Номер провадження: 11-сс/813/146/26
Справа № 522/4473/24 1-кс/522/6761/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, в рамках кримінального провадження №0000179, внесеного до ЄРДР 06 березня 2024 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури ОСОБА_9 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 , в нічний час, а саме: з 23:00 год. по 06:00 год. наступної доби, в межах строку досудового розслідування, строком до 25 січня 2026 року.

Рішення слідчого судді мотивоване вагомістю наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення та наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що сторона захисту не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне:

- сторона обвинувачення не довела існування ризиків, вказаних в ухвалі. Захисник вважає ризики формальними, оскільки ОСОБА_7 не має наміру впливати на родичів загиблої, свідків, експертів чи спеціалістів, а ризик переховування спростовується обставинами, що робота в лікарні є єдиним джерелом доходу і ОСОБА_7 не має накопичень грошових коштів та зареєстрованих об`єктів рухомого та нерухомого майна на праві власності;

- слідчий суддя не розглянув можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, в той час коли в клопотанні містилось посилання на альтернативний запобіжний захід заставу, однак мотивування відхилення даного запобіжного заходу в оскаржуваній ухвалі відсутні.

Посилаючись на викладені обставини, захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисник підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги, просила ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою засотувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Від прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на адресу суду надійшла заяви про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки (ст. 178 КПК України).

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до клопотання у провадженні СВ ВП № 5 Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000179, внесеного до ЄРДР 06 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

Як вбачається з клопотання, у 2023 році ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку зі скаргами на порушення життєвих функцій та зниження якості життя звернулась за медичною допомогою до лікаря акушер-гінеколога ФОП ОСОБА_11 , яка здійснювала підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_2 .

Лікар ОСОБА_11 запропонувала ОСОБА_10 проведення оперативного втручання в об`ємі: «вагінальна гістеректомія, серединна кольпоррафія» на базі Медичного центру ТОВ «Есперанто Мед», де працювала на посаді лікаря акушер-гінеколога.

У лютому 2024 року після амбулаторних консультацій в МЦ ТОВ «Есперанто Мед» ОСОБА_10 заплановано госпіталізацію до стаціонарного відділення в плановому порядку з метою проведення оперативного втручання в обсязі: «вагінальна гістеректомія, серединна кольпоррафія».

У подальшому, 01.03.2024 ОСОБА_10 оглянута лікарем - анестезіологом даного медичного закладу ОСОБА_7 , який запланував під час проведення операції використання інгаляційної анестезії зі штучною вентиляцією легень (ШВЛ).

На планове оперативне втручання ОСОБА_10 прибула до МЦ ТОВ «Есперанто Мед» 05.03.2024 о 10 год 35 хвилин.

У стаціонарне відділенні медичного закладу ОСОБА_10 госпіталізовано з діагнозом: «Повне випадіння матки. Опущення стінок піхви. Цистоцеле. Ректоцеле. Больовий синдром. Ревматоїдний артрит серопозитивний АЦПП в поєднанні з остеопорозом з ураженням дрібних суглобів кісток, колінних суглобів. Гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступінь, CH 0, ФК 0. ГКС індукований остеопороз. Вторинна гіпсохромна анемія. XXH ІІІ ст. Аортоатеросклероз. Збільшення лівого передсердя. Кальциноз АК, МК. Недостатність АК 1 ст., МК1 ст., ТК 1 ст.». Перелічені захворювання мали хронічний характер.

Напередодні операції пацієнтку ОСОБА_10 оглянуто в стаціонарі МЦ ТОВ «Есперанто Мед» лікарями у складі: головного лікаря ОСОБА_12 , лікуючого лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_11 , лікаря-анестезіолога ОСОБА_7 .

З огляду на анамнез, скарги, об`єктивний статус і результати обстеження пацієнтки лікарями прийнято рішення про оперативне лікування в плановому порядку з плановим обсягом операції: «Вагінальна гістеректомія без додатків. Середина кольпоррафія».

ОСОБА_10 також інформовано про застосування загальної анестезії з міорелаксацією та штучною вентиляцією легень під час операції.

Оперативне втручання здійснювала операційна бригада у складі: хірурги ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , анестезіолог ОСОБА_7 . Застосований наркоз по схемі тотальної внутрішньовенної анестезії (1% прокофолу, фентанілу, 0,005 мг.) зі штучною вентиляцією легень та можливим переходом на використання інгаляційного анестетика «Севофлюран».

