Справа № 467/1367/24
Провадження № 1-кп/467/51/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Арбузинка кримінальне провадження № 0000417, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 листопада 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Голованівськ Голованівського району Кіровоградської області, громадянина України, маючого вищу освіту, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2023 року о 14 годині 20 хвилин ОСОБА_4 , маючи посвідчення водія серії НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , керував технічно справним легковим автомобілем типу «загальний легковий седан» марки «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_3 з номером шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 зеленого кольору, 2007 року випуску, на якому рухався в умовах необмеженої видимості та оглядовості, у сприятливих погодних та дорожніх умовах автодорогою Н-24 «Благовіщенськ - Миколаїв» на 104 км 200 метрів в межах Южноукраїнської територіальної громади Миколаївської області в напрямку м. Первомайська по дорозі з двостороннім рухом, в межах правої смуги руху.

У порушенням пунктів 10.1, 11.3, 14.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за №1306, перебуваючи за кермом вказаного автомобіля, у зазначений час та в зазначених вище погодних і дорожніх умовах, ОСОБА_4 , діючи з необережністю, проявляючи злочинну недбалість та крайню неуважність, не стежачи належним чином за дорожньою обстановкою та не реагуючи на її зміну, здійснюючи маневр обгону, пересік вузьку суцільну лінію, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямів і позначає межі смуг на дорозі дорожньої розмітки 1.1 Правил, змінив напрямок руху ліворуч, виїхавши на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем «FIAT Scudo» реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_6 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 21101» неповнолітній ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми голови, грудної клітини та лівої нижньої кінцівки з закритими переломами 3,4, 6 ребер зліва, закритим переломом верхньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, з саднами області правого кульшового суглобу, а водій автомобіля «FIAT Scudo» ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми голови з переломом кісток носу, яка виразилась у формі струсу головного мозку, закритої тупої травми грудної клітини з переломами 7, 8 ребер зліва, закритої тупої травми тулуба, тазу та лівої верхньої кінцівки, яка виразилась закритим внутрішньосуглобовим багатоуламковим переломом вертлюгової западини зліва зі зміщенням кісткових фрагментів, закритим переломом тіла клубової кістки зліва, закритим переломом донної та сідничної кісток справа, закритим переломом діалізу ліктьової кістки лівого передпліччя зі зміщенням кісткових фрагментів, закритим переломом хребця L1 поперекового відділу хребта.

Отже, через необережність у виді злочинної недбалості, умисно та грубо порушуючи зазначені вище вимоги Правил ОСОБА_4 не передбачив настання суспільно - небезпечних наслідків своїх дій, однак був і міг їх передбачити.

При цьому, причини технічного характеру, які б перешкоджали ОСОБА_4 дотримуватись вищевказаних Правил, відсутні.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок злочинного недбалого порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 10.1, 11.3, 14.2 Правил та дорожньої розмітки 1.1 Правил, що знаходиться у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Викладене обвинувачення підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом.

Допитаний у суді обвинувачений ОСОБА_4 визнав провину у вчиненні кримінального правопорушення, показав, що 17 листопада 2023 року він, взявши у користування у знайомої на ім`я ОСОБА_8 автомобіль «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_3 , виїхав з села поблизу м.Миколаїв додому в обідній час, асфальт при цьому був сухий. Він кермував автомобілем, поряд з ним знаходився ОСОБА_7 на пасажирському сидінні. Біля повороту на селище Арбузинка пішов на обгін вантажного автомобіля, виїхав на зустрічну смугу, перетнувши суцільну лінію на дорозі, та побачив назустріч легковий автомобіль білого кольору, що трапилось далі не пам`ятає. Опритомнів вже у лікарні м.Миколаєва. Відшкодував потерпілому ОСОБА_6 збитки у розмірі більше 240000 грн., повністю відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_7 та шкоду по позову прокурора.

