Справа № 304/2674/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/405/25, за апеляційною першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 04.06.2025.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець те мешканець АДРЕСА_1 , неодружений, із середньопрофесійною освітою, громадянин України, несудимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 22.11.2023 на речові докази.

Речові докази: порошкоподібну кристалічну речовину білого кольору, яка ззовні схожа на наркотичну вагою близько 1 г, яка знаходилась в одному прозорому зіп-пакеті, знищено; мобільний телефон марки «Редмі» повернуто власнику - ОСОБА_8 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати на залучення експерта в сумі 1434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) грн.

Згідно вироку, «відповідно до обвинувального акту, військовозобов`язаний ОСОБА_8 призваний 25.02.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією та направлений для її проходження у військову частину НОМЕР_1 .

У подальшому, з 10.01.2023 ОСОБА_8 переведений до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з моменту зарахування молодшого сержанта ОСОБА_8 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу.

У відповідності до вимог ст. 11, 16, 49, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 за № 548-XIV, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, ОСОБА_8 під час проходження строкової військової служби, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно

-2-

виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Поряд з тим, молодший сержант ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення у сфері обігу психотропних речовин за наступних обставин.

24.10.2023 близько 17 год 55 хв ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, спрямованих на придбання та зберігання психотропних речовин, без мети збуту (для власного вживання), перебуваючи в м. Перечин, на міському кладовищі «Полякове», яке розташоване неподалік вул. Ужанської, всупереч положенням ч. 2 ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», відповідно до якого діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, включених до таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05. 2000 за № 770, на території України забороняється, за винятком діяльності з використанням рослин, включених до таблиці І Переліку, в цілях і на підставах, передбачених ст. 19 та 20 цього Закону, а також діяльності з культивування та використання рослин, включених до списку № 3 таблиці І цього Переліку, цілях і на підставах, передбачених ст. 15 цього Закону, «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 589 від 03.06.2009, знайшов психотропну речовину - метамфетамін вагою 0,2567 г, яку привласнив, тим самим здійснив незаконне придбання психотропної речовини.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно, з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, зберігав при собі без мети збуту, для власного вживання психотропну речовину - метамфетамін, вагою 0,2567 г до моменту виявлення працівниками відділення поліції № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області по вул. Ужанській в м. Перечин Ужгородського району Закарпатської області, що мало місце близько 18 год 24.10.2023, тим самим здійснив незаконне зберігання психотропної речовини.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту».

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та направити кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилається на те, що мотивувальна частина вироку не містить формулювання обвинувачення ОСОБА_8 , встановленого та визнаного доведеним судом першої інстанції, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого та його захисника, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, приймається до уваги те, що вказані особи

-3-

вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, оскільки захисник-адвокат ОСОБА_9 повідомлена за допомогою смс-повідомлення, про що свідчить відповідна довідка, а ОСОБА_8 повідомлення про час та місце судового засідання надіслано відповідно до вимог закону, однак таке повернулось до апеляційного суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Указане свідчить про те, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення сторони захисту про час та місце розгляду кримінального провадженні і вони вважаються належним чином повідомленими. Разом з тим, від обвинуваченого не надходило заяви про відкладення апеляційного розгляду на інший день та відомостей про поважність причин його неявки, а клопотання захисника-адвоката ОСОБА_9 про відкладення апеляційного розгляду справи не береться до уваги, оскільки жодних доказів, які б підтверджували наведені в ньому обставини (зайнятість в іншій справі), не надано. Крім того, апеляційний суд бере до уваги те, що відповідно до вимог ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу й просила вирок суду скасувати та призначити кримінальне провадження до нового розгляду в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції, колегією суддів встановлені істотні порушення вимог КПК України, які відповідно до положень ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винною зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення кримінального правопорушення та його наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції не дотримався, що відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, тягне за собою скасування вироку.

-4-

Положеннями ч. 1 ст. 91 КК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані у своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність в його діях інкримінованого кримінального правопорушення та визнав його винним за вказаною нормою кримінального закону.

Разом з тим, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, не виклав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, а лише виклав фактичні обставини кримінального правопорушення, які встановлені досудовим розслідуванням, що фактично унеможливлює розуміння того, які ж обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

З огляду на вищезазначене, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, зокрема у зв`язку з відсутністю чіткого формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України, яке визнано судом доведеним, викликає обґрунтовані сумніви у правильності висновків суду щодо наявності в діях обвинуваченого конкретного кримінального правопорушення, а тому вирок суду першої інстанції не може вважатися таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: у постановах Верховного Суду від 01.03.2018 по справі № 466/9158/14-к; від 22.03.2018 по справі № 521/11693/16-к; від 04.07.2023 у справі № 127/12269/20, тощо.

Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини, у кримінальному провадженні надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (справа «Пелісьє і Сассі проти Франції» від 25.03.1999 № 25444/94, п. 52; справа «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 № 23969/94, п. 58; справа «І.Н. та інші проти Австрії» від 20.04.2006 № 42780/98, п. 34).

-5-

Колегія суддів уважає, що відсутність формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним за результатами судового розгляду в оскаржуваному вироку, є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст. 42 КПК України, що в силу положень ст. 412 цього Кодексу також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст. 409, 412 КПК України, а тому з урахування порушень, встановлених під час апеляційного розгляду кримінального провадження, вирок підлягає скасуванню.

Апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас, згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися принципу законності.

В той же час відповідно до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді обвинувального акта були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, ретельно дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позицій сторін обвинувачення та захисту, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином вмотивоване рішення.

-6-

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 04.06.2025 - скасуванню, а матеріали кримінального провадження направленню до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 04.06.2025 щодо ОСОБА_10 скасувати призначивши новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді