Справа № 168/883/25
Провадження № 1-кп/168/96/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2025 року сел. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

особи щодо якої розглядається клопотання - ОСОБА_4 та його захисника - ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000290 від 23 липня 2025 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ковель, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою:АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонера, особи з інвалідністю 2 групи, розлученого, згідно статті 89 КК України раніше не судимого,

за вчинення у стані неосудності суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 186, частиною 2 статті 309 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обставини вчинення суспільно-небезпечного діяння та формулювання обвинувачення.

До Старовижівського районного суду Волинської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ поліції №2 (сел.) Ратне Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_8 , погоджене із прокурором Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000290 від 23 липня 2025 року.

Просили суд: 1.Клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000290 від 23 липня 2025 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити; 2. Визнати доведеним вчинення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 186, частиною 2 статті 309 КК України, в стані неосудності; 3. Застосувати відносно ОСОБА_4 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Досудовим розслідуванням встановлено, що близько 10.50 год. 23 липня 2025 року, ОСОБА_4 знаходився у приміщенні магазину «Еверест», що за адресою: с.Сереховичі, вул. Центральна, 26, Ковельського району Волинської області. Тоді ж останній діяв в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». Останній був затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року. При цьому неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку, востаннє Указом Президента України №271/2024 від 06 травня 2024 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». Його було затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08 травня 2024року. У вказаний вище час ОСОБА_4 відкрито викрав з прилавку магазину майонез «Оліс» столовий 67%, вагою 500 гр, за ціною 62,30 грн. Однак потерпіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була продавцем магазину, почала зупиняти ОСОБА_4 . А останній, в свою чергу застосовав фізичну силу, наніс потерпілій не менше чотирнадцяти ударів кулаками у ділянку голови, шиї та плечей. Чим було завдано ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців потиличної ділянки волосистої частини голови посередині з переходом на шию, попередньо - внутрішньої поверхні нижньої третини правого плеча та внутрішньої поверхні верхньої третини лівого плеча, підшкірних крововиливів передньо-бокової поверхні шиї зліва. Зазначені ушкодження відносяться за ступенем тяжкості до легких тілесних ушкоджень. Після чого ОСОБА_4 покинув місце скоєння злочину. Тим самим згодом розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Чим завдав майнової шкоди власниці магазину «Еверест» ОСОБА_10 на вказану суму.

Дії ОСОБА_4 орган досудового розслідування кваліфікує за частиною 4 статті 186 КК України за ознаками- відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_4 , в липні 2025 року, точного часу та дати судовим розслідуванням не встановлено перебував у невстановленому судовим розслідуванням місці. При цьому ж, за невстановлених обставин, в порушення вимог Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів» від 15 лютого 1995 року та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року ОСОБА_4 незаконно придбав наркотичний засіб макову солому. Згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 11 серпня 2025 року №СЕ-19/ЮЗ-25/9804-НЗПРАП вона являє собою наркотичний засіб мак снотворний. Маса макової соломи (у перерахунку на висушену речовину) становить 1129,03 грам. ОСОБА_4 в подальшому макову соломку переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Де почав незаконно зберігати наркотичний засіб у господарській будівлі, без мети збуту.

Отже, ОСОБА_4 придбав та зберігав за місцем проживання вищевказаний наркотичний засіб, маса якого відповідно до таблиці 1 додатку до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01 серпня 2000 року № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» є великим розміром, без мети збуту до 13.52 год. 23 липня 2025 року. Тобто, ОСОБА_4 придбав та зберігав наркотичний засіб до моменту його вилучення працівниками поліції в ході проведення невідкладного обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Дії ОСОБА_4 орган досудового розслідування кваліфікує за частиною 2 статті 309 КК України за ознаками незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу у великих розмірах без мети збуту.

Під час досудового розслідування призначено та проведено амбулаторну судову психіатричну експертизу.

Згідно висновку №235 від 22 серпня 2025 року судово-психіатричного експерта на період часу, який відноситься до кримінальних правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , встановлено таке.