Потерпілий ОСОБА_6 показав, що 17 листопада 2023 року він, будучи військовослужбовцем, їхав на автомобілі «FIAT Scudo», який він придбав у власність, однак не оформив право власності, до військової частини зі сторони м.Первомайськ у м.Коблево. Біля повороту на селище Арбузинка назустріч йому їхав автомобіль з цистерною. З-за вказаного автомобіля вискочив автомобіль і повернувся назад. Коли він порівнявся з автомобілем з цистерною, то з-за цистерни знову вискочив автомобіль. Він різко загальмував, автомобіль став поперек дороги і перекрив його смугу руху. Він взяв вправо до обочини, однак сталась ДТП. Удар був у сторону водія на його автомобілі. Він втратив свідомість, чув як його витягували з автомобіля, розрізали двері. Швидкість його автомобіля склала 90-100 км, видимість була добра. Скло автомобіля обвинуваченого було затоноване, хто був за кермом йому невідомо. Стверджував про те, що обвинувачений відшкодував йому шкоду у загальному розмірі 240100 грн.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи в його відсутність, в якій вказав, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. У разі визнання обвинуваченого винним прохав призначити останньому найменше покарання, передбачене санкцією статті 286 КК України.

Провина обвинуваченого також підтверджується наданими стороною обвинувачення письмовими доказами.

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17 листопада 2023 року з фототаблицями до нього місцем огляду є автомобільна дорога Н-24 «Благовіщенськ-Миколаїв» Вознесенського району Миколаївської області, ділянка дороги 104 км + 200 м, тип покриття асфальтобетон, стан покриття сухе чисте. Автомобіль «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_3 має деформовану передню частину, пошкоджено лобове скло, деформовано дверці передні пасажирські. Автомобіль «ГАЗ 330» («FIAT») д/н НОМЕР_6 має наступні пошкодження: деформована передня частина авто відносно водія, пошкоджене покриття капоту. З місця пригоди вилучено обидва автомобілі до відділення поліції № 3 Вознесенського РВП ГУНП.

Згідно висновку експертизи № СЕ-19/115-23/16545-ІТ від 28 лютого 2024 року на момент ДТП рульове керування автомобіля «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_3 знаходилось у працездатному стані, ходова частина в технічно несправному, але працездатному стані. Виявлена при дослідженні ходової частини автомобіля невідповідність п. 31.4.5 «г» ПДР України виникла до ДТП, могла бути виявлена та усунена водієм завчасно.

Згідно висновку експертизи № СЕ-19/115-23/16546-ІТ від 26 лютого 2024 року на момент ДТП ходова частина, рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля «FIAT Scudo» реєстраційний номер НОМЕР_5 знаходились у працездатному стані.

У відповідності до висновку експерта № 24-2187 від 18 квітня 2024 року водій автомобіля «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_3 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 10.1, 11.3, 14.2 «в» та дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху. Фактичні дії водія автомобіля «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_3 не відповідали вимогам пунктів 10.1, 11.3, 14.2 «в» та дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху. Невідповідність дій водія автомобіля «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що передували ДТП, вимогам пунктів 10.1, 11.3, 14.2 «в» та дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з настанням ДТП. Водій автомобіля «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_3 належним та своєчасним виконанням вимог пунктів 10.1, 11.3, 14.2 «в» та дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху мав технічну можливість запобігти настанню даної ДТП. Водій автомобіля «FIAT Scudo» реєстраційний номер НОМЕР_5 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху. В діях водія автомобіля «FIAT Scudo» реєстраційний номер НОМЕР_5 з технічної точки зору не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху. Дії водія автомобіля «FIAT Scudo» реєстраційний номер НОМЕР_5 , що передували ДТП, з технічної точки зору не знаходяться у причинному зв`язку з настанням ДТП. Водій автомобіля «FIAT Scudo» реєстраційний номер НОМЕР_5 своїми одноосібними діями не мав технічної можливості запобігти настанню ДТП.

За змістом висновку експерта № СЕ-19/115-23/16549-ІТ від 14 березня 2024 року первинний контакт між автомобілем «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_3 і автомобілем «FIAT Scudo» реєстраційний номер НОМЕР_5 відбувся наступним чином: автомобіль «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_3 розташовувався передньою частиною до передньої лівої частини автомобіля «FIAT Scudo» реєстраційний номер НОМЕР_5 . Кут між поздовжніми осями транспортних засобів в момент первинного контакту складав близько 160+-5 градусів. Зіткнення між автомобілем «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_3 і автомобілем «FIAT Scudo» реєстраційний номер НОМЕР_5 відбулось у межах смуги руху в напрямку від м.Первомайська до м.Южноукраїнська, що відповідає напрямку автомобіля «FIAT Scudo» реєстраційний номер НОМЕР_5 перед подряпиною та іншою слідовою інформацією.

Згідно висновку експерта № 84 від 20 квітня 2024 року потерпілий ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми голови з переломом кісток носу, яка виразилась у формі струсу головного мозку, закритої тупої травми грудної клітини з переломами 7, 8 ребер зліва, закритої тупої травми тулуба, тазу та лівої верхньої кінцівки, яка виразилась закритим внутрішньосуглобовим багатоуламковим переломом вертлюгової западини зліва зі зміщенням кісткових фрагментів, закритим переломом тіла клубової кістки зліва, закритим переломом донної та сідничної кісток справа, закритим переломом діалізу ліктьової кістки лівого передпліччя зі зміщенням кісткових фрагментів, закритим переломом хребця L1 поперекового відділу хребта.

Відповідно до висновку експерта № 85 від 24 квітня 2024 року потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми голови, грудної клітини та лівої нижньої кінцівки з закритими переломами 3,4, 6 ребер зліва, закритим переломом верхньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, з саднами області правого кульшового суглобу.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що приблизно два роки тому за м.Южноукраїнськ він їхав з м.Миколаєва до м. Первомайськ на легковому автомобілі «Рено». Попереду нього рухався автомобіль зеленого кольору, при цьому була суха погода. Він побачив, що цей автомобіль пересік суцільну смугу і пішов на обгін, далі повернув різко вправо та став гальмувати, оскільки у нього загорілись знаки «стоп». У подальшому він зіткнувся з автомобілем білого кольору «Фіат». Самого моменту зіткнення він не бачив. Білий автомобіль перебував у кюветі, а зелений посеред дороги. Викликали медиків. Потерпілим з білого автомобіля був чоловік років 40-50. У зеленому автомобілі було двоє чоловіків. З автомобіля зеленого кольору випали два чоловіки один на дорогу йому під колеса, інший на зустрічну смугу. Їх всіх було госпіталізовано. Хто саме був за кермом у автомобілі зеленого кольору він не бачив.

Свідок ОСОБА_10 показав, що у день аварії обвинувачений зранку у нього придбав трактор, з ним був ще один хлопець, молодший за нього. Вони разом виїхали, при цьому їхній автомобіль рухався попереду нього деякий час. Далі цей автомобіль перестав бути у його полі зору. Біля повороту на селище Арбузинка він побачив, що сталась аварія. Автомобіль ВАЗ знаходився на дорозі, ще один автомобіль був у полі. Біля автомобіля були ці двоє чоловіків. Коли вони виїжджали, то за кермом автомобіля був дорослий чоловік.

Суд, дослідивши під час судового розгляду провадження докази, оцінивши їх в сукупності із врахуванням вимог ч.1 ст.89 та ст.94 КПК України, приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у судовому засіданні доведено повністю. Враховуючи викладені обставини, суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

Відповідно до положення ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, а також звільнення від покарання та його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Вивченням особи обвинуваченого судом встановлено, що останній в ході досудового слідства і у судовому засіданні повністю визнав провину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, після вчинення ДТП місце злочину не залишив, з моменту вчинення злочину і до теперішнього часу не допускав жодного порушення закону, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується задовільно, має малолітнього сина.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено та в обвинувальному акті такі обставини не зазначені.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та часткове добровільне відшкодування завданого збитку.

