Номер провадження:1-кс/521/650/26
УХВАЛА

11 лютого 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджено з прокурором Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні за №0001542 від 05.11.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, офіційно одруженого, не працюючого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з клопотання слідчого, 04 листопада 2025 року приблизно об 11 годині 50 хвилин, більш точного часу не встановлено, водій ОСОБА_4 , допустив порушення вимог п.п. 2.3 (б), 2.9 (а,б), 10.1, 10.9 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:

п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 2.9 «Водієві забороняється»:

а) «Керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

б) «Керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу»;

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 10.9 «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб».

Порушення виразились в тому, що 04 листопада 2025 року, приблизно об 11 годині 50 хвилин, більш точного часу не встановлено, водій ОСОБА_4 , перебуваючи під впливом лікарських препаратів, які містять опіум та алкалоїди, що знижують увагу та швидкість реакції, керуючи в світлий час доби, при ясній погоді та не обмеженій видимості, технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », рухаючись заднім ходом в м. Одесі по асфальтобетонному, сухому покриттю проїжджої частини дворового проїзду вул. Академіка Філатова, з боку вул. Івана та Юрія Лип в напрямку вул. Космонавтів, перед початком руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, за кермом транспортного засобу уважним не був, не стежив за дорожньою обстановкою, діючи необережно, проявив злочинну недбалість, внаслідок чого напроти будинку №26 по вул. Академіка Філатова, задньою правою частиною кузову автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла по вказаному дворовому проїзду, позаду автомобіля, в попутному напрямку.

У результаті наїзду, пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, синців обличчя, крововиливу у м`які тканини голови, крововиливу під тверду мозкову оболонку ділянки передньої середньої та задньої черепних ямок зліва та справа (230 г.), крововиливу під м`яку мозкову оболонку в обох тім`яних та скроневих частках, закритої травми грудної клітини, перелому грудини, забою легень, забійної рани обох нижніх кінцівок.

Вказані ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс, спричинені при контактуванні тіла з частинами транспортного засобу в умовах ДТП, та за критерієм небезпеки для життя, відповідно до п. 2.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України 6 від 17.01.1995 року, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_6 , настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 23 годині 55 хвилин від встановленої поєднаної травми голови та тулуба: закритої черепно-мозкової травми, крововиливу під тверду та м`які мозкові оболонки мозку, закритої травми грудної клітини, перелому грудини, забою легень.

Шляхом належного виконання вимог пунктів: п.п. 2.3 (б), 2.9 (а, б), 10.1, 10.9 «Правил дорожнього руху України», водій ОСОБА_4 гарантовано мав технічну можливість уникнути ДТП і саме його фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди та спричиненням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинили смерть потерпілого.

09.02.2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

За переконанням слідчого, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця ДТП від 04.11.2025 року, схемою до нього, показаннями свідка ОСОБА_8 , показаннями підозрюваного ОСОБА_4 , судово-медичною експертизою трупа ОСОБА_6 , висновками автотехнічних та транспортно-трасологічної експертиз, висновком КНП «ООМЦПЗ» ООР №002496 від 09.11.2025 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та іншими матеріалами провадження.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби стосовно ОСОБА_4 , мотивуючи клопотання тим, що у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний матиме можливість вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання, оскільки вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді задовольнити клопотання та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 такий запобіжний захід.

Підозрюваний ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання слідчого.

Вивчивши клопотання та додані матеріали, які обґрунтовують його доводи, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Статтею ст. 177 КПК України закріплено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Так, у своєму клопотанні слідчий зазначає, що згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_4 є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, при встановленні наявності ризику переховування від органу досудового розслідування та суду, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує тяжкість покарання за інкримінований ОСОБА_4 в провину злочин, який є тяжким, покарання за який передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Наведені вище обставини дають підстави стверджувати про наявність достатніх ризиків для втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного ОСОБА_4 .

На наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме запобігання спробі незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, вказує те, що судом ще не допитано вказаних осіб, їх покази мають суттєве значення у кримінальному проваджені.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин зазначені в клопотанні слідчого ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий суддя вважає обґрунтованими та переконливими.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, слідчий суддя також враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, відсутність у підозрюваного постійного місця роботи, майновий стан підозрюваного, відсутність судимостей.

За вказаних підстав, слідчий суддя вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби до підозрюваного ОСОБА_4 буде достатнім та необхідним для належної поведінки підозрюваного, оскільки підстав для застосування більш суворого запобіжного заходу на даний час, під час розгляду клопотання, слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 181, 193, 194, 196, 205, 369 - 372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні за №0001542 від 05.11.2025 року відносно відносно ОСОБА_4 , задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло в період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, наступної доби за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1)прибувати до слідчого, прокурора або суду за їх викликом;

2)не відлучатися із м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у цьому кримінальному провадженні, поза межами проведення досудового розслідування, або не під час судового засідання;

4)здати на зберігання до ГУ ДМС України в Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон, якщо такий є, а також інші документи, що дають право на виїзд з України.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення.

Контроль за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, покласти на співробітників Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 57 днів, тобто в межах строку досудового розслідування, і обчислюється з моменту ухвалення, тобто з 11.02.2026 року. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 09.04.2026 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_9