ОСОБА_4 багато років страждає на психічний розлад. Неодноразово лікувався в психіатричних закладах області. Практично всі госпіталізації під експертного були примусовими, внаслідок виявлення реальних намірів вчинити дії та вчинення дій,що являли собою безпосередню небезпеку для оточуючих. Спостерігаються розлади мислення(зісковзування,маячні ідеї, недостатня критичність в оцінці свого психічного стану та системі між особистих відношень); афективної сфери (втрата емоційного резонансу, емоційна лабільність, взривчатість, труднощі у виникненні негативних емоцій); у вольовій сфері (зниження інтелектуального контролю над вольовою сферою,імпульсивність, недостатня здатність до цілеспрямованої активності,забруднення вольової регуляції поведінки); в соціальній адаптації ( не має власної сім`ї, не підтримує контактів з дітьми, не має друзів, не веде власного господарства);спостерігалися неодноразові погрози розправою різним людям; фізичне насилля над дружиною, співмешканкою,односельчанами. Зловживає алкоголем, що спричинює погіршення стану.

ОСОБА_4 на момент скоєння інкримінованих йому протиправних дій, як і на даний час, виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді параноїчної шизофренії з безперервним перебігом, емоційно-вольовим зниженням, що позбавляло і позбавляє його здатності усвідомлювати значення свої дій та керувати ними. Механізми поведінки під експертного в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушення носили психопатологічний характер. За своїм психічним станом в даний час, а також враховуючи правопорушення проти особистості він потребує примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з наданням психіатричної допомоги.

Відповідно до висновку № 235 від 22 серпня 2025 року судово-психіатричного експерта ОСОБА_4 на момент скоєння інкримінованих йому протиправних дій, виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді параноїчної шизофренії з безперервним перебігом, емоційно-вольовим зниженням, що позбавляло і позбавляє його здатності усвідомлювати значення свої дій та керувати ними. ОСОБА_4 на даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді параноїчної шизофренії з безперервним перебігом, емоційно-вольовим зниженням, що позбавляло і позбавляє його здатності усвідомлювати значення свої дій та керувати ними. ОСОБА_4 за своїм психічним станом в даний час, а також, враховуючи правопорушення проти особистості він потребує примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з наданням психіатричної допомоги.

Під час досудового розслідування проведено всі необхідні слідчі дії для з`ясування обставин вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечних діянь та зібрано достатньо доказів причетності останнього до їх скоєння.

Тому у зв`язку з наявністю у ОСОБА_4 психічної хвороби, яка позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії, орган досудового розслідування звернувся до суду з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із суворим наглядом, яке підтримане прокурором.

Досліджені під час судового розгляду докази вчинення суспільно-небезпечних діянь та мотиви суду з цього приводу.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із суворим наглядом. Ствердив, що ОСОБА_4 у стані неосудності вчинив суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 186, частиною 2 статті 309 КК України. Просив суд визнати їх доведеними. А клопотання задовольнити.

В судовому засіданні особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 категорично заперечив щодо задоволення клопотання.

Захисник особи,стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - адвокат ОСОБА_5 ствердив, що ОСОБА_4 є психічно-хворим і вчинив суспільно-небезпечні діяння в стані неосудності. Тому просив суд застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру із госпіталізацією до медичного закладу з загальним наглядом.

Законний представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення клопотання. Повністю підтримала прокурора.

Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора та просила його задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора. Просила застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру із суворим наглядом.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_11 вказав, що ОСОБА_4 є психічно хворим і потребує лікування. Щодо визначення режиму лікувального закладу поклався на думку суду.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_4 , вчинення ним суспільно-небезпечного діяння повністю підтверджується дослідженими в суді доказами, а саме:

- показаннями потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в судовому засіданні. Обоє не заперечили проти задоволення клопотання прокурора.

