Справа № 346/4352/25
Провадження № 1-в/346/8/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю: секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника адміністрації колонії ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції подання в.о. начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» ОСОБА_9 про заміну покарання більш м`яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , громадянину України, із середньою освітою, неодруженому, раніше не судимому, засудженому 19.05.2008 року вироком Апеляційного суду Хмельницької області з урахуванням ухвали Верховного суду України від 11.11.2008 року за п.п.1, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна,-

в с т а н о в и в :

в.о. начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» звернувся до суду із поданням про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

На обґрунтування подання зазначено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 19.05.2008 року з урахуванням ухвали Верховного суду України від 11.11.2008 року за п.п.1, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України. Початком строку відбування покарання є 21.02.2006р. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21.05.2017 на підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 21.02.2006 по 11.11.2008 до строку покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. За час тримання в умовах Хмельницького та Київського слідчих ізоляторах не допускав порушень встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочень не мав. З 25.10.2009 відбував покарання в ДУ «Замкова установа виконання покарань №58», за час відбування покарання мав одне дисциплінарне стягнення, яке погашено, застосовано три заохочення. З 03.03.2023 відбував покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія №41» в секторі для тримання осіб засуджених до довічного позбавлення волі, за час відбування покарання допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, за що накладалося одне дисциплінарне стягнення , яке на даний час погашено, застосовано чотири заохочення. На заходи виховного впливу реагує добре, робить належні висновки. Працевлаштований в філії «Коломийська виправна колонія №41» Державного підприємства «Підприємство ДКВС України», поставлені завдання виконує добре. Залучається до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці в поряду черговості, до робіт завжди відноситься добросовісно. У відношенні до представників колонії тактовний, ввічливий. У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний, віддає перевагу спілкуванню із засудженими різної спрямованості. Підтримує соціальні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та отримання посилок. Виконавчі листи до установи не надходили. Засуджений фактично відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання та став на шлях виправлення.

Представник КВК №41 у судовому засіданні підтримав подання з підстав, викладених у ньому та просив його задовольнити. Додатково зазначив, що за весь період відбування покарання в установі засуджений характеризується позитивно, має загалом вісім заохочень і два стягнення, які погашені. Зазначив, що за час відбування покарання в умовах КВК №41 був працевлаштованим, до роботи ставиться добросовісно, проявляв ініціативу в роботі, виконує роботи з благоустрою без оплати праці в порядку черговості. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Став на шлях виправлення.

Засуджений ОСОБА_7 просив подання КВК №41 задовольнити. Зазначив, що у вчиненому злочині щиро розкаявся, бажав би повернути час та все виправити, якщо б це було можливе. Усвідомлює цінність людського життя, яке надано Богом, і ніхто не вправі його забирати. Протягом відбування покарання дійсно двічі порушив умови режиму, розкаюється в цьому, намагається дотримуватися вимог та правил режиму. Завжди бажав працювати та працював коли надавали роботу, отримував заробітню плату, за рахунок якої мав можливість підтримувати дітей, пасинка та доньку, з якими підтримує соціальні зв`язки. У випадку конфліктних ситуацій намагається не доводити до застосування фізичної сили, все вирішує мирно.

Захисник наполягав на задоволенні подання КВК №41, зазначивши, що ОСОБА_7 фактично відбув 20 років позбавлення волі, за цей час став на шлях виправлення, про що свідчать характеризуючи його особу матеріали. Під час відбування покарання був працевлаштованим, застосовані дисциплінарні стягнення погашені, має вісім заохочень. Просив замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на мінімальний строк 15 років.

Прокурор не заперечував проти подання КВК №41, вважаючи його обґрунтованим. Вважає, що ОСОБА_7 відбув мінімально необхідний строк та за час відбування покарання став на шлях виправлення, а тому до нього може бути застосовано заміна довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, а саме на 20 років.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подання, додані до нього матеріали та матеріали особової справи на ОСОБА_7 колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що вироком апеляційного суду Хмельницької області від 19.05.2008 року ОСОБА_7 засуджено за п.п.1, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Початок строку покарання рахувати з 19.05.2008 року, зарахувати в строк покарання час перебування його під вартою з 21.02.2006 по 18.05.2008.

Ухвалою Верховного Суду України від 11.11.2008 року вирок апеляційного суду Хмельницької області від 19.05.2008 року в частині засудження за ч.4 ст.186 КК України скасовано та в цій частині провадження закрито. Вважати ОСОБА_7 засудженим за п.п.1, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. В решті вирок залишено без змін.

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили вирок апеляційного суду Хмельницької області від 19.05.2008р. щодо ОСОБА_7 набрав законної сили 11.11.2008 р.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21.05.2017 на підставі ст.72 ч.5 КК України ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 21.02.2006 по 11.11.2008 до строку покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На час розгляду подання засуджений ОСОБА_7 фактично відбув більше 20 років призначеного покарання.

З 03.03.2023 та по даний час засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Коломийська виправна колонія (№41)» в секторі для тримання осіб засуджених до довічного позбавлення волі.

З матеріалів особової справи засудженого та характеристик на засудженого ОСОБА_7 вбачається, що засуджений з 21.02.2006 року тримався в Хмельницькому та Київському слідчих ізоляторах, за час тримання в цих установах характеризувався посередньо, не допускав порушень встановленого порядку відбування покарання та вимог режиму утримання, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочень не мав.

З 25.10.2009 року відбував покарання в ДУ «Замкова виправна колонія №58», відповідно до характеристики з даної установи за час відбування покарання мав одне дисциплінарне стягнення, отримане 22.10.2011 у виді поміщення до карцеру за створення конфліктної ситуації, яке на даний час погашено, застосовано три заохочення 05.10.2017, 09.07.2020, 13.01.2022 у виді подяки за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки. Відповідно до витягу з протоколу №7 від 16.09.2015 засідання профілактичної комісії установи вирішено зняти засудженого з профілактичного обліку як особу схильну до самогубства. Засуджений відбував покарання на секторі максимального рівня безпеки. Постановою начальника установи від 19.10.2016 року переведений із приміщення камерного типу маломісної камери (2 місця) до багатомісного приміщення камерного типу на секторі максимального рівня безпеки (4 місця), як такого, що стає на шлях виправлення. За час відбування покарання в даній установі засуджений був працевлаштований та отримував заробітну плату в період з лютого по грудень 2020 року, з січня по грудень 2021 року, з червня по грудень 2022 року, що зазначено в довідці №93 від 07.04.2023 року. За час відбування покарання в даній установі засуджений проявляв бажання до участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, а саме «Творчість», «Духовне відродження», про що свідчать його заяви від січня, червня 2014 року, червня 2016 року, січня 2020. Також проявляв бажання вступити до гуртка художньо-прикладної творчості, відповідно до його заяви від 12.01.2017. Засуджений підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та отримання посилок. Відповідно до витягів протоколів засідання комісії від 02.12.2022 та від 15.12.2022 року прийнято рішення про зміну умов тримання засудженого ОСОБА_7 шляхом переведення для подальшого відбування покарання з багатомісних приміщень камерного типу сектору відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі до сектору максимального рівня безпеки у звичайних жилих приміщеннях ДУ «Коломийська виправна колонія №41».

З 03.03.2023 відбуває покарання в умовах ДУ «Коломийська виправна колонія №41» в секторі для тримання осіб засуджених до довічного позбавлення волі. За час відбування покарання в даній установі, допустив одне порушення встановленого порядку відбування покарання, а саме порушення правил користування планшетним пристроєм, за що на нього 20.03.2023 накладено дисциплінарні стягнення у виді попередження, на даний час яке погашено. Крім того, до засудженого застосовано п`ять заохочень 03.10.2023, 01.04.2024, 02.10.2024, 02.04.2025, 06.10.20025 за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, правил трудового розпорядку та вимог безпеки. Засуджений виявляв бажання працювати, про що вказують його заяви від 24.03.2023 та від 12.04.2024 про дозвіл на працевлаштування на виробництві ДУ КВК №41. Засуджений працевлаштований у виробничій майстерні установи, залучається до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі. В період з квітня 2023 по жовтень 2025 регулярно працює за договорами цивільно-правового характеру та отримує заробітню плату. У відношенні до представників колонії тактовний, ввічливий. Підтримує соціальні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та отримання посилок. За ініціативою засудженого залучений до програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт», відповідно до його заяв від травня 2023 року. Засуджений фактично відбув більше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання та став на шлях виправлення. За оцінкою ризику вчинення повторного кримінального правопорушення такий ризик оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий. Індивідуальні програми соціально-виховної роботи із засудженим виконані повністю.

Згідно довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_7 від 26.11.2025 останній отримав вісім заохочень 05.10.2017, 09.07.2020,13.01.2022, 03.10.2023, 01.04.2024, 02.10.2024, 02.04.2025, 06.10.20025 у виді подяки. За порушення вимог відбування має два стягнення 22.10.2011 та 20.03.2023, які на день розгляду подання погашено.

З довідки №504 від 25.11.2025 про працевикористання засудженого ОСОБА_7 , який утримується в ДУ КВК №41, останній за договором ЦПХ в період з квітня 2023 по жовтень 2025 року працював та отримував заробітню плату. Вказані дані підтверджуються також договорами цивільно-правового характеру, що містяться в матеріалах особової справи та їх копії долучені до матеріалів подання.

ОСОБА_7 складено форму індивідуального плану виправлення та ресоціалізації на період з 2025 по 2035, до якого включено наміри відновити дружні відносини з донькою, здобути прощення за вчинене, відшкодувати завдані збитки, заплановано здобути професію та працевлаштуватися.

Виконавчі листи на засудженого ОСОБА_7 до КВК №41 не надходили, відповідно до довідки від 25.11.2025.

Відповідно до висновку комісії щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 останній став на шлях виправлення (довів своє виправлення), ступень виправлення засудженого оцінено в 89 балів, що значно перевищує мінімально необхідні 65 балів.

З виписки з протоколу №18 від 07.08.2025 засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених до довічного позбавлення волі заміни покарання на покарання у виді позбавлення волі на певний строк вбачається, що комісія постановила направити матеріали щодо засудженого ОСОБА_7 до суду, як такого що став на шлях виправлення.

Згідно даних особової справи рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 22.01.2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . Близькими родичами зазначені прийомний син ОСОБА_11 , 1998 року народження, та донька ОСОБА_12 , 2006 року народження, які проживають в Хмельницькій області.

За змістом психологічної характеристики на ОСОБА_7 останній характеризується регідністю, інертністю психічних процесів. Сумлінний, акуратний, серйозний, надійний у справах і почуттях. Властиві формалізм, прийняття важливого рішення не перекладає на інших. У конфлікти вступає рідко, виступаючи скоріше пасивною стороною. Пунктуальний, особливу увагу приділяє чистоті і порядку, орієнтовний на високу якість роботи, схильний жорстко дотримуватися плану. Не вчиняє дій пов`язаних з погрозами або насильством, робить висновки зі своїх минулих помилок. Не має друзів та кола спілкування, в якому підтримують про кримінальні настанови та спосіб життя.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком (ч. 1 ст. 82 КК України). Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України). Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання (ч. 5 ст. 82 КК України).

