УХВАЛА

03.10.2025 м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисників адвокатів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду заяви адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про відвід слідчого судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_9 , в проваджені якого перебуває клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №00000728 від 10.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Захисниками підозрюваного ОСОБА_4 на підставі п.4 ч.1 ст.75 КПК України подані: адвокатом ОСОБА_5 усна заява, а адвокатом ОСОБА_7 письмова заява, про відвід слідчого судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_9 , в провадження якого надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №00000728 від 10.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України.

В судовому засіданні в обґрунтування заявленого відводу адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , кожен окремо, вказали на таке, що клопотання прокурора про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не підсудне слідчому судді Київського районного суду м.Одеси, оскільки органом досудового розслідування у вказаному кримінальному проваджені є Слідче управління ГУНП України в Одеській області. Місцезнаходженням СУ ГУНП в Одеській області є місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 8-г, тобто на території, на яку поширюється юрисдикція Приморського району міста Одеси. Відтак, на думку сторони захисту, відповідно до положень ст.132 КПК України, клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу підлягає розгляду саме Приморським районним судом міста Одеси. Слідчий суддя ОСОБА_9 , демонструючи упередженість, прийняв до провадження таке клопотання і у встановленому порядку не вирішив питання щодо передачі такого клопотання уповноваженому суду.

Крім того, слідчий суддя ОСОБА_9 , як зазначили адвокати, демонструє процесуальну поведінку, яка призводить до грубого порушення прав та свобод підозрюваного, зокрема, права на вільне пересування, гарантованого Конституцією України, оскільки внаслідок невиконання слідчим суддею обов`язку перевірки законності затримання ОСОБА_4 , останній незаконно досі обмежений у вільному пересуванні і вимушений підкорятися працівникам поліції, які його супроводжують, за відсутності на те будь-яких правових підстав. Далі захисники зазначили, що фактично через одну хвилину після вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру останнього було затримано на підставі п.6 ч.1 ст.615 КПК України - «виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину», що підтверджується протоколом затримання від 30.09.2025. Зазначена обставина для затримання ОСОБА_4 , на думку адвокатів, є надуманою, суперечливою, штучне створеною для порушення гарантованого ОСОБА_4 . Конституцією України права на свободу пересування, адже жодною логікою не можна пояснити, яким чином через одну хвилину після вручення повідомлення про підозру раптово виникли обставини, що дали б підстави вважати, що можлива втеча ОСОБА_4 . Фактично ж, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем та маючи суворі обмеження щодо власного пересування, не демонстрував жодних намірів та не вчиняв жодних дій, спрямованих на втечу з метою ухилення від кримінальної відповідальності, однак він був безпідставно свавільно затриманий органом досудового розслідування з надуманих підстав.

Відповідно до положень статті 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної впади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Однак, зазначене слідчим суддею ОСОБА_9 повністю проігноровано, ним не вжито будь-яких заходів, передбачених ст.206 КПК України, незалежно від наявності клопотань, щодо негайного звільнення незаконно затриманого ОСОБА_4 .

Далі, в обґрунтування заявлених відводів, захисники, кожен окремо, зазначили, що ухвалами слідчого судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_9 (справа №947/35836/25) вже приймалися рішення у цьому кримінальному провадженні для забезпечення кримінального провадження. А тому, на думку сторони захисту, через це у слідчого судді ОСОБА_9 склалося уявлення про обставини кримінальних правопорушень, причетність певних осіб до їх вчинення, а отже певна упередженість слідчого судді. Більш того, у наведеній ухвалі слідчий суддя висловив своє ставлення до причетності у вчиненні вказаного кримінального правопорушення саме ОСОБА_4 . Таким чином, на думку адвокатів, слідчий суддя ОСОБА_9 фактично розглядатиме клопотання по кримінальному провадженню, в якому вже приймав участь. Така ситуація, на думку адвокатів, суперечить основоположним принципам кримінального процесу, а саме неупередженості, незалежності суду та об`єктивності розгляду.

