ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/885/26 Справа № 187/263/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000059, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше не судимої;

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України, та призначено їй покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Строк покарання вирішено обчислювати з дня прибуття і постановки засудженої на облік у виправному центрі.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у пропозиції службовій особі надати їй неправомірну вигоду за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, вчиненого за наступних обставин.

11 грудня 2024 року близько 00.20 год. співробітниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області старшим сержантом поліції ОСОБА_9 та старшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 під час патрулювання на службовому автомобілі Рено Дастер, д.н.з. НОМЕР_1 на синьому фоні, за допомогою спеціального сигналу, проблискових маячків синього та червоного кольору, згідно ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», по вулиці Народна у селищі Петриківка Петриківської селищної об`єднаної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області зупинено легковий автомобіль ВАЗ 21043, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у комендантську годину, за кермом якого перебувала ОСОБА_7 (далі обвинувачена). Під час перевірки документів та при спілкуванні з обвинуваченою у останньої були виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах з порожнини рота. Далі обвинуваченій запропоновано згідно п. 2.5 ПДР України пройти позачерговий огляд на стан алкогольного сп`яніння в спеціальному закладі охорони здоров`я та на тест газоаналізатор «ДРАГЕР», на що остання відмовилась під відеозапис бодікамери №799496, прикріпленої на однострої інспектора СРПП відділення поліції №3 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , після чого на вказаного водія, згідно чинного законодавства, складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 589360 за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Наступного дня, 12 грудня 2024 о 15.30 год. обвинувачена прибула до відділення поліції № 3 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області, розташованого за адресою: пр. Петра Калнишевського, 16-А, селище Петриківка Петриківської селищної об`єднаної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області, з метою запису на прийом до начальника сектору реагування патрульної поліції вказаного територіального органу поліції. Відповідно до наказу ГУНП в Дніпропетровській області № 1403 о/с від 09.12.2024 року та пункту 2 частини 1 статті 69 Закону України «Про Національну поліцію» тимчасове виконання обов`язків начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Дніпровського РУП № 2 покладено на капітана поліції ОСОБА_11 .

Згідно своїх функціональних обов`язків начальник сектору реагування патрульної поліції зобов`язаний контролювати повноту і якість складання працівниками СРПП протоколів й інших матеріалів у справах про адміністративні правопорушення, подає адміністративні матеріали керівництву відділення поліції для подальшого їх направлення до органів, уповноважених здійснювати розгляд та виносити по них рішення, у випадках та в порядку, визначених законом; взаємодіє з сектором адміністративної практики ВП щодо забезпечення поліцейських ГРПП необхідними бланками матеріалів про адміністративні правопорушення.

12 грудня 2024 року о 15.35 год. обвинувачена, перебуваючи у службовому кабінеті № 201 відділення поліції № 3 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області, усвідомлюючи, що складений щодо неї протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №589360 за ч.1 ст. 130 КУпАП буде в подальшому спрямований до Петриківського районного суду Дніпропетровської області та останню буде притягнуто до адміністративної відповідальності, вирішила надати пропозицію неправомірної вигоди службовій особі, а саме: тимчасово виконуючому обов`язки начальника СРПП відділення поліції №3 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області капітану поліції ОСОБА_11 , який згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронних органів, за не спрямування вказаного адміністративного протоколу до суду.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на пропозицію працівнику правоохоронних органів надати йому неправомірну вигоду за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, обвинувачена, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, запропонувала тимчасово виконуючому обов`язки начальника СРПП відділення поліції №3 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області капітану поліції ОСОБА_11 пропозицію надання неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів на загальну суму 20 000 грн. в її інтересах, безпосередньо за не спрямування до Петриківського районного суду Дніпропетровської області протоколу про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на що вказана службова особа відповіла відмовою та попередила обвинувачену про кримінальну відповідальність за вчинення таких дії.