Отже, можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким обумовлена наявністю двох складових: засуджений став на шлях виправлення та відбув певну частину строку покарання в залежності від ступеня його тяжкості (ч. ч. 3, 5 ст. 82 КК України). Тобто головною умовою для прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення, про що говориться і в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Загальні принципи, встановлені в практиці ЄСПЛ щодо покарання у виді довічного позбавлення волі, були резюмовані у рішенні у справі «Хатчінсон проти Сполученого Королівства» наступним чином: «Відповідні принципи та висновки, які слід з них зробити, детально викладені в рішенні у справі Вінтера (п. п. 103-122; недавно резюмовані у рішенні у справі «Мюррей проти Нідерландів [ВП]», №10511/10, п.п. 99-100, ECHR 2016). Конвенція не забороняє призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі особам, засудженим за вчинення особливо тяжких злочинів, таких як вбивство. Проте, щоб таке покарання було сумісним зі ст. 3, повинна існувати «de jure і de facto» можливість його пом`якшення, що означає, що в ув`язненого повинна бути як перспектива звільнення, так і можливість перегляду міри покарання. В основі такого перегляду повинна лежати оцінка наявності законних пенологічних підстав для триваючого тримання ув`язненого під вартою в місцях позбавлення волі. Ці підстави включають покарання, стримування, захист громадськості і реабілітацію. Баланс між ними не обов`язково є статичним і може змінюватися в ході відбування покарання, таким чином, первинні підстави, що обґрунтовують тримання під вартою в момент призначення покарання, можуть втратити своє значення після тривалого періоду відбування покарання. Слід підкреслити важливість такої підстави як реабілітація, оскільки акцент в сучасній європейській карній політиці робиться на реабілітаційній меті позбавлення волі, як це відображено у практиці держав-учасниць, у відповідних стандартах, прийнятих Радою Європи, і у відповідних міжнародних матеріалах (рішення у справі Вінтер та інші, цитоване вище, п. п. 59-81). Аналогічні міркування справедливі також в контексті ст. 3, з огляду на те, що повага до людської гідності вимагає від пенітенціарних органів прагнення до реабілітації осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Отже, перевірка, яка вимагається Конвенцією, повинна дозволяти враховувати будь-який прогрес, досягнутий ув`язненим на шляху до реабілітації, і включати оцінку того, чи був такий прогрес настільки значним, що подальше тримання під вартою більше не може бути обґрунтованим законними пенологічними підставами. Тому перевірка, обмежена гуманітарними міркуваннями, є недостатньою. Критерії та умови, викладені у національному законодавстві, які стосуються такої перевірки, повинні мати достатній ступінь ясності та визначеності, а також враховувати відповідну практику Суду. Визначеність у цьому питанні є не лише загальною вимогою верховенства права, а й забезпечує можливість реабілітації; ув`язненого може бути позбавлено такої можливості, якщо процедура перегляду законності і обґрунтованості покарання і наявності підстав для звільнення є незрозумілою або нечіткою. Таким чином, особи, засуджені до довічного позбавлення волі, мають право з моменту призначення покарання знати, що вони повинні зробити для того, щоб могло бути розглянуте питання про їх звільнення, та за яких умов, в тому числі, коли буде розглянуто питання про перегляд законності і обґрунтованості покарання або коли ув`язненим може бути подано відповідне клопотання. Що стосується характеру перевірки, Суд підкреслив, що визначення форми такої перевірки (чи повинна вона здійснюватись судовими органами чи органами виконавчої влади), не відноситься до його завдань, з урахуванням свободи розсуду, яка надається державам-учасницям. Таким чином, кожна держава повинна визначити форму проведення перевірки законності та обґрунтованості покарання (органами виконавчої влади чи судовими органами)». Крім того, у справі «Матійошайтіс та інші проти Литви» особлива увага приділялася питанням забезпечення можливостей для соціальної адаптації та реабілітації засуджених до довічного позбавлення волі в період відбування покарання. Суд дійшов висновку, що умови тримання в установах виконання покарань осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не сприяють реабілітації.

Згідно з ч. 1, 3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Частиною 2 ст.67 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 перебуває в місцях позбавлення волі з 21.02.2006р. На день розгляду подання, з урахуванням зарахованого в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, фактично відбув більше 20 років позбавлення волі, що дає можливість розглянути питання про заміну довічного позбавлення волі більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк.

