Справа № № 585/4213/25
Номер провадження 1-в/585/216/25
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

13 листопада 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

заявника засудженого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

представника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покрань МЮ ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ромни скаргу засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на постанову засідання Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань при Північно-Східному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 19.09.2025 року №12,

встановив:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з скаргою на постанову засідання Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань при Північно-Східному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 19.09.2025 року №12 в якій просить: Прийняти скаргу до розгляду. Скасувати постанову засідання Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань при Північно-Східному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 19 вересня 2025 року № 12 про відмову у задоволенні його заяви від 09.09.2025 р щодо встановлення строку його тримання в неналежних умовах в період з 21.06.2006р. по 03.03.2023 р. Встановити строк його тримання в неналежних умовах в період з 21.06.2006 р. по 03.03.2023 р. (16 років 8 місяців 10 днів) на підставі уже встановленого факту у рішенні Європейського суду з прав людини від 02.12.2021 р. р. «Сьомак та інші проти України» (заява № 1691/21 та 5 інші), до якої була долучена його заява № 2918/21 від 30.12.2020 p., щодо порушення його прав гарантованих статтею 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та рішення Європейського суду з прав людини від 10.10.2024 р. у справі «Медвідь проти України» (заява № 4763/23). Постановити окрему ухвалу суду про наявність конфлікту сторін між засудженим до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 та членами Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань при Північно-Східному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 при ухваленні ними постанови від 19 вересня 2025 року № 12 щодо розгляду заяви ОСОБА_7 від 09.09.2025 р. про встановлення строку тримання в неналедних умовах, виявлення фактів некомпетентності та/або упередженості Комісії. Ухвалу направити для реагування до Кабінету Міністрів України (вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 10008), Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001) та Департамента з питань виконання кримінальних покарань (вул. Іллєнка, 81, м. Київ, 04050). Скаргу розглядати в судовому засіданні без його участі.

Подану скаргу мотивує тим, що 1.1. Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 02 грудня 2021 року у справі «Сьомак та інші проти України» (заява № 1691/21 та 5 інших), до якої була долучена його заява № 2918/21 від 30.12.2020 р., встановлено, що призначене його покарання у виді довічного позбавлення волі порушує статтю З Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод, у зв`язку з відсутністю в законодавстві України зменшуваності довічного покарання, тобто засуджений повинен мати перспективу звільнення та можливість перегляду вироку на основі оцінки того, чи існують законні пенологічні підстави для його тривалого ув`язнення. 1.2. Відповідно до статті 3 Конвенції, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.1.3. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заходів, спрямованих на поновлення прав засуджених осіб та осіб, взятих під варту, у зв`язку з неналежними умовами тримання» від 21.11.2024 р. № 4093- IX Кримінально-виконавчий кодекс України було доповнено, зокрема, пунктом 1 частиною 1 статті 115-1, відповідно до якої належними умовами тримання є умови, що відповідають вимогам Конституції, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу, інших актів законодавства, а саме: недопущення катувань чи нелюдського або такого, що принижує честь і гідність поводження чи покарання. 1.4. 03 березня 2023 року вступив в силу Наказ Міністерства юстиції України № 631/5 від 16 лютого 2023 року «Про затвердження змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 лютого 2023 року за № 296/39352. 1.5. Рішенням ЄСПЛ «Медвідь проти України» (заява № 7453/23, від 10.10.2024 р., п.п. 60, 61) встановлено, що в період між остаточним вироком заявника до пожиттєвого ув`язнення (2 жовтня 2003 року) і датою, коли новий механізм умовно-дострокового звільнення вступив в повну силу (3 березня 2023 року) заявник перебував в ситуації невизначеності, і були відсутні будь-які чіткі і реалістичні перспективи дострокового звільнення, що являється порушенням статті 3 Конвенції. Але, після 3 березня 2023 року нещодавно створений механізм умовно-дострокового звільнення надав заявнику реальну можливість переглянути його пожиттєве ув`язнення в межах вищезгаданих добре визначених строках та чітких умовах. Таким чином, після цієї дати порушення статті 3 Конвенції не було. 1.6. Аналіз вищезазначеного вказує на те, що в період з 21.06.2006 р. по 03.03.2023р. він перебував (перебуває) в аналогічній ситуації та умовах, що і ОСОБА_10 , рішення щодо якого встановлено Європейським судом по правам людини від 10.10.2024 р., який так само як і він відбуває покарання в ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)». Отже, має місце порушення щодо нього статті 3 Конвенції, яке додатково встановлено вищезгаданим рішенням ЄСПЛ у справі «Сьомак та інші проти України». Керуючись наведеним та на підставі ст. 19 ч. 2. ст. 24 Конституції України; ст.1, ст. 2, ст. 5, ст. 7 ч. 2, ст. 115-1 Кримінально-виконавчого кодексу України; рішення ЄСПЛ від 02.12.2021 р. у справі «Сьомак та інші проти України» (заява № 1691/21 та 5 інші), рішення ЄСПЛ від 10.10.2024 р. у справі «Медвідь проти України» (заява № 7453/23); підпункту 1 пункту 6 та пунктами 12, 20, 22 «Положення про Комісію з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань» від 31.12.2024р. № 1579 (далі - Комісія), він звернувся до Комісії із заявою від 09.09.2025р. щодо встановлення строку тримання в неналежних умовах в період з 21.06.2006 р. по 03.03.2023 р. (16 років 8 місяців 18 дня) під час відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2006 р. 1.8 Постановою засідання Комісії від 19 вересня 2025 р. № 12 йому було відмовлено у задоволенні вищезгаданої заяви мотивуючи тим, що: «Комісією не встановлено порушення державною установою «Роменська виправна колонія (№ 56)» п.1 ст. 115-1 Кримінально-виконавчого кодексу України, а саме:

-недопущення катувань чи нелюдського або такого, що принижує честь і гідність поводження чи покарання; надання належної медичної допомоги; забезпечення повноцінним харчуванням; забезпечення житлово-побутових умов (жила площа, вільний доступ до туалетних кімнат, достатнє природне освітлення, нормативний температурний режим, провітрювання приміщень); дотpuмaння Державних медико-санітарних правил.

Крім того, відповідно до Закону України «Про звернення громадян», який регулює загальний порядок розгляду звернень громадян, зокрема, скарг строк подачі скарги на неналежні умови тримання в установах виконання покарань, як правило, становить один місяць з моменту, коли особа дізналася про порушення своїх прав. Цей строк грунтується на нормах вищезазначеного Закону, який регулює загальний порядок розгляду звернення громадян, зокрема, скарг.

Разом з цим, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у відповідності до статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заявник має звернутися із заявою до ЄСПЛ впродовж 4 місяців після винесення остаточного рішення національними судами або після того, як порушення перестало. З огляду на це, навіть у разі, якщо заявник тримався у неналежних умовах, але був переведений у камеру з належними умовами і не встиг подати заяву до ЄСПЛ впродовж 4 місяців після такого переведення, ЄСПЛ може визнати таку скаргу неприйнятною.

Отже, навіть ЄСПЛ бере до уваги, чи підпадає період, який вказує на те, що заявник тримався у неналежних умовах, умовам прийнятності.

Враховуючи викладене, Комісія вирішила відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо встановлення строку в період з 04.04.2009 року по 03.03.2023 р. під час відбування покарання у виді довічного позбавлення волі в державній установі Роменська виправна колонія (№ 56)», а саме тримання в неналежних умовах, у зв`язку з відсутністю можливості Комісії встановити в яких умовах перебував засуджений ОСОБА_11 з 2009 по 2014 року через терміни давності, а також враховуючи те, що Комісією було встановлено, що приміщення в якому перебував засуджений з 01.08.2014 по 15.08.2023 року, а саме камерному приміщенні № 19 із даних отриманих з державної установи Роменська виправна колонія (№56)» відповідала нормам та мала неналежні умови для тримання.

Що стосується питань, встановлення строку тримання в неналежних мовах в державній установі «Київський слідчий ізолятор», з 21.06.2006 по 4.04.2009, Комісія рекомендує засудженому ОСОБА_7 , звернутися до Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув язнення та установах виконання покарань в м. Києві та Київській області яка функціонує при Департаменті з питань виконання кримінальних покарань та виконує функції в межах своєї територіальної юрисдикції»).

1.9. Копія постанови Комісії була надіслана адміністрації ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» 23.09.2025 р. про що підтверджує супровідний лист Комісії від 19.09.2025 р. № 22-63/1/Е-25, який можна використовувати як дату строку оскарження рішення Комісії.

2.Обгрунтування порушення Комісією норм чинного законодавства та нормативно-правових актів України.

2.1. Відповідно до «Положення про Комісію з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2024 року № 1549 встановлені загальні положення, склад та повноваження членів Комісії та діяльність Комісії, зокрема, передбачено наступне:

«3. Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, Кримінально- виконавчим кодексом України, Законом України «Про попереднє ув`язнення», а також цим Положенням.