Отже, процесуальна поведінка слідчого судді ОСОБА_9 , на думку сторони захисту, викликає обґрунтовані сумніви у його неупередженості, оскільки ним під час розгляду клопотання допущено порушення положень КПК України, ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», Кодексу суддівської етики, затвердженого XI з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, міжнародних нормативно-правових актів, що регулюють принципи та засади здійснення судочинства, а також етичні аспекти поведінки суддів у процесі здійснення їх професійної діяльності.

У зв`язку з вищевикладеним адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_7 просили заяви про відвід слідчого судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_9 задовольнити.

При цьому адвокати на підтвердження своїх доводів про відвід надали в розпорядження слідчого судді документи, які були досліджені і долучені до матеріалів провадження про відвід.

Крім того, адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення затриманого ОСОБА_4 на підставі ст.211 КПК України після спливу строку для затримання, оскільки з моменту затримання ОСОБА_4 і доставки його до уповноваженого слідчого судді сплило більше 60 годин, а питання щодо обрання запобіжного заходу компетентним органом так і не було вирішено.

Інші захисники - адвокати: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_4 підтримали доводи про відвід слідчого судді, викладені адвокатами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , та просили заявлені відводи та клопотання задовольнити.

Процесуальний керівник у кримінальному провадженні прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , приймаючи участь в судовому засіданні, заперечив проти задоволення заявлених відводів та клопотання про звільнення підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки законних підстав ля цього не вбачається.

Прокурор зазначив, що СУ ГУНП є структурним підрозділом ГУНП в Одеській області, офіційною адресою якого є вул.Ак.Філатова, 15-А в м.Одесі, що відноситься до територіальної юрисдикції Київського районного суду м.Одеси. Питання територіальної підсудності розгляду клопотань про застосування заходів забезпечення у даному кримінальному провадженні саме Київському районному суду м.Одеси вже було предметом розгляду Одеського апеляційного суду у справі №947/32171/23. Отже, на думку прокурора, правила підсудності порушені не були, а тому слідчий суддя вимоги КПК України не порушував.

Крім того, орган досудового розслідування своєчасно звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та підозрюваний ОСОБА_4 був своєчасно, протягом 60 годин після його затримання, а саме 02.10.2025, доставлений до слідчого судді для вирішення порушеного питання. Разом з тим, саме через процесуальну поведінку сторони захисту, яка заявила відвід слідчому судді, клопотання про запобіжний захід не було розглянуто по суті.

Більш того, слідчий суддя ОСОБА_9 , просто не встиг перевірити обґрунтованість затримання ОСОБА_4 , оскільки стороною захисту на початку судового засідання йому був заявлений відвід.

Також, участь слідчого судді в розгляді клопотань сторони обвинувачення у цьому ж кримінальному провадженні не є підставою для його відводу, оскільки це не свідчить про його упередженість, що також було перевірено судом апеляційної інстанції та зазначається у рішеннях ЄСПЛ.

Отже, на думку прокурора, підстави для відводу слідчого судді є надуманими, а тому заяви адвокатів про відвід задоволенню не підлягають.

Згідно ч.3 ст.81 КПК України при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення.

Суддя ОСОБА_9 , сповіщений про судове засідання, в судове засідання не з`явився, будь-яких пояснень стосовно відводу не надав.

Слідчий суддя, вивчивши доводи заявлених відводів, додані до заяв про відвід матеріали, вислухавши пояснення сторони захисту, думку прокурора, дійшов висновку про те, що заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_9 не підлягають задоволенню, оскільки законних підстав, передбачених ст.ст.75 і 76 КПК України для відводу слідчого судді не вбачається.

Заявниками не доведено, що слідчим суддею ОСОБА_9 під час розгляду клопотання прокурора про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №00000728 від 10.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України (справа 947/35836/25, провадження 1-кс/947/15247/25), порушуються вимоги кримінального процесуального законодавства, або демонструється якась зацікавленість чи упередженість слідчого судді.

