Номер провадження: 1-кп/521/1059/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду, кримінальне провадження №521/13823/24 відносно:

ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Синюхин Брід Первомайського району Миколаївської області, громадянки України, із професійно технічною освітою, одруженої, маючої на утриманні малолітню дитину 2024 року народження, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2024 року, близько 10 години, ОСОБА_4 зайшла разом зі своїм знайомим до під`їзду будинку за адресою: АДРЕСА_3 , в якому він проживав, де побачила велосипед марки «MaxxPro F200».

У подальшому, після відвідування квартири знайомого, біля 12 години 54 хвилині, у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Впевнившись, що її дії залишаються непомітними для оточуючих, діючи умисно, протиправно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану (відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від від 6 травня 2024 року №271/2024, затвердженим Законом України від 8 травня 2024 року №3684-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб), ОСОБА_4 , спускаючись сходинками з квартири знайомого, підійшла до велосипеда марки «MaxxPro F200», який належить потерпілому ОСОБА_5 та викотила його з під`їзду, тим самим заволоділа ним, після цього розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 6100 гривень 00 копійок.

Обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнала повністю, підтвердила вищевикладені обставини та заявила про щире каяття у вчиненому. При цьому, показання обвинуваченої суд оцінює як достовірні та такі, що узгоджуються з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

Роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченої щодо визнання вини.

Таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується загальними принципами призначення покарання, зазначеними в ст.ст. 50, 65 КК України, зокрема, враховує те, що призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути необхідним та достатнім для виправлення і попередження нових злочинів.

Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття обвинуваченої.

При цьому, визначаючи щире каяття обвинуваченої пом`якшуючою покарання обставиною, суд враховує, що окрім визнання ОСОБА_4 факту вчинення кримінального правопорушення, відбулося ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання нею своєї провини у вчиненому злочину, про що вона, ОСОБА_4 , висловила щирий жаль з приводу цього та заявила про публічний осуд своєї поведінки в суді. Про щирість каяття, на думку суду, свідчить і факт надання обвинуваченою в суді правдивих показів, готовність нести покарання.

Крім того, суд вважає можливим визнати у якості пом`якшуючої покарання обставини відшкодування завданої шкоди потерпілому шляхом повернення належного йому майна.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

За зазначених вище обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченій ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, явно не буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов до висновку, що призначаючи покарання можливо застосувати до обвинуваченої положення ст. 69 КК України, а саме призначити ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Крім того, суд враховує, що злочин, хоча і був вчинений обвинуваченою під час дії в України воєнного стану, проте був вчинений без використання умов воєнного стану (викрадення чужого майна, вчинене щодо осіб, які переміщуються у більш безпечні регіони України, викрадення майна осіб, які тимчасово залишили житло без контролю для укриття в безпечному місці, викрадення майна у районі проведення активних бойових дій тощо).

Також, суд бере до уваги наявність у обвинуваченої малолітньої дитини 2024 року народження.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, наведених даних про особу обвинуваченої та інших обставин справи в їх сукупності, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважає можливим застосувати до неї покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, в умовах тривалого контролю за поведінкою обвинуваченої з боку органів пробації.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Вирішуючи питання, які відповідно до положень пп. 2 п. 4 ст. 374 КПК України повинен вирішити суд при ухваленні вироку, у тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і питання запобіжного заходу, враховуючи призначення ОСОБА_4 покарання із випробуванням, одночасно встановивши можливість вчинення обвинуваченою дій, передбачених ст. 177 КПК України, із метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої до набрання вироком законної сили та забезпечення виконання вироку, суд вважає за необхідне змінити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід із тримання під вартою на особисте зобов`язання, із покладанням обов`язків, передбачених п. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі якої, із застосуванням ст. 69 КК України, призначити їй покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2025 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення з 30.12.2024 року до 13.03.2025 року та з 14.08.2025 року до дня ухвалення вироку.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 року 6 місяців не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

Контроль над поведінкою ОСОБА_4 покласти на органи з питань пробації за місцем проживання обвинуваченої.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , змінити на особисте зобов`язання, звільнивши обвинувачену з-під варти у залі суду.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Хаджибейського районного суду міста Одеси від 27.08.2024 року, скасувати.

Речовий доказ, а саме:

- велосипед марки «MaxxPro F200», білого кольору, - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_5 .

На вирок може бути подана сторонами апеляція в Одеській апеляційний суд через Хаджибейський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_6