ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1135/26 Справа № 208/1648/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янського від 19 січня 2026 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ридомиль, Кременецького району Тернопільської області, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського від 19 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 березня 2026 року включно, без визначення застави.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на не пов`язаний з триманням під вартою, про визначення розміру застави, відмовити.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши обґрунтованість обвинувачення, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватими, посилався на те, що ризики передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе їм запобігти. Разом із цим, суд дійшов висновку, що застава не здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід на нічний домашній арешт, а в разі відмови - визначити заставу у 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги адвокат наводить обставини, за яких потерпілому було спричинено тілесні ушкодження та вказує на те, що вони безпідставно не були враховані судом. Поряд із цим, захисник посилається на недоведеність встановлених судом ризиків. Адвокат звертає увагу на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, неофіційно працює, перебуває у фактичних шлюбних відносинах та виховує малолітню доньку, яка відвідує дошкільний навчальний заклад та потребує присутності поруч батька через те, що її мати працює медичною сестрою по добовим змінам. Тож перебування обвинуваченого під вартою змусить звільнитись дружину та позбавити сім`ю доходу. Наведені обставини свідчать про відсутність у обвинуваченого наміру переховуватись. Більш того, він сам є потерпілим від дій осіб, які побили його з товаришем. Що стосується впливу на свідків, то останні частково допитані. До того ж, цьому ризику можливо запобігти шляхом покладення на обвинуваченого відповідного обов`язку. Окрім цього, адвокат зауважує, що обвинувачений визнав свою вину у перевищенні меж необхідної оборони, а тому не вбачає підстав для впливу на свідків. Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то захисник звертає увагу на те, що за час перебування під вартою останній змінив своє ставлення до протиправної дільності, а також життєві пріоритети. Разом із цим, останні раніше не судимий та має міцні соціальні зв`язки. Серед іншого, адвокат вважає, що суд помилково врахував тяжкість кримінального правопорушення, оскільки кваліфікація не відповідає реальним обставинам провадження.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити, вважають ухвалу слідчого судді необґрунтованою, просили її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності прокурора.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції частково дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника щодо безпідставності незастосування альтернативного запобіжного заходу застави, заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Заводського районного суду м.Кам`янського перебуває кримінальне провадження № 0001583 від 17.11.2024 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК України, суд повинен з`ясувати обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Доводи сторони захисту щодо фактичних обставин справи, доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого на даній стадії апеляційного розгляду є передчасними.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеним ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України для запобігання якому продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд першої інстанції вірно врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, і усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може переховуватись від суду, що дає підстави вважати наявним відповідний ризик.

Тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та суворість можливого покарання, яке може бути йому призначено у випадку визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину безумовно не є вирішальною підставою для подальшого утримання обвинуваченого під вартою, проте як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнається вагомим фактором при оцінці ризику, що обвинувачена особа може переховуватись від суду.

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Але вказаний ризик значно знижується у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 не ухилявся від органу досудового розслідування, фактично ОСОБА_7 визнав свою вину в перевищенні самооборони, умислу на заподіяння смерті потерпілому не мав, оскільки рятував власне життя та здоров`я від групи осіб.

Крім того суд апеляційної інстанції враховує, що судовий розгляд триває, учасники кримінального провадження усі не допитані, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що строк судового розгляду та строк тримання обвинуваченого під вартою не є надмірним, обумовлений об`єктивними причинами. Невиправданого затягування розгляду справи судом першої інстанції або неналежної організації судового розгляду апеляційним судом не встановлено.

В цілому є правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді можливого переховування від суду та впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Доводи захисника щодо позитивних характеристик обвинуваченого, зокрема міцності соціальних зв`язків, наявності постійного місця проживання, то вони були предметом оцінки судом першої інстанції і з такою оцінкою погоджується апеляційний суд та зазначає, що ці обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Разом з тим, зазначаючи, що апеляційний суд не входить у перевірку питання обґрунтованості підозри чи доведеності вини особи, колегія суддів не позбавлена обов`язку оцінити всі обставини, які мають значення для вирішення питання про пропорційність подальшого застосування запобіжного заходу.