Під час проведення операції в 13 год 25 хв у ОСОБА_10 відбулася зупинка серцевої діяльності, на що вказує зниження артеріального тиску до 80/50 м.м. рт. ст. та зниження пульсу до 20 ударів у хв. У 13 год 30 хв за даними ЕКГ-монітору зафіксовано асистолію (відсутність серцевих скорочень), артеріальний тиск 50/10 мм. рт. ст. Після реанімаційних заходів на протязі 40 хв., в 14 год 10 хв констатовано її біологічну смерть.

Смерть ОСОБА_10 знаходиться в прямому причинному зв`язку з хронічною ішемічною хворобою серця у вигляді стенозуючого коронарного атеросклерозу, дифузного атеросклеротичного периваскулярного кардіосклерозу. Безпосередньою причиною смерті стала гостра серцево-судинна недостатність.

Ускладнення у вигляді порушень серцевої діяльності, що виникли під час проведення оперативного втручання, були зафіксовані у медичні карті стаціонарного хворого пацієнтки ОСОБА_10 №142 (форми первинної облікової документації №003/о) та мали свою симптоматику, що спостерігалася лікарем-анестезіологом ОСОБА_7 , який здійснював анестезіологічне забезпечення під час оперативного втручання.

Досудовим розслідуванням встановлено, що зазначені ускладнення можна було попередити, своєчасно розпізнати та негайно прийняти заходи до їх усунення.

Являючись медичним працівником, маючи відповідну кваліфікацію лікаря-спеціаліста за спеціальністю «анестезіологія та інтенсивна терапія» лікар- анестезіолог ОСОБА_7 мав можливість своєчасно розпізнати порушення серцевої діяльності під час оперативного втручання та негайно прийняти заходи до їх усунення.

Виходячи з графіку артеріального тиску та частоти серцевих скорочень в наркозній карті з моменту початку порушень гемодинаміки до реєстрації асистолії (відсутність серцевих скорочень) пройшло 15 хвилин. За цей час заходи стабілізації гемодинаміки у ОСОБА_10 (а саме призначення адреноміметиків: адреналіна, норадреналіна) не здійснювалися.

(Гемодинаміка - сукупність процесів, які забезпечують безперервний потік крові по кровоносній системі).

Отже, за наявності відповідного моніторингу при фіксації падіння гемодинаміки до настання клінічної смерті стабілізаційні заходи анестезіологом ОСОБА_7 не проводилися, що вказує на те, що лікарем-анестезіологом ОСОБА_7 не здійснювалося належне спостереження за життєвими функціями пацієнтки ОСОБА_10 з моменту початку порушення гемодинаміки та до реєстрації асистолії, впродовж 15 хвилин під час оперативного втручання.

Крім того, лікарем-анестезіологом ОСОБА_7 не була проведена передопераційна підготовка ОСОБА_10 , хоча стан пацієнтки, обумовлений наявністю хронічних захворювань, пов`язаних із порушенням діяльності життєво важливих органів (серцята нирок), потребував проведення адекватної передопераційної індукційної терапії, а саме: інфузійної корекції дефіциту рідини та енергії, також фізіологічні витрати 2560 мл та фізіологічні потреби 500мл.

Також, використання внутрішньовенної анестезії в комбінації препаратів 1% прокофолу (снодійне) та фентанілу, 0,005 мг. (знеболюючого) є однією із схем наркозу, але при такій травматичній операції необхідно було використати опіоідний анальгетик в премедикації, ще одну дозу опіоідного знеболювального фентанілу на зафіксований час операції (на розріз), чого зроблено не було.

Таким чином, під час передопераційної підготовки необхідне було проведення інфузійної терапії з урахуванням фізіологічних потреб пацієнтки та проміжком часу без перорального надання рідини, адекватне знеболювання в премедикації, вступному наркозі (використання морфіну, фентанілу, ненаркотичних знеболювальних).

Під час вступного наркозу було зафіксовано одночасне зниження артеріального тиску та частоти серцевих скорочень, що свідчило про функціональну серцеву недостатність або про неадекватність передопераційної (інфузійної) терапії. Відповідно, необхідно було підготувати до використання адреноміметики.

Після фіксації зниження систолічного артеріального тиску нижче 100 мм рт. ст. та частоти серцевих скорочень нижче 40 анестезіолог повинен був розпочати інфузію адреноміметиків (норадреналін, добутамін, дофамін).

Враховуючи вищевикладене, у лікаря-анестезіолога ОСОБА_7 була можливість запобігти розвитку ускладнень під час оперативного втручання та смерті ОСОБА_10 .