- витягом з ЄРДР за № 0000290 від 23 липня 2025 року;

- рапортом працівника поліції Ковельського РУП ГУНП у Волинській області від 27 липня 2025 року;

- протоколами прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23 липня 2025 року;

- протоколом огляду місця події та фототаблицями до нього від 23 липня 2025 року;

- протоколом невідкладного обшуку від 23 липня 2025 року;

- протоколом огляду речей від 11 серпня 2025 року та CD- диском;

- висновком експерта № 140 від 24 липня 2025 року;

- протоколом затримання від 23 липня 2025 року;

- протоколом огляду речей від 15 вересня 2025 року;

- висновком експерта про проведення судово- психіатричної експертизи №235 від 06 серпня 2025 року;

-висновком експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/103-25/9804-НЗПРАП від 11 серпня 2025 року;

- постановою про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речі, що має силу речового доказу від 24 липня 2025 року.

Оцінюючи докази зібрані в судовому засіданні, суд висновує, що ОСОБА_4 вчинивсуспільно-небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 186, частиною 2 статті 309 КК України, в стані неосудності.

Бо дії ОСОБА_4 виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, в умовах воєнного стану.

А також дії ОСОБА_12 виразились у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу у великих розмірах без мети збуту.

Тому суд погоджується із органом досудового слідства та кваліфікує дії ОСОБА_4 за частиною 4 статті 186 та частиною 2 статті 309 КК України.

Разом з тим, судом у судовому засіданні встановлено, що висновком судово-психіатричної експертизи №235 від 22 серпня 2025 року судово-психіатричного експерта ОСОБА_4 як на момент скоєння інкримінованих йому протиправних дій так і на даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді параноїчної шизофренії з безперервним перебігом, емоційно-вольовим зниженням, що позбавляло і позбавляє його здатності усвідомлювати значення свої дій та керувати ними.

За своїм станом в даний час , а також враховуючи правопорушення проти особистості ОСОБА_4 потребує примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціалізованого закладу з наданням психіатричної допомоги.

Що позбавило ОСОБА_4 і позбавляє його на даний час здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Таким чином, учасники кримінального провадження не оспорюють формулювання вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 186, частиною 2 статті 309 КК України, в стані неосудності.

А відтак, суспільно небезпечне діяння, які поставлено останньому у провину, дійсно мали місце, вчинене саме ним, і мають правильну кримінально-правову оцінку.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; та інші обставини.

Обов`язок доказування, обставин зазначених у статті 91 КПК України, покладається на прокурора.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з частиною 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Ретельно дослідивши в повному обсязі й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, надавши їм правову оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд прийшов до висновку, що вони в своїй сукупності та взаємозв`язку узгоджуються між собою та є допустимими і достатніми. Тому суд погоджується із правовою кваліфікацією суспільно небезпечних дій ОСОБА_4 за частиною 4 статті 186 та частиною 2 статті 309 КК України, а відтак суспільно небезпечне діяння, які поставлено йому у провину, дійсно мали місце, вчинене саме ним, і має правильну кримінально-правову оцінку.

Необхідність застосування примусових заходів медичного характеру

Суд зауважує, що відповідно до частини 3 статті 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до поданого клопотання і положень частини 1 статті 513 КПК України суду належить з`ясовувати такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння ОСОБА_4 ; 3) чи вчинив ОСОБА_4 суспільно небезпечне діяння у стані неосудності; 4) чи слід застосовувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Суд не встановлював такі елементи суспільно небезпечного діяння як суб`єкт та суб`єктивна сторона, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №235 від 22 серпня 2025 року судово-психіатричного експерта ОСОБА_4 на момент скоєння інкримінованих йому протиправних дій, виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді параноїчної шизофренії з безперервним перебігом, емоційно-вольовим зниженням, що позбавляло і позбавляє його здатності усвідомлювати значення свої дій та керувати ними. ОСОБА_4 на даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді параноїчної шизофренії з безперервним перебігом, емоційно-вольовим зниженням, що позбавляло і позбавляє його здатності усвідомлювати значення свої дій та керувати ними. ОСОБА_4 за своїм психічним станом в даний час, а також, враховуючи правопорушення проти особистості він потребує примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з наданням психіатричної допомоги.

Судом встановлено, що суспільно небезпечних дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за частиною 4 статті 186 та частиною 2 статті 309 КК України, а відтак суспільно небезпечне діяння, які поставлено йому у провину, дійсно мали місце, вчинене саме ним, і має правильну кримінально-правову оцінку.

