КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5292/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів Київської області, громадянина України, українця, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

14.02.2025 року вироком Шевченківського районного суду міста Києва за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного даним вироком суду, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 14.02.2025 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Застосований відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Згідно вироку, в денний час доби 27.02.2025 року, тобто в період дії воєнного стану, запровадженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, останній раз продовжено Законом України від 15.01.2025 № 4220-ІХ «Про затвердження Указу Президента України від 14.01.2025 №26/2025» з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб, ОСОБА_8 перебував в приміщенні закладу «Магазин-кафе» приватного підприємства «Вічний поклик 2020» за адресою: місто Київ, вулиця Старовокзальна, 26, де звернув увагу на рюкзак камуфляжного кольору, який ОСОБА_9 залишив на підлозі біля свого столику.

27.02.2025 року приблизно о 15 год. 41 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні закладу «Магазин-кафе» приватного підприємства «Вічний поклик 2020» за адресою: місто Київ, вулиця Старовокзальна, 26, упевнившись, що його дії носять таємний характер для оточуючих, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що ОСОБА_9 заснув за столиком та не контролює своє майно, підійшов до його столику та викрав з підлоги рюкзак камуфляжного кольору, який належить ОСОБА_9 та матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якому знаходився ноутбук марки «Aser Aspire 3 A315-58-33QL (NX.ADGEU.00X)», вартістю 12160 (дванадцять тисяч сто шістдесят) гривень 00 копійок, та папка чорного кольору з медичними та іншими документами на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які матеріальної цінності для останнього не становлять.

Відразу ж після цього, ОСОБА_8 , утримуючи при собі вищевказаний рюкзак камуфляжного кольору, в якому знаходився ноутбук марки «Aser Aspire 3 A315-58-33QL (NX.ADGEU.00X)», вартістю 12160 (дванадцять тисяч сто шістдесят) гривень 00 копійок, та папка чорного кольору з медичними та іншими документами на ім`я ОСОБА_9 , які матеріальної цінності для останнього не становлять, покинув приміщення закладу «Магазин-кафе» приватного підприємства «Вічний поклик 2020» за адресою: місто Київ, вулиця Старовокзальна, 26, тобто з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 12160 (дванадцять тисяч сто шістдесят) гривень 00 копійок.

Таким чином, вищезазначеними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи особою, яка протягом року була засуджена за ч.1 ст.309 КК України, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше 16 год. 50 хв. 04.03.2025 року, придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, поклав до правої кишені штанів, у які був одягнений, та став зберігати без мети збуту з метою власного вживання.

В подальшому приблизно о 16 год. 50 хв. 04.03.2025 року ОСОБА_8 , незаконно зберігаючи при собі у правій кишені штанів психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, був зупинений працівниками ДОП ВП № 1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві за адресою: місто Київ, вулиця В`ячеслава Чорновола, 33/30 з метою перевірки документів, та яким ОСОБА_8 повідомив, що має при собі психотропну речовину.

04 березня 2025 року в період часу з 18 години 36 хвилин до 18 години 46 хвилин за адресою: місто Київ, вулиця В`ячеслава Чорновола, 33/30, в ході затримання в порядку статті 298-2 КПК України, під час проведення особистого обшуку ОСОБА_8 , в правій кишені штанів, у які останній був одягнений, дізнавачем СД ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_10 було виявлено та вилучено прозорий поліетиленовий зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, обмотаний клейкою стрічкою білого кольору, який містив в собі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 0,350 г.

Таким чином, вищезазначеними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за ч. 1 ст. 309 КК України.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи особою, яка протягом року була засуджена за ч.1 ст.309 КК України, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше 16 год. 40 хв. 15.04.2025 року, придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-MMC (4-метилметкатинон), поклав до лівої кишені штанів, у які був одягнений, та став зберігати без мети збуту, з метою власного вживання.

Приблизно о 16 год. 40 хв. 15.04.2025 року ОСОБА_8 , незаконно зберігаючи при собі у лівій кишені штанів, у які був одягнений, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-MMC (4-метилметкатинон), був зупинений працівниками СКП ВП № 1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві за адресою: місто Київ, вулиця Старовокзальна, 17, з метою перевірки документів, та яким ОСОБА_8 повідомив, що має при собі наркотичну речовину.

15 квітня 2025 року в період часу з 17 години 38 хвилин до 17 години 48 хвилин, за адресою: місто Київ, вулиця Старовокзальна, 17, в ході затримання в порядку статті 298-2 КПК України, під час проведення особистого обшуку ОСОБА_8 , в лівій кишені штанів, у які останній був одягнений, старшим дізнавачем СД ВП № 1 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_11 було виявлено та вилучено поліетиленовий зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, обмотаний клейкою стрічкою жовтого кольору, який містив в собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-MMC (4-метилметкатинон), загальною масою 0,679 г.

Таким чином, вищезазначеними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за ч.1 ст.309 КК України.

Прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2025 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині кримінальної кваліфікації діяння та призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню. Виключити з кваліфікації дій ОСОБА_8 ч.2 ст.309 КК України, призначення покарання за цією правовою нормою у виді 2 років позбавлення волі та посилання на неї при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.1 ст.70 КК України. В решті вирок залишити без змін. Вважає за необхідне в ході апеляційного розгляду дослідити матеріали щодо правової кваліфікації ОСОБА_8 .

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги прокурор зазначає про те, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 309 КК України, а саме вчинення двох епізодів. Зазначені діяння об`єднані однією правовою кваліфікацією, а саме - обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за ч.1 ст.309 КК України за епізодом, що мав місце 04.03.2025, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України та у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за ч.1 ст.309 КК України за епізодом, що мав місце 15.04.2025, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України.

Прокурор звертає увагу, що відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 04.06.2010 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» в чинній редакції, якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину, їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів. Таким чином, діяння ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати лише один раз за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за ч.1 ст. 309 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України та один раз призначити покарання за цей злочин.

Отже, призначення кримінального покарання за окремі епізоди злочинної діяльності, які отримали єдину кримінальну кваліфікацію, не допускається. Відповідно, у даному кримінальному провадженні також відсутні підстави для призначення покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст. 309 КК України, в порядку ч.1 ст. 70 КК України.

За таких обставин, вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2025 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 309, ч.2 ст.309, ч.4 ст.185 КК України підлягає зміні в частині кримінальної кваліфікації діяння та призначеного покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався не в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, а тому, згідно із ч.2 ст.394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання за окремими епізодами злочинної діяльності, відповідальність за які передбачено ч.2 ст. 309 КК України, що призвело до призначення обвинуваченому незаконного покарання.

Відповідно до ст.33 КК України, сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено. При сукупності кримінальних правопорушень кожне з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо злочини, які утворюють повторність відповідають одному і тому ж складу злочину (наприклад крадіжки, поєднані з проникненням в житло), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу України. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися в процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів, а окреме призначення покарання за кожен епізод не допускається.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 за сукупністю злочинів (ст. 70 КК України) покарання призначається у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції.

За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції покарання не призначається.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений зокрема за те, що він, будучи особою, яка протягом року була засуджена за ч. 1 ст. 309 КК України, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше 16 год. 50 хв. 04.03.2025 року, придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, поклав до правої кишені штанів, у які був одягнений, та став зберігати без мети збуту з метою власного вживання. Крім того, ОСОБА_8 , будучи особою, яка протягом року була засуджена за ч. 1 ст. 309 КК України, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше 16 год. 40 хв. 15.04.2025 року, придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-MMC (4-метилметкатинон), поклав до лівої кишені штанів, у які був одягнений, та став зберігати без мети збуту, з метою власного вживання.

При встановлені вказаних обставин суд кваліфікував дії ОСОБА_8 двічі за ч.2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за ч. 1 ст. 309 КК України, що є неправильним, оскільки ці кримінальні правопорушення утворюють повторність і відповідають одному й тому самому складу злочину, і їх кваліфікація здійснюється за однією частиною статті Особливої частини КК України, за якою і призначається покарання, а не за сукупністю злочинів, як це зробив суд першої інстанції.

Таким чином, обидва інкриміновані ОСОБА_8 епізоди (від 04.03.2025 р. та 15.04.2025 р.) охоплюються одним і тим самим складом злочину, передбаченим ч.2 ст.309 КК України, та характеризуються однаковими об`єктивними і суб`єктивними ознаками.

Натомість суд, визнаючи винним ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, кваліфікованих за однією і тією ж нормою статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, всупереч вимог закону України про кримінальну відповідальність призначив покарання за кожний злочин (епізод), які кваліфіковані за однією й тією ж частиною ст. 309 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, обставини вчинення кримінальних правопорушень, умисний винний протиправний характер діяння, форму й ступінь вини, мотивацію вчиненого. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття; обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, судом враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, неодружений, дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває.

На переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання за ч.2 ст.309 у виді 2 (двох) років позбавлення волі є справедливим, відповідає особі обвинуваченого та обставинам кримінального правопорушення, а також є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нового кримінального правопорушення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_8 за вчинені кримінальні правопорушення за зазначеними вище епізодами підлягають кваліфікації лише за ч.2 ст.309 КК України, з призначенням відповідного покарання, а тому вирок суду в цій частині, в порядку ст.408 КПК України, підлягає зміні, шляхом виключення з вироку посилання на кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України по епізоду від 15.04.2025 року, та рішення суду про призначення покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.309 КК України - 3 роки позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року щодо ОСОБА_8 - змінити, виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку, як зайву, кваліфікацію дій ОСОБА_8 по епізоду від 15.04.2025 року за ч.2 ст.309 КК України, призначення покарання за цією нормою у виді 3 років позбавлення волі та посилання на неї при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.1 ст. 70 КК України.

В решті вирок суду залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4