ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2025 місто Чугуїв

Слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню № 0001429 від 17.07.2023, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівськ Одеської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, в силу ст.89 КК України не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України

встановила:

19.12.2025 до суду надійшло вищезазначене клопотання.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначила наступне.

Слідчим відділом Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001429 від 17.07.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України - дезертирство, тобто нез`явлення з лікувального закладу на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, в умовах воєнного стану, без поважних причин 08.05.2023 самовільно залишив самовільно покинув медичний заклад в якому проходив обстеження та до місця несення військової служби місця зосередження підрозділу військової частини НОМЕР_1 , не повернувся, постійно перебував поза місцем служби, проводячи час на власний розсуд до моменту затримання 18.12.2025 правоохоронними органами.

18 грудня 2025 року о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

19.12.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у дезертирстві, тобто нез`явленні з лікувального закладу на службу з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, передбаченому ч. 4 ст. 408 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що підозрюваний ОСОБА_5 усвідомивши можливість отримання кримінального покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від органів досудового слідства та суду, продовжити кримінальне правопорушення та враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання ризикам, передбаченим п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, вважає за необхідно обрати найсуворіший запобіжний захід

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Підозрюваний та захисник у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, оскільки ОСОБА_5 потребує медичної допомоги, у розшуку не перебуває, дані оновлено 27.11.2025 року та знятий з військового обліку 19.04.2023.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, вислухавши думку всіх осіб, що беруть участь у справі, прихожу до наступного.

Слідчим суддею встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені дані про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0001429 від 17.07.2023.

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених уст.177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод іст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати розслідуванню або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки підозрюваного.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Так, 18 грудня 2025 року о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

У даному кримінальному провадженні 19.12.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у дезертирстві, тобто нез`явленні з лікувального закладу на службу з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, передбаченому ч. 4 ст. 408 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-- матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 ;

-- протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ;

-- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ;

-- протоколом затримання ОСОБА_5

-- іншими матеріалами кримінального провадження

При цьому, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Згідно пояснень капітана ОСОБА_9 від 12.05.2023, начальника медичної служби-начальника медичного пункту, ОСОБА_5 проходив курс лікування в КНП «Обласний медичний центр сердево-судинних захворювань» ЗОР з 11.04.2023 до 18.04.2023, останньому була рекомендована повторна госпіталізація через два тижня, 02.05.2023 ОСОБА_5 надали направлення на стаціонарне лікування, його було госпіталізовано до КНП «Обласний медичний центр сердево-судинних захворювань» ЗОР.

Згідно медичної карти стаціонарного хворого №25148 від 18.12.2025 ОСОБА_5 госпіталізовано до КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР » та на теперішній час він проходить медичне лікування.

З оглянутого в судовому засідання додатку Резерв + встановлено, що ОСОБА_5 у розшуку не перебуває, дані оновлено 27.11.2025, знятий з військового обліку 19.04.2023.

Так, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, водночас, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України не може ґрунтуватися тільки на тяжкості інкримінованого злочину.

Тобто, сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини. Оцінка ризику переховування від органів досудового розслідування та суду має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику, або вказати, що втеча маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що підозрюваний має місце проживання та реєстрації, є особою з рядом захворювань, в силу ст.89 КК України не судимий.

Слідчий суддя допускає наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнути можливої кримінальної відповідальності, зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину, на те, що підозрюваний достеменно обізнаний про міру покарання, яка йому може загрожувати у разі визнання винуватим.

Однак, слід вказати, що вказаний ризик обумовлений фактично тяжкістю кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 .

При цьому, на даний час у матеріалах клопотання відсутні дані, що підозрюваний чинив спроби переховування від досудового розслідування, намагався виїхати поза межі місця проживання, району, області, чинив конкретні дії, які б свідчили про наміри переховуватись й готування до цього.

Отже, ризик переховування хоча і можливий, проте він не є настільки високим, що для його запобігання необхідно застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, не підтверджується фактичними даними. Суду не надано даних, що підтверджують наявність сформованої схильності підозрюваного до асоціальної, злочинної поведінки, до вчинення ним протиправних вчинків.

Також, у відповідності до ст. 178 КПК України враховуються наступні обставини.

ОСОБА_5 має зареєстроване місце проживання та фактичне місце проживання, має ряд захворювань, проходив лікування та потребує подальшого лікування.

Вказані відомості свідчать про те, що ОСОБА_5 є особою, яка потребує медичного догляду, враховуючи діагностовані у нього захворювання.

Відповідно до ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402 405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України застосовується запобіжний захід виключно тримання під вартою.

Таким чином, наявність ризиків, передбачени ст. 177 КПК України, органом досудового розслідування станом на даний час не доведено.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи вищенаведене, виходячи з відсутності обставин необхідності обмеження права особи на свободу, що передбачено кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зважаючи на правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

постановила:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню № 0001429 від 17.07.2023, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 24.12.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1