Грабіж - відкрите викрадення чужого майна . Відповідно до частини 4 статті 186 КК України, грабіж, вчинений у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, - карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років. Тобто , відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином і не відноситься до злочинів, пов`язаних з посяганням на життя інших осіб, і за характером вчиненого суспільно небезпечного діяння не становить особливої небезпеки для суспільства.

Частина 2 статті 309 КК України - незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу у великих розмірах без мети збуту, - караються штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Тобто, відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином і не відноситься до злочинів, пов`язаних з посяганням на життя інших осіб, і за характером вчиненого суспільно небезпечного діяння не становить особливої небезпеки для суспільства.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 186, частиною 2 статті 309 КК України, в стані неосудності.

А відповідно до частини 2 статті 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру

Згідно частини 1 та частини 2 статті 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Суд, проаналізувавши досліджені докази в їх сукупності, об`єктивно встановивши фактичні обставини події суспільно - небезпечних діянь, дійшов до висновків про вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 186, частиною 2 статті 309 КК України.

Частиною 1 статті 94 КК України передбачено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Відповідно до частини 4 статті 503 КПК України примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечні діяння в стані неосудності, що виключає застосування до нього покарання, а тому відносно нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру.

Згідно статті 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

А відповідно до частини 5 статті 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

В той же час судом встановлено, що суспільно-небезпечні діяння за частиною 4 статті 186 та частиною 2 статті 309 КК України, хоча і є тяжким та нетяжким злочинами за кваліфікацією, але не відносяться до злочинів пов`язаних з посяганням на життя інших осіб, і за характером вчиненого суспільно небезпечного діяння не становить особливої небезпеки для суспільства.

Відповідно до частини 4 статті 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічного хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах посиленого нагляду.

З обвинувального акту слідує та встановлено у судовому засіданні, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечні дії за частиною 4 статті 186 та частиною 2 статті 309 КК України. Вони не є пов`язаними з посяганням на життя інших осіб. Що не заперечується прокурором.

Окрім того, судом у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 є пенсіонером, особою з інвалідністю 2 групи, раніше не судимий за статтею 89 КК України і не становить особливої небезпеки для суспільства.

А тому суд висновує, що клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом слід задовольнити частково.

Разом з тим судом встановлено, що ОСОБА_4 має психічне захворювання. Проявляє агресію до односельчан, схильний до вчинення злочинів,постійно погрожує мешканцям села.

Тому суд вважає, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства. Бо є пенсіонером, особою з інвалідністю 2 групи. Але потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах посиленого нагляду.

Адже метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (стаття 92 КК). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені статтею 94 КК України критерії в їх сукупності.

Бозгідно підпункту «е» пункту1статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до принципів №15,16 «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги»,схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, коли особа потребує лікування в психіатричному закладі,необхідно докладати всіх зусиль,щоб уникнути примусової госпіталізації. Будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку,або особа,вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку,може триматися як пацієнту психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді,коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець,який працює в області психіатрії, встановить, що ця особа страждає на психічне захворювання,і визначить,що: (а)внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам,або (b) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи.

Враховуючи характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчинених суспільно-небезпечних діянь, з урахуванням ступеня небезпечності ОСОБА_4 для себе або інших осіб, суд вважає необхідним застосувати відносно нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад із посиленим наглядом.

Таким чином, клопотання старшого слідчого СВ поліції №2 (сел.) Ратне Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_8 , погоджене із прокурором Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення.

Одночасно з цим судом враховуються роз`яснення Верховного Суду України, викладені в абзаці 2 пункту 15 постанови Пленуму від 03 червня 2005 року № 7 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування", за якими в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа. Виходячи із вказаних роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, суд також не визначає строк, на який ці заходи призначені.

При цьому, як зазначено в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03 червня 2005 року, визначаючи, відповідно до частин 3-5 статті 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити, як з його психічного стану, так із характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Аналогічні висновки щодо необхідності визначення виду примусового заходу медичного характеру, із врахуванням всіх критеріїв, передбачених ст. 94 КК України, містяться у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 р. (справа № 219/12156/17) та від 30.05.2019 р. (справа № 243/4632/17).

