокурором буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Однак, на переконання слідчого судді, належних і достатніх доказів на підтвердження існування вказаних обставин не було надано. Доводи прокурора щодо перешкоджання ОСОБА_5 кримінальному провадженню не знайшли свого підтвердження, оскільки останній як під час розгляду цього клопотання, так і під час його допиту в якості підозрюваного дав викривальні свідчення щодо себе, свою вину визнав повністю. Його поведінка після ДТП, в тому числі намагання запустити двигун свого автомобіля, можна пояснити станом алкогольного сп`яніння. Тож, з огляду на зазначене, приходжу до висновку про невиправданість застосування до підозрюваного запобіжного заходу тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Аналізуючи всі обставини справи, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_5 , який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, є військовослужбовцем, приходжу до висновку, що ОСОБА_5 не становить для суспільства такого рівня небезпеки, яка б виправдовувала застосування найсуворішого запобіжного заходу - тримання його під вартою. Отже, за вищевказаних обставин вважаю, що прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам.

Відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, при цьому слідчий суддя враховує показання ОСОБА_5 щодо належного ним виконання своїх процесуальних обов`язків, наміру повернення на військову службу, бажання надати допомогу на лікування потерпілого.

В той же час, суду необхідно вжити заходів щодо запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, тому ОСОБА_5 слід обрати більш м`який запобіжний захід - заставу у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, із покладенням відповідних обов`язків. Такий запобіжний захід, на переконання слідчого судді, є достатнім для досягнення мети застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 33 280 (тридцять три тисячі двісті вісімдесят) гривень, які можуть бути внесені підозрюваним або заставодавцем на відповідний рахунок.

Роз`яснити, що підозрюваний або заставодавець не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду.

На підозрюваного ОСОБА_5 покласти наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

2) не відлучатись із населеного пункту в якому він проживає (перебуває) без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Строк дії обов`язків, покладених судом, визначити до 06 квітня 2026 року включно.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі якщо він будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього даною ухвалою обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Підозрюваного ОСОБА_5 звільнити з-під варти в залі суду і з цього моменту вважати його таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали надати підозрюваному, захисникові, прокуророві.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1