Являючись медичним працівником, маючи відповідну кваліфікацію лікаря-спеціаліста по спеціальності анестезіологія та інтенсивна терапія, лікар-анестезіолог МЦ ТОВ «Есперанто Мед» ОСОБА_7 міг та був зобов`язаний забезпечити проведення передопераційної підготовки пацієнтці ОСОБА_10 , а також належний моніторинг за її життєвими функціями під час операції та своєчасно провести необхідні заходи стабілізації гемодинаміки.

Таким чином, у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_10 знаходиться неналежне виконання професійних обов`язків лікарем анестезіологом ОСОБА_14 , що виявилося у не проведенні передопераційної підготовки пацієнтки ОСОБА_10 , не здійсненні належного моніторингу за її життєво важливими функціями під час оперативного втручання та у несвоєчасному виконанні необхідних заходів зі стабілізації гемодинаміки пацієнтки.

Об`єктивних причин, які б не дозволяли лікарю-анестезіологу ОСОБА_7 провести передопераційну підготовку ОСОБА_10 , здійснити належний моніторинг за її життєво важливими функціями та своєчасно виконати необхідні заходи зі стабілізації гемодинаміки не було.

Кваліфікація лікаря-анестезіолога ТОВ «Есперанто Мед» ОСОБА_7 дозволяла йому передбачити настання наслідків неналежного виконання своїх професійних обов`язків, в тому числі можливість смертельного наслідку, він повинен був та міг усунути причини, що стали необхідними та достатніми, та обумовили настання смерті ОСОБА_10 .

Неналежне виконання лікарем анестезіологом ОСОБА_7 своїх професійних обов`язків свідчить про недбале до них ставлення, та з огляду на таке його відношення до своєї бездіяльності характеризується злочинною недбалістю.

Вищу медичну освіту ОСОБА_7 отримав в Одеському національному медичному університеті, до якого був зарахований наказом №332-о від 31.08.2014 на 1 курс медичного факультету №1 денної форми здобуття освіти за спеціальністю «Лікувальна справа».

Наказом №492-с від 30.06.2020 ОСОБА_7 був відрахований з Одеського національного медичного університету у зв`язку із завершенням навчання та отримав повну вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста та спеціальністю «Лікувальна справа» згідно диплому спеціаліста серії С20 №018398 від 30.06.2020.

У подальшому, наказом 284-о від 30.06.2022 Одеського національного медичного університету затверджено рішення атестаційної комісії про присвоєння ОСОБА_7 звання лікаря-спеціаліста зі спеціальності «Анестезіологія та інтенсивна терапія» та видано сертифікат лікаря-спеціаліста №011830.

На посаду лікаря анестезіолога до Медичного центру ТОВ «ЕсперантоМед» ОСОБА_7 прийнятий наказом№ 46-Квід 18.10.2023 з 19.10.2023 за сумісництвом.

За вищевикладених обставин, 25 листопада 2025 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, за кваліфікуючими ознаками: неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки у апеляційній скарзі сторона захисту не оспорює обґрунтованість пред`явленої підозри, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу слідчого судді у цій частині та констатує, що підозра ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, є обґрунтованою.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (ч.1 ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії (ч.2 ст. 177 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч.1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

Перевіряючи обґрунтування слідчого судді щодо наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які встановлені слідчим суддею, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, експерта, колегія суддів встановила належне обґрунтування слідчим суддею наявності кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, характеру та ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_15 , фактичні обставини провадження та дані про особу підозрюваного, у тому числі про його сімейний, майновий стан, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення довела у судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, і на які вказувала сторона обвинувачення. Тому твердження захисника, що ризики у кримінальному провадженні недоведені, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали.

Доводи ж сторони захисту, що слідчий суддя не розглянув можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними. В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею детально надано оцінку, що запобіжні заходи у вигляді застави, особистого зобов`язання та особистої поруки відносно ОСОБА_7 не можна обрати, оскільки інший, більш м`який запобіжний захід ніж домашній арешт не забезпечить виконання останнім обов`язків які на підозрюваного будуть покладені та свідчитимуть про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п.5 ч.1 ст.177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обмеження свободи особи, адекватно оцінив ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, які б могли вплинути на законність судового рішення, колегією суддів також не встановлено.

Згідно з ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право, у тому числі, залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст ст. 131, 132, 176, 177, 181, 193, 194, 309, 370, 376, 392, 405, 407, 418, 419, 422 КК України, колегія суддів,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, в рамках кримінального провадження №0000179, внесеного до ЄРДР 06 березня 2024 року,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4