При призначені покарання суд враховує особу обвинуваченого, визнання ним своєї винуватості, висловлення ним осуду своєї поведінки, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, що відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, його поведінку після вчинення злочину, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, який прийшов до висновку про наявність середнього ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середнього ризику небезпеки для суспільства та про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а також повне відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, потерпілому ОСОБА_7 , відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого за позовом прокурора у розмірі 87402 грн., часткове відшкодування збитків потерпілому ОСОБА_6 у розмірі 240100 грн., вважає, що вказані обставини у сукупності усувають негативні наслідки злочину, свідчать про щире каяття обвинуваченого, та проходить висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки саме така визначена міра покарання буде сприятиме виправленню поведінки обвинуваченого та попередженню вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Питання про речові докази підлягає вирішенню у відповідності до ст.100 КПК України.

Підлягають скасуванню арешти, накладені ухвалами слідчого судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 листопада 2023 року.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати коло учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Прокурором Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Одеської обласної ради, комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого у розмірі 87402 грн. Під час розгляду справи прокурором подана заява про закриття провадження на підставі ст. 255 ЦПК України у зв`язку з сплатою обвинуваченим ОСОБА_4 витрат на стаціонарне лікування потерпілого у повному обсязі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Враховуючи, що прокурор відмовився від позову у зв`язку зі сплатою обвинуваченим ОСОБА_4 витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 у розмірі 87402 грн., про що свідчить платіжна інструкція від 31 січня 2025 року, зазначена заява прокурора не суперечить вимогам закону, суд прийшов до висновку про закриття провадження по справі у частині цивільного позову, пред`явленого прокурором Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Одеської обласної ради, комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Потерпілим ОСОБА_6 08 жовтня 2024 року до суду подано цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_4 . Потерпілий прохав стягнути з обвинуваченого на його користь заподіяну йому внаслідок кримінального правопорушення матеріальну шкоду у розмірі 74600 грн. та 5000 доларів США, а також моральну шкоду у розмірі 500000 грн.

26 грудня 2024 року потерпілим ОСОБА_6 до суду поданий цивільний позов в новій редакції, за змістом якого потерпілий змінив позовні вимоги до обвинуваченого та прохав стягнути з нього матеріальну шкоду у розмірі 658 020 грн. 63 к., а також моральну шкоду у розмірі 500000 грн.

29 травня 2025 року потерпілим ОСОБА_6 до суду поданий цивільний позов в новій редакції, за змістом якого потерпілий повторно змінив позовні вимоги до обвинуваченого та прохав стягнути з нього матеріальну шкоду у розмірі 409 845 грн. 13 к., а також моральну шкоду у розмірі 500000 грн. Позовна заява мотивована тим, що ним понесені витрати на придбання медикаментів у розмірі 9624 грн. 13 к., витрати на придбання ортопедичного виробу у розмірі 2021 грн. Також ним витрачено кошти у розмірі 7200 грн. на оплату проживання особи, яка здійснювала за ним догляд. Вартість втраченого майна, яке на момент ДТП знаходилось у автомобілі, складає 31000 грн. До моменту ДТП він проходив службу у Збройних Силах України та мав постійний заробіток. При цьому розмір грошового утримання складав 30000 грн. Всього ним втрачено за 12 місяців 360000 грн. внаслідок травм, отриманих при ДТП. Розмір моральної шкоди оцінює у 500000 грн., виходячи з того, що він зазнав фізичного болю, внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень було порушено нормальний спосіб життя. До ДТП він мав гарний стан здоров`я, проходив службу у ЗСУ, відчував себе корисним для своєї родини та суспільства, виконував будь-яку роботу. Після ДТП він три місяці потребував постійного стороннього догляду, переніс декілька складних операцій. На даний час не може виконувати навіть звичайної роботи, пересувається на милицях, змушений звертатись за допомогою до інших осіб.

Захисник у судовому засіданні, з позицією якого погодився обвинувачений, зазначив про часткове визнання цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 , вказавши про визнання позову у частині понесених потерпілим витрат на придбання медикаментів у розмірі 9624 грн. 13 к., на придбання ортопедичного виробу у розмірі 2021 грн. та на оплату проживання особи, яка здійснювала за ним догляд у розмірі 7200 грн. Вказав, що витрати щодо втраченого майна потерпілим у розмірі 31000 грн. не доведені. Розмір моральної шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_6 , на його думку, складає 100000 грн., яка вже обвинуваченим йому відшкодована. Вимоги щодо стягнення втраченого заробітку у зв`язку з ушкодженням здоров`я потерпілого у розмірі 360000 грн. вважав такими, що не підлягають розгляду у даному кримінальному провадженні, оскільки не відносяться до матеріальної шкоди.