Доводи адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про те, що клопотання про застосування запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні було подано до Київського районного суду м.Одеси в порушення вимог територіальної підсудності, через те, що орган досудового розслідування перебуває в Приморському районі м.Одеси та належить до юрисдикції Приморського районного суду м.Одеси тощо, спростовуються ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.12.2023 з цього питання (справа №947/32171/23, провадження 11-п/813/696/23).

Так, з названої ухвали апеляційного суду вбачається, що згідно Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №223-559/-/4-13 від 05.04.2013 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду 1-ої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» та №223-1650/0/4-16 від 16.06.2016 «Щодо окремих питань здійснення слідчим суддею суду 1-ої інстанції судового контролю в кримінальному провадженні», в яких вищий спеціалізований суд зауважив на тому, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду 1-ої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, внаслідок чого, з урахуванням положень ч.6 ст.9 КПК України, правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (наприклад, ч.1 ст.306, ч.3 ст.234 КПК України, тощо).

Разом з тим, апеляційний суд також враховує правовий висновок, викладений в ухвалі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі ККС ВС) від 22.04.2020 року в справі №487/7605/19 (провадження №51-1901впс20), відповідно до якого територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року, територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» №730 від 16.09.2015 року в областях, Автономній Республіці Крим, м.Києві та Севастополі було утворено 26 головних управлінь Національної поліції як юридичних осіб публічного права, серед яких також Головне управління Національної поліції в Одеській області (ГУНП в Одеській області).

До структури таких головних управлінь відносяться, серед іншого, слідчі управління, сектори дізнання, слідчі відділи, слідчі відділення, тощо, які не мають статусу юридичної особи.

Отже, органи досудового розслідування (слідчі управління, слідчі відділи, слідчі відділення) розташовані відповідно у територіальних органах поліції, одні з яких мають статус юридичних осіб публічного права (головні управління Національної поліції в областях), а інші ні, проте виступають їх територіальними (відокремленими) підрозділами (відділи поліції).

Відтак, місцезнаходженням відповідного органу досудового розслідування в розумінні ч.2 ст.132 КПК України, з огляду на сталу судову практику, є місце реєстрації територіального підрозділу Національної поліції, який має статус юридичної особи публічного права.

При цьому, дійсно, як на це обґрунтовано посилається захисники, фактичним місцем розташування ГУНП в Одеській області як юридичної особи є адреса: м. Одеса, вул. Єврейська, 12 (Приморський район), а СУ ГУНП в Одеській області, як територіального підрозділу, в тому числі й адреса: м.Одеса, пр-т Шевченка, 8-г (Приморський район).

Разом із тим, відповідно до відкритих Інтернет джерел, зокрема, даних «Опендатабот» української компанії, що надає актуальну інформацію з основних державних реєстрів та інших джерел (інформація з ЄДР станом на 13.12.2023 року) вбачається, що Головне управління Національної поліції в Одеській обл., , зареєстроване за адресою: Україна, 65080, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Академіка Філатова, будинок 15-А, яке знаходиться в межах територіальної юрисдикції Київського районного суду м.Одеси.

Апеляційний суд враховує посилання висновки Верховного Суду у справі №463/3247/22 від 17.11.2022 року та у справі №214/4225/22 від 22.09.2022 року, в яких Верховний Суд висловив свою позиції щодо змін, внесених до ч.1 ст.132 КПК законом № 2367-VІІІ від 22 березня 2018 року, що для визначення територіальної юрисдикції судів має значення не місце реєстрації органу досудового розслідування як юридичної особи, а вирішальним є місце знаходження органу досудового розслідування.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на долучений прокурором у судовому засіданні Наказ №1895 від 27.07.2023 року «Про внесення доповнення до додатку до наказу ГУНП в Одеській області від 29.12.2016 року №3381», відповідно до якого Положення про слідче управління Головного управління Національної поліції в Одеській області, затверджене наказом ГУНП в області від 29.12.2016 року №3381 доповнено п.3.4 такого змісту «3.4. Місце розташування органу досудового розслідування ГУНП в Одеській області визначити за адресою: м.Одеса, вул.Академіка Корольова, 5».