У рішенні ЄСПЛ від 03 серпня 2015 року у справі «Берланд проти Франції» щодо природи та мети примусової госпіталізації високий суд зауважив, що такий захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним висновком встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є «покаранням» в розумінні пункту 1 статті 7 Конвенції, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

При цьому, варто відзначити, що відповідно до статті 51 КК України, примусові заходи медичного характеру не входять до системи покарань, відтак вони не є видами покарання, а є заходами кримінально-правового характеру.

Порядок застосування цих заходів свідчить про відсутність у них карального потенціалу і вони не переслідують мети кари за вчинене, а основне їх призначення вбачається в усуненні умов, що сприяли вчиненню суспільно небезпечного діяння.

Щодо запобіжного заходу.

Ухвалою від 28 липня 2025 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області накладено арешт на майно шляхом позбавлення права на його володіння, користування та розпорядження, яке вилучене 23 липня 2025 року, а саме:

- ніж з пластиковою рукояткою, який поміщено до паперового конверту, власником якого являється ОСОБА_4 ;

- змив з леза ножа, який поміщено до паперового конверту з биркою №NPU-0133559;

- змив з рукоятки ножа, який поміщено до паперового конверту з биркою №NPU-0133558;

- склянні окуляри, які поміщено до паперового конверту, поміщено до паперового конверту з биркою №NPU-0133560, власником яких являється ОСОБА_4 ;

- кепку сірочорного кольору, яку поміщено до паперового конверту з биркою №NPU-0133561, власником якої являється ОСОБА_4 ;

- пачку майонезу «Оліс», яку поміщено до паперового конверту з биркою №NPU-0210800, яка належить ОСОБА_10 ;

- підсушені стебла коренерослин маку у кількості 361 (триста шістдесят одна) шт., які поміщено до картонної коробки;

- підсушені стебла коренерослин маку у кількості 10 (десять) шт, які поміщено до паперової коробки;

- футболку білого кольору, яку поміщено до паперової коробки, власником якої являється ОСОБА_4 .

Враховуючи вимоги частини 4 статті 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту, накладеного ухвалою від 28 липня 2025 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області, на зазначене майно.

Щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , то суд висновує таке.

Ухвалою від 24 липня 2025 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області відмовили у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчого слідчого відділення відділення поліції № 2 ( сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 стосовно підозрюваного ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України.

Застосували до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 23 вересня 2025 року включно, заборонивши залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Поклали на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України.

Ухвалою від 31 липня 2025 року Волинського апеляційного суду апеляційну скаргу старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 залишили без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 24 липня 2025 року стосовно ОСОБА_4 без змін.

Ухвалою від 15 вересня 2025 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, задовольнили.

Змінили ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у виді поміщення особи до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме: до КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцьк» Волинської обласної ради, яка розташована за адресою: с. Липини, вул. Теремнівська, 98, Луцького району, Волинської області на строк до 24 вересня 2025 року.

Ухвалою від 15 вересня 2025 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області підозрюваному ОСОБА_4 змінено запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у виді поміщення особи до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, помістивши його до КП «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» на строк до 24 вересня 2025 року.

Ухвалою від 22 вересня 2025 року Старовижівського районного суду Волинської області клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку - задовольнили.

Продовжили ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме поміщення до КП «Обласна психіатрична лікарня с.Орлівка» на строк 60 днів до 20 листопада 2025 року включно.

Тому суд вважає за необхідне залишити дію ухвали від 22 вересня Старовижівського районного суду Волинської області про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу та продовжити ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. А саме поміщення до КП «Обласна психіатрична лікарня с.Орлівка» до набрання даною ухвалою законної сили.

Вирішення питання щодо процесуальних витрат, речових доказів та інші питання, які вирішуються судом при постановленні ухвали

Витрати у кримінальному провадженні на проведення судово- психіатричної експертизи №235 від 06 серпня 2025 року та експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/103-25/9804-НЗПРАП від 11 серпня 2025 року в розмірі 8022,60 (вісім тисяч двадцять дві гривні 60 копійок) гривень у відповідності до частини 3 статті 119 КПК України компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України. Бо відповідно до статті 124 КПК України процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого лише у разі ухвалення обвинувального вироку.