Судом встановлено, що протягом всього часу відбування покарання поведінка засудженого не була ідеальною, зважаючи на два стягнення за порушення вимог режиму відбування покарання, а саме у 2011 та 2023 роках. Разом з цим не вбачається систематичності порушень, достатньо великий проміжок часу між даними порушеннями та погашення цих стягнень на момент розгляду подання. Суд відзначає, що не зважаючи на вище вказане поведінка засудженого та його ставлення до праці під час відбування покарання змінювалися на краще, так в період між 20112023 та 2023-2026 роками засуджений не вчиняв дисциплінарні порушення вимог режиму, починаючи з 2017 по 2025 рік регулярно отримує заохочення, загалом вісім подяк, проявляє ініціативу до праці, його працевлаштовують на виробництві установи та з 2020 року регулярно працює на виробництві, бере активну участь в програмах диференційованого виховного впливу, в творчих гуртках, тобто спостерігається процес позитивних змін в його особистості, відношення до праці більш добросовісне та відповідальне. В період відбування покарання за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки засудженого вважаючи таким, що стає на шлях виправлення переводять із приміщення камерного типу маломісної камери до багатомісного приміщення камерного типу, а в подальшому до звичайних житлових приміщень, що у свою чергу свідчить про те, що засуджений прагнув досягнути виправлення, а не мав за мету уникнути відповідальності за вчинені злочини, з урахуванням того факту, що визначених процедур для пом`якшення довічного позбавлення волі діючим законодавством передбачено не було.

Окремо суд зазначає про ставлення засудженого до праці. Так, суттєвою є та обставина, що засуджений, відбуваючи покарання у виді довічного позбавлення волі зважаючи на вимоги режиму відбування покарання до 2020 року не залучався до роботи, в подальшому був працевлаштований і з цього часу регулярно добросовісно працював на виробництві, залучався до роботи з благоустрою установи. Ставлення до праці засудженого відповідальне та чесне. Засуджений додержувався правил охорони праці та техніки безпеки, бережливо використовував обладнання та інструменти, дбайливо ставився до майна установи і предметів якими користувався при виконанні дорученої роботи. Вказане на думку суду говорить про наявність сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці засудженого.

Також колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що умови відбування покарання ОСОБА_7 змінювались в бік пом`якшення в порядку ст. 151-1 КВК України, що у свою чергу відбувається також в залежності від поведінки засудженого і ставлення до праці, що також є додатковою обставиною, яка у сукупності з іншими, встановленими судом фактами, свідчить про позитивні зміни особистості засудженого, що призводять до його виправлення.

Суд бере до уваги і той факт, що засуджений, під час розгляду кримінального провадження за його обвинуваченням частково визнавав свою вину в інкримінованих злочинах, але за час перебування в установі відбуття покарання усвідомив вчинене, свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах визнає повністю, щиро кається, усвідомив цінність людського життя, що відображається і на його повсякденній поведінці та прагненні вирішувати конфліктні ситуації без застосування фізичного насильства, що також вказує на ті позитивні зміни його особистості, які відбулися та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Важливе значення має і та обставина, що засуджений за час відбування покарання був залучений до програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Творчість», «Фіскультура і спорт», виявляв в цьому ініціативу, що позитивно відобразилося на процесі його виправлення та ресоціалізації.

На переконання суду одним із важливих факторів, який свідчить про можливість заміни покарання ОСОБА_7 , є наявність сімейних зв`язків у виді телефонних розмов, отримання листів та посилок, про що свідчать відомості з матеріалів особової справи та підтверджує засуджений.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги особу засудженого, його поведінку та ставлення до праці протягом всього часу відбування покарання, суд приходить до висновку, що є достатні дані та підстави визначені законом вважати, що засуджений став на шлях виправлення, а це дає суду підстави прийняти рішення про можливість замінити ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на 20 років.

При цьому, визначаючи строк покарання у виді позбавлення волі саме у 20 років, суд враховує дані про особу засудженого, його вік та стан здоров`я, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, які оцінюється як середній, а ризик його ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий, а також той факт, що засуджений допустив два порушення встановленого порядку відбування покарання, хоча ці дисциплінарні стягнення і погашені, що вказує на те, що засуджений не мав бездоганну поведінку протягом всього часу відбування покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.6 КВК України, ст.82 КК України, ст. ст. 371,372,376, 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Подання в.о. начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким відносно засудженого ОСОБА_7 - задовольнити.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому вироком апеляційного суду Хмельницької області від 19.05.2008 р. із врахуванням ухвали Верховного Суду України від 11.11.2008 року за п.п.1, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, замінити покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на строк 20 (двадцять) років.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі, тобто з 23.01.2026 року.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено 28.01.2026 року о 16:30 год.

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3