4. Завданням Комісії є встановлення факту та або строку тримання в неналежних умовах осіб, взятих під варту, і засуджених в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань (далі - установи).

6. Комісія з метою виконання покладеного на неї завдання:

1) здійснює розгляд звернень осіб, взятих під варту, засуджених, членів їх сімей або близьких родичів, захисників на неналежні умови тримання в установах з метою поновлення порушених прав;

3) приймає рішення, в якому встановлює наявність або відсутність факту та/або строку тримання в неналежних умовах осіб, взятих піл варту, або засуджених.

19. Комісія має печатку та бланк із своїм найменуванням.

20. Особа, взята під варту, засуджений, член його сім`ї або близький родич, захисник мають право звернутися до Комісії із заявою про встановлення

факту та/або строку тримання в неналежних умовах.

23. Адміністрація установи після отримання копії постанови Комісії про встановлення факту та/або строку тримання в неналежних умовах зобов`язана негайно вжити заходів щодо запобігання триманню осіб, взятих під варту, або засуджених в неналежних умовах та у десятиденний строк поінформувати про результати Комісію.

25. Особа, взята під варту, або засуджений у разі незгоди з рішенням Комісії має право оскаржити це рішення до суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Скарга на рішення Комісії подається особою, взятою під варту, або засудженим протягом року з дня його прийняття.

Комісія не розглядає повторні заяви особи, взятої під варту, засудженого, члена його сім`ї або близького родича, захисника про встановлення факту та/або строку тримання в неналежних умовах, якщо перша заява вирішена по суті (дивіться https://zakon.rada.gov.Ua/laws/show/1549-2024-%D0%BF#Text).

2.2. Обгрунтовуючи протиправність дій Комісії звертає увагу суду на той факт, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 115-1 КВК України належними умовами тримання є умови, що відповідають вимогам Конституції, міжнародних договорів (тобто вимогам Конвенції), згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу, інших актів законодавства, а саме: недопущення катувань чи нелюдського або такого, що принижує честь гідність поводження чи покарання.

2.3.Відповідно до статті 3 Конвенції, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

2.4.Отже, маємо беззаперечний факт, що п. 1 ч. 1 ст. 115-1 КВК України та стаття 3 Конвенції є однотипними за змістом та містять чітке визначення, що являє собою неналежні умовами тримання.

2.5.У своїй заяві від 09.09.2025 р. я зазначив, що рішенням Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2021 року у справі «Сьомак та інші проти України» (заява № 1691/21 та 5 інших), до якої була долучена моя заява № 2918/21 від 30.12.2020р., встановлено, що призначене мені покарання у виді довічного позбавлення волі порушує статтю 3 Конвенції, - у зв`язку з відсутністю в законодавстві України зменшуваності довічного покарання. Перспектива звільнення та можливість перегляду вироку на основі оцінки висновків ступеня виправлення засудженого у мене, як особи засудженої до довічного позбавлення волі, появилась лише з 03.03.2023 р. після внесення урядом України низки змін у законодавчі акти, що було встановлено у рішенні ЄСПЛ «Медвідь проти України» (заява № 7453/23, від 10.10.2024 р„ п.п. 60, 61).

2.6. Оскільки рішенням Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2021 року у справі «Сьомак та інші проти України» (заява № 1691/21 та 5 інших) уже встановлений факт його перебування в неналежних умовах під час відбування покарання у виді довічного позбавлення волі (рішення ЄСПЛ як остаточне і обов язкове до виконання слугує вагомим аргументом і має бути враховано при розгляді заяв у Комісії чи судах. Неврахування таких рішень або вимагання повторного доведення вже встановлених фактів може бути порушенням міжнародного зобов`язання України), то, посилаючись на вищезазначені рішення ЄСПЛ, які є остаточними,- у своїй заяві до Комісії він просив встановити строк його перебування в таких умовах в період між остаточним вироком до пожиттєвого ув`язнення (21 червня 2006 року) і датою, коли новий механізм умовно-дострокового звільнення вступив в повну силу (3 березня 2023 року). Проте, Комісія зосередила свою увагу на встановлення факту щодо його житлово-побутових умов під час відбування покарання в державній установі «Роменська виправна колонія (№ 56)» в період з 04.04.2009 р. по 03.03.2023 р., що не є предметом його звернення, тобто Комісія вийшла за межі його звернення.