Тобто, вище зазначеним наказом №1895 від 27.07.223 року місцем розташування СУ ГУНП є м.Одеса, вул.Академіка Корольова, 5, яке також знаходиться в межах територіальної юрисдикції Київського районного суду м.Одеси.

Отже, клопотання сторони обвинувачення про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою подано до Київського районного суду м.Одеси в межах територіальної юрисдикції, якого знаходиться орган досудового розслідування.

Доводи сторони захисту про те, що слідчий суддя ОСОБА_9 є упередженим у вказаному кримінальному провадженні, оскільки раніше розглядав питання про забезпечення заходів кримінального провадження у цьому кримінальному провадженні, через що сформував свою думку з приводу обставин кримінальних злочинів, не є законною підставою для відводу судді.

Відповідно до ч.1 ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.26 КПК України).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України, суддя не може брати участь у розгляді справи та підлягає відводу, якщо існують інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості.

Для того, щоб відвід судді був задоволений, необхідно довести наявність об`єктивних обставин, які можуть поставити під сумнів неупередженість судді під час розгляду конкретної справи.

Не кожна попередня участь слідчого судді у пов`язаних справах є автоматичною підставою для його відводу. Важливою умовою є оцінка того, чи могла попередня участь слідчого судді об`єктивно вплинути на його здатність неупереджено досліджувати та оцінювати докази під час розгляду нового клопотання.

У даному випадку слідчий суддя ОСОБА_9 ухвалою від 24.09.2025 надав дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому слідчий суддя, наводячи мотиви прийнятого рішення, не висловлював своє відношення як до самого кримінального провадження, так і щодо осіб, які можуть бути причетні до його вчинення. Отже, факт ухвалення слідчим суддею рішень щодо заходів забезпечення в одному кримінальному провадженні, не впливає на здатність слідчого судді ОСОБА_9 неупереджено розглядати нові клопотання сторін у цьому ж кримінальному провадженні.

ЄСПЛ у справах "Wettstein v. Switzerland" (2000) та "Hauschildt v. Denmark" (1989) зазначав, що участь судді у пов`язаних справах не є автоматичною підставою для відводу, якщо немає доказів того, що суддя вже сформував своє упереджене ставлення до обставин конкретної справи.

До того ж ст.ст.35, 76 КПК України прямо не забороняють участь слідчого судді в розгляді клопотань і подань в одному кримінальному провадженні, у т.ч. повторних.

Задоволення попередніх клопотань сторони обвинувачення у конкретному кримінальному провадженні не є автоматичною підставою для визнання слідчого судді упередженим.

Крім того, у Київському районному суді м.Одеси запроваджена певна спеціалізація розгляду справ не тільки по галузях права (кримінальні справи, цивільні справи, справи про адміністративні правопорушення тощо), а й стосовно розгляду слідчими суддями скарг, клопотань слідчих чи прокурорів. Тому немає підстав для сумнівів в об`єктивності автоматичного розподілу справ між суддями.

Доводи сторони захисту про те, що слідчим суддею ОСОБА_9 не були перевірені обставини незаконного затримання підозрюваного ОСОБА_4 на яких наголошувала сторона захисту, спростовується копією журналу судового засідання з розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. З журналу судового засідання вбачається, що відразу після відкриття судового засідання, встановлення явки учасників та роз`яснення права на відвід, адвокат ОСОБА_5 заявив відвід слідчому судді ОСОБА_9 . Після чого судове засідання було відкладено до вирішення відводу іншим слідчим суддею.