Не дивлячись на це обвинувачена, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, знаходячись там же у службовому кабінеті, продовжувала виказувати намір на передачу працівнику правоохоронних органів, грошових коштів в сумі 20 000 грн., за не направлення протоколу про вчинене нею адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, до суду.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 , визнати винуватою ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що ОСОБА_7 раніше не судима, з 2020 року ОСОБА_7 приймала активну участь у діяльності розплідника, сумлінно та відповідально здійснюючи догляд за собаками. Вказала, що у 2015 році ОСОБА_7 закінчила Дніпродзержинський індустріальний коледж Державного вищого начального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет», працює в ТОВ «ПРОЗАПАС» з 14 листопада 2025 року на посаді помічник менеджера (управитель) із збуту за основним місцем роботи. Зазначила, що за час роботи зарекомендувала себе як відповідальний і дисциплінований працівник, яка може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосується її професійної діяльності і знаходиться в межах її компетенції, в роботі проявляє себе як відповідальний і вимогливий працівник, взаємовідносини з колективом складаються хороші, при цьому дотримується корпоративних правил і норм. Вказала, що ОСОБА_7 проживає з родиною за місцем реєстрації, за місцем проживання та роботи характеризується з позитивної сторони, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. Захисниця зауважила, що відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 виявила бажання виправити ситуацію, визнає свою вину у скоєному злочину, зробила для себе належні висновки, стала на шлях виправлення.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, правильність кваліфікації її дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ятрідіс проти Греції» та «Щокін проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченої в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, хоча і призначив покарання ОСОБА_7 в межах санкції ч.1 ст. 369 КК України, однак таке покарання є занадто тяжким та порушує принцип співмірності.

Вирішуючи питання про призначення покарання суд врахував те, що ОСОБА_7 не заміжня, офіційно не працевлаштована, за місцем проживання характеризується посередньо, скарг не надходило, компрометуючі матеріали відсутні, за даними лікаря-нарколога та психіатра на обліку не перебуває, раніше не судима.

Крім того, суд врахував, що відсутні обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання в межах пред`явленого обвинувачення.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначив у вироку, що саме покарання у виді обмеження волі буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його конкретним обставинам і наслідкам, а також даним про особу обвинуваченої та вказав, що призначене покарання буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також відповідати принципам індивідуальності, розумності і достатності.

Разом з тим, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд хоча і послався у своєму рішенні про те, що враховує ступінь тяжкості вчиненого останньою кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, однак при призначенні покарання не достатньою мірою врахував обставини провадження, які давали підстави для призначення більш м`якого покарання.

Під час апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції дослідив матеріали кримінального провадження в частині характеристики особи обвинуваченої, зокрема, обставини, що характеризують поведінку винної особи до вчинення кримінально-караного діяння, індивідуальні властивості особи, а також докази, що були надані суду апеляційної інстанції, враховуючи її вік, дані про те, що ОСОБА_7 раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Окрім викладеного, апеляційний суд враховує й обставини, що характеризують поведінку ОСОБА_7 після вчинення кримінально-протиправного діяння, яка під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції повністю визнала свою вину, виражала щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки, цілком усвідомила протиправність вчиненого нею діяння, запевнила, що стала на шлях виправлення, а також, що остання приймає активну участь у діяльності розплідника DAISY WHELL з 2020 року, сумлінно та відповідально здійснюючи догляд за собаками.

Крім того, відповідно до наданих захисником документів ОСОБА_7 працює у ТОВ «ПРОЗАПАС» з 14 листопада 2025 року, займає посаду помічника менеджера із збуту, де зарекомендувала себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються її професійної діяльності і знаходяться в межах її компетенції. В роботі проявляє себе як відповідальний і вимогливий працівник, дотримується корпоративних правил і норм.

Апеляційний суд також враховує, що зважаючи на те, що до обвинуваченої ОСОБА_7 не був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, остання не скоїла нових кримінальних правопорушень, що свідчить про те, що вона усвідомила суть вироку суду першої інстанції, яким вона засуджена до обмеження волі.

Таким чином, поза увагою суду першої інстанції залишилися важливі обставини, які мають значення під час вибору заходу примусу, його строку та порядку відбування. Сукупність цих обставин підтверджує неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло порушення принципу співмірності й невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через суворість, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення та пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до ч.3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

На думку суду апеляційної інстанції покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 369 КК України буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі обвинуваченої внаслідок суворості.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 грн.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4