2.7 Що стосується висновків Комісії про те, що ним порушений строк подання до Комісії скарги на неналежні умови утримання, то Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заходів, спрямованих на поновлення прав засуджених осіб та осіб, взятих під варту, у зв`язку з неналежними умовами тримання» від 21.11.2024 р. № 4093-ІХ, яким було внесено до КВК України частину 1 статті 115-1, не містить норми, якою встановлено засудженим до позбавлення волі, їхнім родичам чи захисникам строки подання до Комісії скарги на неналежні умови утримання. Разом з тим в частині 3 «Положення про Комісію з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 31 грудня 2024 року № 1549, зазначено, що: «Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, Кримінально-виконавчим кодексом України, Законом України «Про попереднє ув`язнення», а також цим Положенням». В цих «Положеннях» відсутня норма, яка б дозволяла Комісії встановлювати критерії строків подання засудженими скарг на неналежні умови тримання посилаючись на Закон України «Про звернення громадян». Таким чином, висновки Комісії в цій частині є надуманими з метою відмовити йому у задоволенні його звернення.

Чинне законодавство не обмежує його у строках на подання до Комісії скарги на неналежні умови тримання. Згідно фундаментального принципу права, що не заборонено, те дозволено. Його доводи в цій частині підтверджуються наступним:

відповідно до ч. 2 ст. 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду;

відповідно до ч. 2 ст. 107 КВК України засудженим можуть надаватися й інші права, реалізація яких не суперечить меті покарання, порядку і умовам виконання та відбування покарання;

відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; відповідно до ч. 3 ст. 270 Цивільного кодексу України перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним.

Отже, його права йдуть в бік розширення, а не звуження. Проте, Комісія це проігнорувала.

2.8Відмовивши йому у задоволенні заяви про встановлення строку тримання в неналежних умовах на підставі висновків рішень ЄСПЛ у справі «Сьомак та інші проти України» (заява № 1691/21 та 5 інших), до якої була долучена його заява № 2918/21 від 30.12.2020р., та «Медвідь проти України» (заява № 7453/23, від 10.10.2024 р., п.п. 60, 61), Комісія порушила його право та законні інтереси, передбачені пунктом 20 Положення про Комісію та позбавила його можливості поновити свої права у спосіб, передбачений законом та Конституцією України.

2.9.Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

2.10.Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

3. Члени комісії є стороною конфлікту, їх некомпетентність та упередженість, неможливість їх участі у розгляді скарги засудженого на тримання в неналежних умовах.

3.1.Обгрунтовуючи свої доводи в цій частині вказую на те, що головою Комісії, яка ухвалила постанову від 19.09.2025 р. № 12 про відмову у задоволенні його заяви від 09.09.2025 р. про встановлення строку його перебування в неналежних/умовах в період з 21.06.2006 р. по 03.03.2023 р. є ОСОБА_8 , який займає посаду начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, а заступником голови Комісії є ОСОБА_9 , який займає посаду заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції по соціально-виховній роботі, тобто є заступником ОСОБА_8 . Тобто це є суб`єкти владних повноважень, до службових обов`язків яких входить здійснення контролю, зокрема, щодо його тримання в належних умовах в ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)», та несуть відповідальність у випадку встановлення факту тримання засудженого в неналежних умовах в установі, що підпадає до їхнього відомства. Тобто це особи пенітенціарної системи України, які зацікавлені щоб в установах виконання покарань, які підпадають під їх управління не було виявлено фактів тримання засуджених в неналежних умовах, навіть, якщо такі порушення мають місце.

3.1.1.Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

3.1.2.Отже, в його випадку, члени Комісії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є стороною конфлікту.

3.1.3Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

3.1.4 Постанова Кабінету Міністрів України від 31.12.20204 р. № 1549 «Про затвердження Положення про Комісію з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань», яка підписана Прем`єр-міністром України ОСОБА_12 , не є законом та не має переваги над ч. 4 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», тобто є індивідуальним актом, ухваленим посадовою особою з порушенням закону, про що суд повинен винести окрему ухвалу та направити її для відома та реагування органам до компетенції яких належить усунення виявлених правопорушень та недоліків.