Транспортний засіб - автомобіль «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_11 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_11 як власника транспортного засобу автомобіля «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_3 була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 213605815 ПрАТ «СК`ВУСО» (т.1 а.с.187).

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 3720-ІХ) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб (стаття 5 Закону).

Пункт 5 частини 1 чинної редакції Закону передбачає, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, це особа, яка використовує забезпечений транспортний засіб, крім особи, яка використовувала забезпечений транспортний засіб, що вийшов з її правомірного володіння внаслідок вчинення протиправних дій.

За змістом пункту 2.2 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 124 від 11 лютого 2009 року, якою затверджено Правила Дорожнього руху (в редакції постанови Кабінету Міністрів № 1029 від 26 вересня 2011 року) власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого у такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (доручення, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено судом або не зміниться воля власника, який вправі зажадати повернення власної речі від володільця.

Отже, суд наголошує на тому, що власником, володільцем транспортного засобу може бути будь-яка правоздатна фізична особа. Вона вправі реалізовувати будь-які повноваження щодо такого автомобіля, безпосередньо не заборонені законом.

З урахуванням того, що в судовому засіданні не встановлено обставин того, що обвинувачений протиправно заволодів транспортним засобом, який потрапив у пригоду та відсутності волі власника транспортного засобу на передачу обвинуваченому транспортного засобу, за наявності неправомірної експлуатації ним транспортного засобу, що не є тотожним неправомірному володінню особою транспортним засобом, у розумінні пункту 5 частини 1 статті 1 Закону № 3720-ІХ обвинувачений не може вважатися особою, відповідальність якої не застрахована.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що у випадку заподіяння шкоди третім особам під час ДТП особою, яка правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом, такий випадок є страховим і, як наслідок, у страховика виникає обов`язок здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України).

Враховуючи те, що обвинуваченим визнано позов потерпілого ОСОБА_6 у частині понесених потерпілим витрат на придбання медикаментів у розмірі 9624 грн. 13 к., на придбання ортопедичного виробу у розмірі 2021 грн. та на оплату проживання особи, яка здійснювала за ним догляд у розмірі 7200 грн., позов у цій частині підлягає задоволенню, а понесені потерпілим витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Потерпілим не надано доказів щодо вартості втраченого майна, яке на момент ДТП знаходилось у автомобілі, у розмірі 31000 грн. Тому відшкодування на такі витрати не підлягає задоволенню.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-ІV (діючого на день ДТП) у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц) та 20 лютого 2020 року (№753/15214/16-ц зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі (стаття 25 Закону № 1961-IV).

За змістом частини 1 статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до виписки № 24864 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_6 останній перебував на лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради у період з 21 листопада 2023 року по 28 грудня 2023 року.

Сукупний дохід потерпілого ОСОБА_6 за дванадцять календарних місяців роботи, що передували ушкодженню здоров`я, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків (т.2 а.с. 69) склав 480542 грн. 36 к. Середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого відповідатиме 480542 грн. 36 к. : 12 = 40045 грн. 20 к., середньоденна заробітна плата 1334 грн. 84 к. Період лікування з 21 листопада 2023 року по 28 грудня 2023 року складає 37 днів. 37 днів (кількість днів тимчасової непрацездатності) х 1334 грн. 84 к. (середньоденна заробітна плата) = 49 389 грн. 08 к. Тобто, потерпілий ОСОБА_6 має право на відшкодування витрат у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 49 389 грн. 08 к., однак це відшкодування має здійснити страхувальник ПрАТ «СК`ВУСО», до якого цивільним позивачем позовні вимоги не пред`являлись та який не залучався до участі в справі в якості цивільного відповідача, зважаючи на те, що розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика за майнову шкоду, визначеному у полісі у розмірі 160000 грн.

