Справа № 519/493/25
Провадження № 1-кп/496/509/25
У Х В А Л А

повний текст

14 жовтня 2025 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з Південного міського суду Одеської області,

потерпілої ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілих ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі Біляївського районного суду Одеської області клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000531 від 22.10.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 153 КК України (чинна до 10.01.2019 року), ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 152 КК України,

УСТАНОВИВ:

Біляївський районний суд Одеської області розглядає зазначене кримінальне провадження.

20.10.2025 року закінчується строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , у зв`язку з чим прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 153 КК України (чинна до 10.01.2019 року), ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 152 КК України, які згідно ст. 12 КК України, відносяться до тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, тому наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Будучі звільненим з-під варти, обвинувачений може вплинути на потерпілих та свідків, з метою зміни ними показів, тому наявний ризик, визначений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. В сукупності вищезазначеного, прокурор вважає, що наявні ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КУпАП, оскільки інші (менш суворі заходи) не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, та дотримання ним належної поведінки.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як прокурором не доведено ризиків, які вона зазначила у клопотанні, окрім як тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винним. Ризики, що були визначенні прокурором, зменшилися або взагалі відсутні. Підтримав, подане ним клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою без визнання застави на тримання під вартою з визначенням застави у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних громадян, або цілодобовий домашній арешт. Зокрема, захисник вважає, що відповідно обвинувального акту інкриміновані ОСОБА_4 злочини доводяться органом досудового розслідування, лише показаннями потерпілих, які є родичами обвинуваченого, рапортом працівника поліції та сумнівними експертизами. ОСОБА_4 готовий відстоювати свою невинуватість та надавати правдиві покази, тому є підстави для зміни запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав свого захисника.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 підтримав адвоката ОСОБА_5 .

Прокурор підтримала подане нею клопотання, з підстав вказаних в ньому та заперечувала проти заміни запобіжного заходу на більш м`який. Вважає, що тяжкість інкримінованих злочинів обґрунтовують тримання під вартою ОСОБА_4 .

Потерпіла ОСОБА_7 та її законний представник ОСОБА_8 , потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_9 , та їх законний представник ОСОБА_10 підтримали клопотання про продовження строку тримання під вартою, заперечували проти зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Заслухавши думку прокурора, потерпілих, їх представників, заперечення обвинуваченого, його законного представника та захисника, вивчивши матеріали, що додані до клопотання, суд дійшов до наступного висновку.

За змістом ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність продовження перебування під вартою особи, яка обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Так, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. «Про взяття під варту до суду» зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, метою продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є унеможливлення останнього переховуватися від суду. Суд вважає доведеним той факт, що обвинувачений усвідомлюючи можливість засудження його за інкримінованими злочинами та відповідно призначення міри покарання у виді позбавлення волі, може переховуватись від суду, що в свою чергу унеможливить виконання завдання кримінального провадження та встановлення у ньому об`єктивної істини.

З огляду на характер дій, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_4 , перебуваючи за межами слідчого ізолятора, може здійснити вплив психологічного, чи навіть фізичного характеру на потерпілих та свідків, з метою викривлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, зміни ними показів, оскільки останні ще не були допитані в судовому засіданні. Тому, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Таким чином, існуючі обставини, які в сукупності свідчать, про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого, які не забезпечать виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризику переховування від суду.

Так, домашній арешт недоцільно застосовувати, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, в тому числі, можливості переховуватись від суду, що перешкодить досягненню завдання кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави, то суд зазначає, що відповідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Характер інкримінованих злочинів, вказує на наявність такої ознаки кримінального злочину, як насильство, а тому враховуючи майновий та сімейний стан ОСОБА_4 , суд вирішив не застосовувати, як альтернативу, заставу.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника, в тому числі з підстав того, що ОСОБА_4 є єдиним, хто може забезпечити догляд за його батьком інвалідом, оскільки доказів здійснення догляду за батьком ОСОБА_4 в законному порядку, суду не надано. ОСОБА_6 , хоч і має інвалідність, проте сторонню допомогу може бути надано не лише його сином, а й від третіх осіб. Доказів того, що саме ОСОБА_4 одноособово здійснював догляд за батьком, до обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, матеріали справи не містять. ОСОБА_4 неодружений та не має утриманців, про офіційне працевлаштування його відомостей не надано.

Задовольняючи клопотання прокурора по продовження строку тримання під вартою, суд виходить з того, що одна із санкцій статті за якою ОСОБА_4 обвинувачується, передбачає покарання від до 15 років позбавлення волі, крім того, характер кримінального правопорушення, вказує на наявність ризику вважати, що обвинувачений буде чинити спроби впливу на потерпілих чи свідків з метою зміни ними показів, враховуючи, що обвинувачений повністю заперечує свою вину у скоєному, що на думку суду є важливим аргументом припускати спробу обвинуваченого переховуватись від правосуддя, тому враховуючи сукупність зазначених прокурором ризиків та аргументів, які на даний час не відпали, суд вважає клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а клопотання захисника про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 23, 177, 178, 184, 331, 371, 372, 376, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме з 14 жовтня 2025 року по 12 грудня 2025 року, включно, без визначення застави.

Утримання обвинуваченого проводити в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Копію ухвали направити ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання та для вручення обвинуваченому.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 17 жовтня 2025 року о 11:00 годині.

Суддя: ОСОБА_1