3.2. Некомпетентність та/або упередженість Комісії обгрунтовує тим, що відмовляючи у задоволенні його заяви від 09.09.2025 р. про встановлення строку його тримання в неналежних умовах на підставі уже встановлених фактів у рішеннях ССПЛ, що стосуються його особисто, Комісія у своїй постанові від 19.09.2025 р. № 12 зазначила, що не мала можливості встановити в яких умовах тримання він перебував в ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» в період з 2009 по 2014 роки через терміни давності, але встановлено, що в період з 01.08.2014 р. по 15.08.2025 р. він утримувався в «камерному приміщенні № 19», яке відповідало нормам та мало належні умови тримання. Проте, ця інформація не відповідає дійсності, оскільки це камерне приміщення і досі не відповідає нормативно- правовим актам (не відгороджений санвузол, камера відеоспостереження спрямована на унітаз та спальні місця, що позбавляє засуджених приватності, погана провітрюваність, відсутня батарея опалення, тощо), хоча, після подання ним до начальника ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» заяви від 07.02.2025 р. про голодування у зв`язку з неналежними умовами тримання, яка зберігається в його особовій справі засудженого № 15-Э-2009 том 2 а.с. 150, косметичний ремонт зроблений був (покрашено стіни). З даного приміщення його було переведено до камери № 14 СДПВ-1 15.08.2025 року. Факт тримання мене в неналежних умовах в Роменській ВК-56 у період з 2009 по 2025 роки, а саме 15 років 8 місяців 15 днів (невідповідність житлово-побутових умов: мала жила площа, недостатнє природне освітлення, нормативний температурний режим, провітрювання приміщень) встановлений рішенням ЄСПЛ від 06.03.2025р. у справі «Кондратьев та інші проти України» (заява № 42508/23 та 12 інших), до якої була долучена його заява № 5342/24 від 27.01.2024 р., про що члени Комісії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знали, проте зазначили в постанові протилежне, що вказує на їхню упередженість.

3.3. Що стосується поради Комісії звернутися йому до Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань в м. Києві та Київській області для встановлення строку тримання в неналежних умовах в державній установі «Київський слідчий ізолятор» в період з 21.06.2006 по 04.04.2009 роки, то вказую на те, що питання компенсації засудженим за неналежні умови тримання під час попереднього ув`язнення у вигляді зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку день за два передбачено кримінальним законодавством, про що підтверджує постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 р. у справі № 663/537/17 згідно якої, якщо особа вчинила злочини до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838 - VIII в силу прямої дії, так і зворотної дії кримінального закону в часі. Тобто фактичний строк відбування покарання для таких засуджених буде значно менший, ніж юридично значимий строк.

На першій сторінці своєї постанови від 19.09.2025 р. № 12 Комісія зазначила, що ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.02.2020 року йому зараховано строк попереднього ув`язнення з 15.03.2006 року по 26.09.2006 року у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно ст. 72 ч. 5 КК України.

Тобто, питання щодо його тримання в неналежних умовах, зокрема, в період з 21.06.2006 р. по 26.09.2006 р. під час його відбування покарання згідно вироку судом вже встановлено судом і ця інформація оброблялася Комісією, проте, Комісія - з відомих лиш їй причин не вказала про цей факт у своїй постанові, тобто не виконала свої завдання, передбачені для неї частиною 4 Положення про Комісію з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань.

3.4.Факт упередженості Комісії підтверджується також тим, що ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18.09.2025 р. у справі № 585/3412/25 (суддя ОСОБА_13 ) скасовано постанову Комісії від 09.06.2025 р. № 8, згідно якої засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було також відмовлено у задоволенні заяви про встановлення строку тримання в неналежних умовах на підставі уже встановлених фактів у рішенні ЄСПЛ, що стосувалося його особисто. Суд мотивував своє рішення тим, що Комісія розглянула звернення засудженого не по суті, та зобов`язав Комісію здійснити розгляд звернення засудженого повторно по суті звернення, не виходячи за межі завдань Комісії, що Комісією зроблено так і не було. Найголовніше те, що в судовому засіданні брав участь представник Комісії ОСОБА_6 якому суддя вказала на недоліки Комісії при виконанні своїх обов`язків, проте, наступного дня, 19.09.2025 р., Комісія проігнорувавши висновки суду, розглянула його заяву про встановлення строку тримання в неналежних умовах не по суті звернення, що є неприпустимо в демократичному суспільстві.

3.5.Також звертає увагу суду на той факт, що відповідно до частини 19 цього Положення Комісія має печатку та бланк із своїм найменуванням, проте в постанові Комісії від 19.09.2025 року, якою йому відмовлено у задоволенні заяви про встановлення строку тримання в неналежних умовах, відсутня печатка Комісії, що відповідно до норм Національного діловодства та цивільного законодавства робить цю постанову нікчемною, оскільки вона не може бути використана, як юридичний документ. Дані обставини підтверджують некомпетентність Комісії, тому вона повинна бути розформована, оскільки своїми діями підриває авторитет державної влади в Україні.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_15 вимоги викладені ним в скарзі підтримав та просив їх задоволити.