Проаналізувавши положення ст. ст. 22, 1195, 1197 ЦК України, суд зазначає, що шкода у вигляді втраченого заробітку (доходу) визначається з урахуванням двох факторів, а саме: а) середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я (визначення середньомісячного заробітку здійснюється за правилами статті 1197 ЦК України); б) ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Відповідно до пунктів 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 № 561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю.

Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

Отже, на підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

Відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо).

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06.07.2022 у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21).

Згідно роз`яснень, які містяться в п 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 9 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником трудових обов`язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медична експертиза - в решті випадків.

Таким чином, у даному випадку належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати позивачем професійної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок судово-медичної експертизи з визначенням процента втрати працездатності.

При зверненні до суду з даним позовом на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не було надано відповідний висновок судово-медичної експертизи з визначенням процента втрати працездатності.

За такого, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я (ч.1, п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України ).

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала не залежно від її вини, якщо, зокрема, шкоди завдано ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.1, п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Підставами відповідальності за заподіяння шкоди є: шкода; протиправність діяльності, пов`язаної з підвищеною небезпекою для оточення; причинний зв`язок між джерелом підвищеної небезпеки та шкодою, що настала. Цей вид відповідальності застосовується і за відсутності вини заподіювача, тобто має місце відповідальність незалежно від вини. Суб`єктами відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, є фізичні та юридичні особи, до них належать, зокрема, власники (володільці) транспортних засобів. Не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка експлуатує цей об`єкт внаслідок трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст та ін.).

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Моральна шкода завдана ОСОБА_6 полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з тяжким ушкодженням здоров`я, перебуванням у лікарні, необхідністю стороннього догляду. Крім цього, внаслідок наїзду потерпілий переніс декілька оперативних втручань, йому доводиться витрачати час та сили на реабілітацію та відновлення стану здоров`я, що змінило його спосіб життя, та призвело до втрати соціальних зв`язків. До цього часу він пересувається на милицях, кожен рух йому спричиняє біль та незручності, змушений постійно звертатись за допомогою до сторонніх осіб.

Обвинуваченим відшкодовано потерпілому ОСОБА_6 кошти шляхом здійснення наступних платежів: 30000 грн., 105050 грн. та 105050 грн. Розмір кожного платежу та загальний розмір суми відшкодування не є спірним. Однак потерпілий стверджує про те, що всі кошти були направлені на погашення матеріальної шкоди, заподіяної злочином. За твердженням обвинуваченого, потерпілому було відшкодовано моральну шкоду у 100000 грн., інші витрати це витрати на погашення матеріальної шкоди. Зважаючи на те, що письмового документа щодо платежу у розмірі 30000 грн. у матеріалах справи немає, дві платіжні інструкції від 01 лютого 2025 року кожна по 105050 грн. містять посилання про відшкодування матеріальної шкоди, суд прийшов до висновку про зарахування зазначених вище платежів, здійснених обвинуваченим на користь потерпілого ОСОБА_6 , на рахунок матеріальної шкоди.

Суд, врахувавши глибину фізичних та душевних страждань, завданих потерпілому ОСОБА_6 , їх характер та тривалість, дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди в сумі 400 000 грн., що відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що настали для потерпілого, який зазнав моральних страждань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Закрити провадження по справі у частині цивільного позову, пред`явленого прокурором Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Одеської обласної ради, комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради до ОСОБА_4 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 18845 (вісімнадцять тисяч вісімсот сорок п`ять) грн. 13 к.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у розмірі 12116 (дванадцять тисяч сто шістнадцять) грн. 48 к.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 листопада 2023 року на автомобіль «FIAT Scudo» реєстраційний номер НОМЕР_5 та на автомобіль «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Речові докази по справі:

автомобіль «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зберігається на майданчику для зберігання транспортних засобів відділення поліції № 3 Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, повернути ОСОБА_4 як законному володільцю;

автомобіль «FIAT Scudo» реєстраційний номер НОМЕР_5 , який зберігається на майданчику для зберігання транспортних засобів відділення поліції № 3 Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, повернути ОСОБА_6 як законному володільцю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1