Вказані обставини свідчать про те, що слідчому судді не було надано можливість дослідити клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу та інші матеріали в його обґрунтування, у тому числі законність затримання, та інші обставини, які підлягають дослідженню під час вирішення такого роду клопотань.

Тому, доводи сторони захисту, і цій частині, є також надуманими та такими, що не відповідають обставинам справи.

Згідно з вимогами п.4 ч.1 ст.75 КПК України об`єктивних обставин, що вказують на упередженість судді в досліджуваній справі не виявлено.

З урахуванням практики ЄСПЛ, особливо у справах "Piersack v. Belgium", "Morel v. France" та "Hauschildt v. Denmark", відсутність доказів конкретної упередженості судді або реальних обставин, які б свідчили про те, що слідчий суддя не може неупереджено розглянути клопотання слідчого або прокурора, виключає можливість його відводу.

Згідно п.п.49, 50 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України», відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність

будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v.Austria) від 24 лютого 1993 року, п.п.27, 28 and 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п.42, ЄСПЛ 2000-ХІІ). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п.38). Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Суддя, слідчий суддя згідно ст.23 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснює правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом. Виходячи з низки процесуальних норм, суддя/слідчий суддя обмежений лише певними процесуальними вимогами, порядком і строками для розгляду тих чи інших клопотань, подань і є самостійним у прийнятті рішень щодо організації процесу відповідно до положень КПК України, враховуючи свій досвід, практичні навички, навантаження, розклад засідань, своєчасність передання йому в провадження нових матеріалів тощо.

Отже законних підстав для відводу судді, передбачених ст.ст.75, 76 КПК України, не встановлено, оскільки адвокатами не доведено існування таких підстав, а слідчим суддею, що розглядає відвід на підставі наданих документів, не виявлено.

Таким чином, за відсутності доведених об`єктивних або суб`єктивних причин, які б ставили під сумнів неупередженість слідчого суддів ОСОБА_9 , заяви про відвід задоволенню не підлягають.

Інші питання щодо законності, обґрунтованості і мотивації дій чи бездіяльності слідчого судді ОСОБА_9 та прийнятих під його головуванням судових рішень виходять за межі повноважень слідчого судді, який розглядає заяву про відвід, та відносяться до компетенції судів іншої інстанції та органів суддівського самоврядування.

При постановленні ухвали, суд також бере до уваги ч.ч.1, 6 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Заявлене адвокатом ОСОБА_5 клопотання про звільнення затриманого ОСОБА_4 на підставі ст.211 КПК України після спливу строку для затримання, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.211 КПК України строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу. Затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

З наданих сторонами документів вбачається, що ОСОБА_4 був затриманий 30.09.2025 о 16:32 год.

ОСОБА_4 з моменту затримання був вчасно доставлений до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно нього запобіжного заходу - 02.10.2025. В той же день, до закінчення шістдесяти годин з моменту затримання, почався розгляд вказаного клопотання.

Разом з тим, через заявлений відвід, розгляд заявленого клопотання не був завершений. Формальний сплив шістдесятигодинного часу для затримання під час розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу щодо затриманої особи, за умови належного виконання правоохоронними органами вимог ч.1 ст.211 КПК України, не є автоматичною і законною підставою для звільнення затриманої особи.

Тому, вимоги сторони захисту про звільнення підозрюваного ОСОБА_4 не ґрунтуються на нормах діючого КПК України та є маніпуляцією сторони захисту через штучно створені перешкоди добитися звільнення затриманої особи.

Отже клопотання адвоката ОСОБА_5 про звільнення затриманого ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.369-372, 376, 81 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяв адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про відвід слідчого судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_9 , в проваджені якого перебуває клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №00000728 від 10.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України, з мотивів, викладених в мотивувальній частині ухвали.

Відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про звільнення затриманого ОСОБА_4 на підставі ст.211 КПК України після спливу строку для затримання, з мотивів, викладених в мотивувальній частині ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1