Представник засудженого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги скарги підтримала та просила її задоволити з підстав викладених в ній.

Представник Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань ОСОБА_6 заперечувала з приводу задоволення скарги та просила відмовити в її задоволенні зазначивши, що дана скарга є безпідставною та необґрунтованою. Також, підтримала надані нею письмові пояснення в яких зазначила, що Комісія дійсно створена для перевірки умов тримання та встановлення факту та/або строку тримання в неналежних умовах, але, в теперішньому часі, так як, по-перше, чітко регламентовані строки, в які комісія повинна прибути до установи задля перевірки умов тримання, в яких знаходиться засуджений, по-друге, встановити факт та/ або строк, дійсно, після встановлення факту, що умови неналежні, комісія встановлює скільки часу особа вже перебуває в тих умовах, які були виявлені під час перевірки. Після чого, Комісією виноситься відповідна постанова, що має на меті, в першу чергу, негайно відновити порушені права заявника, шляхом: 1) переведення до іншого жилого приміщення (камери) з належними умовами тримання; 2) переведення до іншої установи для попереднього ув`язнення або іншої установи виконання покарань; 3) усунення причин, що роблять умови тримання неналежними, шляхом зменшення наповнюваності жилого приміщення (камери), проведення ремонту, дезінфекції, дезінсекції тощо; 4) інші заходи, необхідні для припинення тримання в неналежних умовах. Отже, відносно періоду зазначеного в заяві ОСОБА_7 з 21.06.2006 р. по 03.03.2023 р., згідно з чинним законодавством, відсутня фактична можливість Комісії виїхати в п`ятиденний строк до установи, встановити факт неналежного тримання та відновити порушене право заявника вищезазначеним шляхом. Оскільки, метою Комісії є встановлення факту неналежних умов тримання задля негайного вжиття заходів, необхідних для припинення тримання в неналежних умовах, вжити таких заходів в минулому часі неможливо. Щодо компенсаційних заходів, також, відповідно до чинного законодавства, а саме ч. 4 ст.115-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, дійсно встановлення факту та/ або строку тримання в неналежних умовах є підставою для вжиття заходів відшкодування за неналежні умови тримання засудженого. Але чинним законодавством не передбачено, що Комісія створена саме для встановлення факту та/або строку тримання в неналежних умовах за попередні роки, в минулому, задля встановлення цього строку із метою вжиття в подальшому компенсаційних заходів. Метою Комісії є відновлення порушених прав заявників тут і зараз, а в разі встановлення, що особа тривалий час перебуває в неналежних умовах, які були підтверджені комісією підчас перевірки установи в п`ятиденний строк з дня отримання заяви, дійсно встановлюється строк, протягом якого особа перебуває в таких умовах. Отже, якщо особа на момент подання заяви перебуває в належних умовах тримання, Комісія не може вжити заходів, необхідних для припинення тримання в неналежних умовах. Щодо твердження заявника, що Комісія нібито не розглянула звернення по суті та прийняла незаконне рішення не відповідає дійсності з таких підстав, а також посилання заявника, що Комісія є стороною конфлікту, некомпетентна та упереджена, також не відповідає дійсності з таких підстав. У своїй заяві ОСОБА_7 посилався, що сам факт відбування покарання у виді довічного позбавлення волі без можливості умовно-дострокового звільнення є підтвердженням неналежних умов відбування покарання. Інших даних про неналежні умови заявник не висловлював та не описував. Як прямо передбачено статтею 115-1 Кримінально-виконавчого кодексу України, належними умовами тримання є умови, що відповідають вимогам Конституції України , міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу, інших актів законодавства, а саме: 1) недопущення катувань чи нелюдського або такого, що принижує честь і гідність поводження чи покарання; 2) надання належної медичної допомоги; 3) забезпечення повноцінним харчуванням; 4) забезпечення житлово побутових умов (жила площа, вільний доступ до туалетних кімнат, достатнє природне освітлення, нормативний температурний режим, провітрювання приміщень); 5) дотримання державних медико-санітарних правил. Відповідно, неналежні умови це умови, що не відповідають зазначеному. У своїй заяві порушення жодного з перелічених пунктів ОСОБА_7 прямо не зазначає та не аргументує, також не зазначає, які саме умови тримання були неналежні площа приміщень, харчування, освітлення тощо. Згідно із статтею Конвенції ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання: для цілей цієї Конвенції термін катування означає будь-яку дію, якою будь-якій особі навмисне заподіюються сильний біль або страждання, фізичне чи моральне, щоб отримати від неї або від третьої особи відомості чи визнання, покарати її за дії, які вчинила вона або третя особа чи у вчиненні яких вона підозрюється, а також залякати чи примусити її або третю особу, чи з будь-якої причини, що грунтується на дискримінації будь-якого виду, коли такий біль або страждання заподіюються державними посадовими особами чи іншими особами, які виступають як офіційні, чи з їх підбурювання, чи з їх відома, чи за їх мовчазної згоди. В цей термін не включаються біль або страждання, що виникли внаслідок лише законних санкцій, невіддільні від цих санкцій чи спричиняються ними випадково. Таких фактів щодо заявника не доведено. Комісією не встановлено порушення державною установою «Роменська виправна колонія (№56)» п.1. ст. 115-1 Кримінально-виконавчого кодексу України, а саме:-недопущення катувань чи нелюдського або такого, що принижує честь і гідність поводження чи покарання; - надання належної медичної допомоги;- забезпечення повноцінним харчуванням; забезпечення житлово-побутових умов (жила площа, вільний доступ до туалетних кімнат, достатне природне освітлення, нормативний температурний режим, провітрювання приміщень);-дотримання державних медико-санітарних правил. Крім того, відповідно до Закону України «Про звернення громадян», який регулює загальний порядок розгляду звернень громадян, зокрема, скарг строк подачі скарги па неналежні умови тримання в установах виконання покарань, як правило, становить один місяць з моменту, коли особа дізналася про порушення своїх прав. Цей строк ґрунтується на нормах вищезазначеного Закону, який регулює загальний порядок розгляду звернень громадян, зокрема, скарг. Разом з цим, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у відповідності до статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. заявник має звернутися із заявою до ЄСПЛ впродовж 4 місяців після винесення остаточного рішення національними судами або після того, як порушення перестало існувати. З огляду на це, навіть у разі, якщо заявник тримався у неналежних умовах, але був переведений у камеру з належними умовами і не встиг подати заяву до ЄСПЛ впродовж 4 місяців після такого переведення, ЄСПЛ може визнати таку скаргу неприйнятною. Отже, навіть ЄСПЛ бере до уваги чи підпадає період, який вказує на те, що заявник тримався у неналежних умовах, умовам прийнятності.

