Справа № 331/5648/25
Провадження № 1-кс/331/1846/2025
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2025 року місто Запоріжжя
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Коларівка Приморського району Запорізької області, українця, громадянина України, який не одружений, має вищу освіту, являється учасником бойових дій, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
26 вересня 2025 року слідчий слідчого відділення Відділу поліції № 2 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_4 .
Під час досудового розслідування встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.10.2023 року за № 304 ОСОБА_4 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира 3 розвідувального відділення розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «молодший сержант».
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому воєнний стан продовжено та діє до цього часу.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Разом з цим, молодший сержант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.
Так, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду командира 3 розвідувального відділення розвідувального взводу 2 механізованого батальйону, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, діючи умисно, в умовах воєнного стану, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 02 січня 2024 року самовільно залишив місце несення служби, а саме місце розташування військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за місцем несення служби до 05 квітня 2024 року, тобто до моменту самостійного повернення на військову службу
Таким чином, встановлено достатню кількість доказів для повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який кваліфікується як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад 3 доби, вчинене в умовах військового стану.
26 вересня 2025 року ОСОБА_4 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , у відповідності до статті 278 КПК України, було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
В той же день, 26 вересня 2025 року підозрюваному ОСОБА_4 і його захиснику адвокату ОСОБА_5 було вручено копію клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та додатки до нього.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення, підтверджується зібраними з дотриманням вимог КПК України доказами, зокрема: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення; матеріалами службового розслідування; протоколами допитів свідків та іншими матеріалами кримінального провадження.
Органом досудового розслідування, відповідно до положень п. 4) ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1), 3), 4), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. Під час дії на території України воєнного стану, з метою створення перешкод досудовому слідству, може виїхати за межі території України, у зв`язку з цим, у правоохоронних органів фактично не буде можливості затримати підозрюваного та як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності, а тому, орган досудового розслідування вважає, що наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, ОСОБА_4 знайомий із свідками у даному кримінальному провадженні, а тому може незаконними засобами впливати на свідків, шляхом примушування їх до дачі неправдивих показань, що, на думку слідчого, є ризиком, передбаченим п. 3) ч. 1 ст. 177 КПК України.
Слідчим також зазначено, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування, а отже, в такий спосіб може перешкоджати кримінальному провадженню, у зв`язку з чим слідчий вважає, що наявний ризик, передбачений п. 4) ч. 1 ст. 177 КПК України.
У клопотанні також вказано, що підозрюваний ОСОБА_4 в період воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення), зокрема самовільно залишив місце служби, обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Своїми противоправними діями ОСОБА_4 підривав бойовий дух військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та демонстрував негативний приклад поведінки військовослужбовця Збройних Сил України.
Вказані факти свідчать про наявність ризику повторного вчинення інших кримінальних правопорушень, в т.ч. проти встановлено порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення) та інші злочини. Крім того, бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, на думку слідчого, свідчать про можливість втечі підозрюваного, у зв`язку з чим слідчий вважає, що наявний ризик, передбачений п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, орган досудового розслідування приходить до висновку, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 , з метою уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необхідно обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тому слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні внесене клопотання підтримав за викладеними вище мотивами та обґрунтуванням, просив клопотання задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 і його захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважають за можливе обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, у вигляді домашнього арешту у певний період доби. При цьому, захисник заперечував проти наявності ризиків, передбачених пунктами 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає вказані ризики не доведеними, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування і суду, підозрюваний не вживав жодних заходів щодо незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні і не має наміру робити це у майбутньому, а також малоймовірно вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 , оскільки підозрюваний раніше не судимий та наразі звільнений з військової служби у запас за сімейними обставинами. З огляду на вищезазначене, захисник ОСОБА_5 просить слідчого суддю застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби.
Допитані у судовому засіданні мама підозрюваного - ОСОБА_8 і вітчим підозрюваного - ОСОБА_9 не заперечували, у разі застосування судом запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, проти перебування підозрюваного ОСОБА_4 за їх місцем проживання, - у квартирі АДРЕСА_4 , протягом строку тримання останнього під домашнім арештом під час досудового розслідування.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, прийшов до наступного.
Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
За правилами частини 1 статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію обвинуваченого;
7) майновий стан обвинуваченого;
8) наявність судимостей у обвинуваченого;
9) дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;
12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Із змісту вищенаведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.
В силу статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
В обґрунтування клопотання, на підтвердження наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчим зазначено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення).
Між тим, твердження слідчого і прокурора про тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , не є достатньою підставою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому, суд враховує, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою.
Так, зокрема, в справі Мамедова проти Росії 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак, суд неодноразово відзначав, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Крім того, на підтвердження наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчим зазначено, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, так як останній вчинив тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.
Перевіряючи доводи клопотання в частині посилання слідчим на ризики, які зазначені в статті 177 КПК України, в судовому засіданні встановлено, що слідчим лише формально зазначено ризики, які передбачені пунктами 1), 3), 5) ч.1 ст. 177 КПК України щодо переховування підозрюваним ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду, щодо впливу останнього на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчиненняіншого кримінального правопорушення, зокрема, проти встановлено порядку несення військової служби, оскільки жодного доказу на підтвердження цих обставини суду так і не було надано стороною обвинувачення, підозрюваний раніше не судимий та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 290-РС від 17.10.2024 року звільнений з військової служби у запас за сімейними обставинами.
Підозрюваний ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, тривалий час перебував на військовій службі у Збройних Силах України (4 рік 1 місяць 24 дні), при цьому, залишивши 02.01.2024 року військову частину НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 , 05.04.2024 року повернувся у розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 та продовжив свою військову службу. У подальшому, 19.10.2024 року звільнився з військової служби в запас відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». За місцем проходження служби на посаді командира відділення 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 характеризується позитивно, що підтверджується службовою характеристикою від 13.01.2024 року (а.с.35), являється учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , виданим 18 червня 2015 року.
Крім того, у судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 має постійне місце реєстрації у місті Берегове Закарпатської області, проте, наразі проживає у місті Запоріжжі, за місцем проживання мами і вітчима.
Враховуючи факти, які встановлені у судовому засіданні та матеріали, на які посилається слідчий і прокурор, слідчий суддя приходить до висновку, що при розгляді клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу, прокурор довів обставини, які передбачені п.п. 1), 2), 3) ч. 1 ст. 194 КПК України, тобто, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, існує ризик, передбачений пунктом 4) ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину і з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець, може вчинити дії, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає, що наявний ризик, передбачений п. 4) ч. 1 ст. 177 КПК України.
За правилами частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до частини 4 статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до положень статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Отже, аналізуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що підозрюваний має місце проживання у місті Запоріжжі, будь-яких відомостей негативного характеру відносно підозрюваного ОСОБА_4 слідчому судді не було надано, приймаючи також до уваги його належну процесуальну поведінку під час проведення досудового розслідування даного кримінального провадження, оскільки відсутні відомості про порушення останнім будь-яких процесуальних обов`язків під час проведення досудового розслідування, а також враховуючи, що слідчим не надано суду жодного доказу на підтвердження наявності ризиків, передбачених пунктами 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання слідчого про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і застосовує до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт у певний період доби, а саме з 23 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин наступної доби, без електронних засобів контролю, з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 107, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, без електронних засобів контролю, заборонивши підозрюваному залишати місце проживання, а саме квартиру АДРЕСА_4 , у період часу з 23 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин наступного дня, строком на два місяці, у межах строку досудового розслідування.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов?язки:
прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою у встановлений час;
повідомляти слідчого, прокурора або суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.
Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби до 25 листопада 2025 року включно.
Виконання даної ухвали покласти на слідчого слідчого відділення Відділу поліції № 2 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , контроль за виконанням покласти на процесуального прокурора.
Роз?яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з?являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов?язаних із виконанням покладених на нього зобов?язань.
Копію ухвали вручити підозрюваному, його захиснику, слідчому та прокурору.
Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 29 вересня 2025 року.
Повний текст ухвали проголошено 29 вересня 2025 року о 16 годині 45 хвилин.
Ухвала підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1