Стягнення процесуальних витрат при застосуванні примусових заходів медичного характеру КПК України не передбачено. Тому процесуальні витрати, пов`язані з проведенням у кримінальному провадженні судових експертиз, не підлягають розподілу.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Питання про речові докази суд вважає за необхідне вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 92-94 КК України,

статтями 292,362, 369-372, 376, 503, 508, 512-514, 516 КПК України,

суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ поліції №2 (сел.) Ратне Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_8 , погоджене із прокурором Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000290 від 23 липня 2025 року - задовольнити частково.

Визнати доведеним вчинення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 186, частиною 2 статті 309 КК України, в стані неосудності.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ковель, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою:АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, пенсіонера, особи з інвалідністю 2 групи, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад із посиленим наглядом.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме поміщення до КП «Обласна психіатрична лікарня с.Орлівка», яка розташована за адресою: Рівненська область, Сарненський район, с. Орлівка, вул. Миру, 36 а, до набрання даною ухвалою законної сили - залишити.

Арешт майна, накладений ухвалою від 28 липня 2025 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області на все майно шляхом позбавлення права на його володіння, користування та розпорядження, яке вилучене 23 липня 2025 року, а саме:

- ніж з пластиковою рукояткою, який поміщено до паперового конверту, власником якого являється ОСОБА_4 ;

- змив з леза ножа, який поміщено до паперового конверту з биркою №NPU-0133559;

- змив з рукоятки ножа, який поміщено до паперового конверту з биркою №NPU-0133558;

- склянні окуляри, які поміщено до паперового конверту, поміщено до паперового конверту з биркою №NPU-0133560, власником яких являється ОСОБА_4 ;

- кепку сірочорного кольору, яку поміщено до паперового конверту з биркою №NPU-0133561, власником якої являється ОСОБА_4 ;

- пачку майонезу «Оліс», яку поміщено до паперового конверту з биркою №NPU-0210800, яка належить ОСОБА_10 ;

- підсушені стебла коренерослин маку у кількості 361 (триста шістдесят одна) шт., які поміщено до картонної коробки;

- підсушені стебла коренерослин маку у кількості 10 (десять) шт, які поміщено до паперової коробки;

- футболку білого кольору, яку поміщено до паперової коробки, власником якої являється ОСОБА_4 - скасувати.

Витрати у кримінальному провадженні на проведення судово- психіатричної експертизи №235 від 06 серпня 2025 року та експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/103-25/9804-НЗПРАП від 11 серпня 2025 року в розмірі 8022,60 (вісім тисяч двадцять дві гривні 60 копійок) гривень у відповідності до частини 3 статті 119 КПК України компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Речові докази:

- ніж з пластиковою рукояткою, який поміщено до паперового конверту, власником якого являється ОСОБА_4 ,

- змив з леза ножа, який поміщено до паперового конверту з биркою №NPU-0133559,

- змив з рукоятки ножа, який поміщено до паперового конверту з биркою №NPU-0133558,

- підсушені стебла коренерослин маку у кількості 361 (триста шістдесят одна) шт., які поміщено до картонної коробки,

- підсушені стебла коренерослин маку у кількості 10 (десять) шт, які поміщено до паперової коробки - знищити;

- склянні окуляри, які поміщено до паперового конверту, поміщено до паперового конверту з биркою №NPU-0133560, власником яких являється ОСОБА_4 ,

- кепку сірочорного кольору, яку поміщено до паперового конверту з биркою №NPU-0133561, власником якої являється ОСОБА_4 ,

- пачку майонезу «Оліс», яку поміщено до паперового конверту з биркою №NPU-0210800, яка належить ОСОБА_10 ,

- футболку білого кольору, яку поміщено до паперової коробки, власником якої являється ОСОБА_4 повернути власникам;

- CD диски - залишити в матеріалах справи.

Ухвала суду у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру протягом тридцяти днів з дня її оголошення може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Старовижівський районний суд Волинської області до Волинського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії ухвали вручити негайно учасникам судового розгляду.

Суддя ОСОБА_1