Прокурор в судовому засіданні висловив свої заперечення з приводу задоволення скарги.

Вивчивши матеріали особової справи засудженого, заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2006 року ОСОБА_7 засуджений за п.п.1,6 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахується з 15 березня 2006 року (т.1 а.о.с.13-31).

Вирок набув законної сили 26.09.2006 р. (т.1 а.о.с.41).

Рішенням комісії управління ДДУПВП в м. Києві та Київській області згідно протоколу №65 від 31.10.2006 року ОСОБА_7 визначено вид установи максимального рівня безпеки для чоловіків із триманням у приміщенні камерного типу (т.1 а.о.с.37).

На підставі наряду Департаменту від 05.03.2009р. №14-1282 засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 вирішено направити до дільниці при Роменській ВК №56 Сумської області (т.1 а.о.с.38).

До ДУ «Роменська ВК №56» ОСОБА_7 прибув 04.04.2009 року.

З постанови Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань при Північно-Східному міжрегіональному управлінні з питань виконання покарань від 19.09.2025 року вбачається, що комісія у складі голови ОСОБА_8 , заступника голови ОСОБА_9 та інших членів комісії розглянули заяву засудженого ОСОБА_7 та ними за результатами розгляду не встановлено порушення державною установою «Роменська виправна колонія (№56)» п.1. ст.115-1 Кримінально-виконавчого кодексу України та Комісія вирішила відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 щодо встановлення строку в період з 04.04.2009 р. по 03.03.2023р. під час відбування покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Роменська виправна колонія (№56)», а саме тримання в неналежних умовах, у зв?язку з відсутністю можливості Комісії встановити в яких умов перебував засуджений ОСОБА_7 з 2009 по 2014 роки через терміни давності, та враховуючи те, що Комісією було встановлено, що приміщення в якому перебував засудж з 01.08.2014 по 15.08.2023 року, а саме у камерному приміщенні №19 із даних отримани тержавної установи «Роменська виправна колонія №56» відповідали нормам та мали належні умови для тримання (а.с.6-9).

Відповідно до п. 14 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно п.13-1 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

Відповідно до ч.2 ст.537 КПК України, оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи попереднього ув`язнення здійснюється в порядку, встановленому для пункту 13-1 частини першої цієї статті.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 115-1 Кримінально-виконавчого кодексу України, 1. Належними умовами тримання є умови, що відповідають вимогам Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Закону, інших актів законодавства, а саме: 1) недопущення катувань чи нелюдського або такого, що принижує честь і гідність, поводження чи покарання; 2) надання належної медичної допомоги; 3) забезпечення повноцінним харчуванням; 4) забезпечення житлово-побутових умов (жила площа, вільний доступ до туалетних кімнат, достатнє природне освітлення, нормативний температурний режим, провітрювання приміщень); 5) дотримання державних медико-санітарних правил. 3. До заходів щодо запобігання триманню осіб, взятих під варту, в неналежних умовах належать: 1) переведення до іншої камери з належними умовами тримання; 2) переведення до іншої установи для попереднього ув`язнення; 3) усунення причин, що роблять умови тримання неналежними, шляхом зменшення наповнюваності камери, проведення ремонту, дезінфекції, дезінсекції тощо; 4) інші заходи, необхідні для припинення тримання в неналежних умовах.

Відповідно п.3, п.4 Положення про Комісію з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2024р. №154 (далі-Положення), комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, Кримінально - виконавчим кодексом України, Законом України «Про попереднє ув`язнення», а також цим Положенням. Діяльність Комісії ґрунтується на принципах гласності, демократичності, добровільності, відкритості, прозорості та звітності. Завданням Комісії є встановлення факту та/або строку тримання в неналежних умовах осіб, взятих під варту, і засуджених в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань.

Згідно п. 6 Положення, комісія з метою виконання покладеного на неї завдання:

1) здійснює розгляд звернень осіб, взятих під варту, засуджених, членів їх сімей або близьких родичів, захисників на неналежні умови тримання в установах з метою поновлення порушених прав;

2) доручає уповноваженим членам Комісії відвідувати установи з метою вивчення стану дотримання умов тримання осіб, взятих під варту, та засуджених;

3) приймає рішення, в якому встановлює наявність або відсутність факту та/або строку тримання в неналежних умовах осіб, взятих під варту, або засуджених.

Відповідно п. 25 Положення, особа, взята під варту, або засуджений у разі незгоди з рішенням Комісії має право оскаржити це рішення до суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України. Скарга на рішення Комісії подається особою, взятою під варту, або засудженим протягом року з дня його прийняття. Комісія не розглядає повторні заяви особи, взятої під варту, засудженого, члена його сім`ї або близького родича, захисника про встановлення факту та/або строку тримання в неналежних умовах, якщо перша заява вирішена по суті. Дослідивши матеріали справи, подану засудженим ОСОБА_16 заяву про скасування постанови Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Як убачається з наданих матеріалів, оскаржувана постанова Комісії винесена на підставі та у порядку, передбаченому чинним законодавством України, за результатами перевірки умов тримання засудженого у ДУ «Роменська виправна колонія №56». За змістом постанови порушень у забезпеченні належних умов тримання засудженого не виявлено. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про її неправомірність, упередженість або прийняття з порушенням визначених законом процедур.

Оскільки з постанови вбачається, що Комісія здійснила перевірку умов тримання засудженого ОСОБА_7 у ДУ «Роменська ВК №56» у порядку, визначеному законодавством України. Під час перевірки було вивчено матеріали особової справи, умови проживання та іншу інформацію, що має значення для прийняття рішення. За результатами перевірки Комісія дійшла висновку про відсутність фактів порушення вимог п.1 ст.115 -1 КВК України щодо неналежного поводження чи недотримання мінімальних стандартів тримання під вартою.

Суд не вбачає підстав сумніватися в повноті або об`єктивності проведеної перевірки. Будь-які докази, що спростовували б висновки Комісії або підтверджували б факти порушення прав засудженого, до заяви не додані, у матеріалах справи вони відсутні.

Посилання засудженого на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сьомак та інші проти України» та «Медвідь проти України», суд визнає безпідставним, оскільки наразі судом неприйнято рішення щодо заміни його покарання у виді довічного позбавлення волі на інший вид покарання, тобто ОСОБА_4 наразі на законних підставах відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Роменська виправна колонія (№56), та не надав суду доказів того що він зазнавав катування.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова Комісії є законною, обґрунтованою та прийнятою у межах наданих повноважень, та підстав для її скасування не встановлено. В зв`язку з вказаним суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги в повному обсязі.

Керуючись статтями 537, 539 Кримінально процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

В задоволенні скарги засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на постанову засідання Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань при Північно-Східному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покрань Міністерства юстиції України від 19.09.2025 року №12, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роменський міськрайонний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 18.11.2025 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1