Так, відповідно до висновку експерта № 1613-Е від 18.11.2024 року, ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження, експертом при огляді встановлено: по передній поверхні правої вушної раковини, в центрі з розповсюдженням на її зовнішній край - уривчастий, багряно-фіолетовий, блідий синець з горизонтально орієнтованим довжником, нечіткими межами, на ділянці 1,5x0,6см. Подібного характеру синці: в лівій завушній ділянці, на 2,7см назад від козелка лівого вуха вертикальний, смугастий, на ділянці 1,9x0,4см; смугастий, косо-вертикальний, в лобній ділянці голови праворуч - ділянка овальної форми, косо-поперечна з вираженою припухлістю м`яких тканин, на 2,2 см вгору від надбрівної дуги, 8,2x4см, на тлі якої на 2,3см вправо від передньої серединної лінії тіла та 2,2см вгору від рівня надбрівної дуги смугастий, косо- вертикальний синець, 2,5x0,4см прямуючий згори низ з середини на зовні, на 1 см на зовні від нього, дугоподібний, горизонтально орієнтований, дугою відкритий до низу, 5,3х0,4см та на 0,8см вниз від останнього, на тлі вищеописаної ділянки припухлості уривчастий синець, невірної округлої форми, діаметром 2,4 см, на тлі якого по верхньо-внутрішньому контуру - округле садно, діаметром 0,2см під рожево-коричневою кіркою, вище шкіри, невірної округлої форми синець, вгору від лівої надбрівної дуги, на 6,8см на зовні від передньої серединної лінії тіла, діаметром 2,2см. В потиличній ділянці голови, на 3см вниз від зовнішнього потиличного бугра та 3,8см вліво від задньої серединної лінії тіла ділянка припухлості м`яких тканин, діаметром 2,5см, болісна при пальпації. Аналогічна: в правій тім`яно-скроневій області на 7,7см вгору від правого зовнішнього слухового ходу, діаметром2,8 см. Спинка носу болісна при пальпації. Спинка носу з припухлістю. В ділянці кінчика носу з розповсюдженням на ліве крило носу, на 1,1см вліво від серединної лінії тіла синець, подібний описаним, горизонтальний, невірної овальної форми, 1,3х1,1 см. На слизовій нижньої губи, в проекції 2-3го зубів ліворуч червоно-фіолетовий, вогнищевий округлий крововиливи, діаметром 1,8 см по його верхньо-зовнішній межі щілиноподібна горизонтальна поверхнева рана, з вологим блідо-рожевим дном, 0,7х0,1см, з нерівними краями гострокутніми кінцями. По верхній повіці правого ока фіолетово-синюшний овальний, горизонтальний синець, 4,7х1,9см, з розповсюдженням в області внутрішнього кута ока, на нижню повіку та спинку носу. Подібний: на верхній повіці лівого ока, 3,5х0,9см по тильній поверхні лівої кисті, в ділянці суглобу між основною та нігтьовою фалангами 1-го пальця округла рана, діаметром 0,5 см з нерівними осадженими краями підсохлим рожево-коричневим дном. Подібного характеру рана: по тильній поверхні 5-го пальця правої кисті в ділянці суглобу між середньою та нігтьовою фалангами, овальна, вертикальна 0,7х0,5, оточена паском гіперемії. Подібного характеру рана: по тильній поверхні 4-і правої кисті в ділянці суглобу між середньою та нігтьовою фалангами щілиноподібна, горизонтальна, 0,4x0,1см, оточена паском гіперемії. По передньо-зовнішній поверхні лівого плеча, в середній треті - блідий, синюшний синець, з нечіткими межами овальний, вертикальний, 2,4x0,8см, по задній поверхні правого передпліччя, в верхній треті округлий з припухлістю, діаметром 2,1см. По лопатковій лінії ліворуч, на рівні 4-5-го ребер рожево-фіолетовий, вертикальний синець, невизначеної форми, з нечіткими межами 5,5x3,5см. блідий. Подібний: між лопатковою та задньо-пахвовою лініями праворуч, на рівні 5-го ребра, уривчастий, горизонтальний, 8,3x4,4см, невизначеної форми. При осьовому навантаженні відзначає іррадіацію болю в область 9-10-го ребер по задньо-пахвовій лінії ліворуч. В ділянці лівого колінного суглобу, по передній поверхні в області його нижнього контуру - уривчасте, вертикально орієнтоване садно, невірної овальної форми, 3,2x1,5см, по рожево-коричневими кірками трохи вище шкіри. В ділянці правого колінного суглобу, на передній поверхні, по центру - подібний синець, діаметром 4,1см, невірної округлої форми. Будь-яких інших ушкоджень не виявлено.

Згідно з висновком експерта, зазначені ушкодження виникли внаслідок дії твердих предметів та утворилися приблизно за дві доби до моменту огляду.

Обвинувачений посилається на те, що діяв у стані необхідної оборони та перевищив її межі, заперечуючи наявність умислу на позбавлення життя потерпілого.

Хоча наведені обставини не є предметом оцінки з точки зору доведеності вини на даній стадії провадження, вони об`єктивно свідчать про наявність конфліктної ситуації та фактичного заподіяння тілесних ушкоджень самому обвинуваченому.

За таких умов колегія суддів враховує зазначені дані при оцінці пропорційності подальшого тримання під вартою та можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, оскільки запобіжний захід має відповідати не лише тяжкості інкримінованого діяння, а й сукупності обставин кримінального провадження та принципу розумного балансу між публічним інтересом і правом особи на свободу.

Колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про можливість обрання ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, заслуговують на увагу колегії суддів з огляду на наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Крім того, у своїй практиці ЄСПЛ зазначив, що автоматична відмова у заставі в силу закону, без будь-якого судового контролю, несумісна з гарантіями статті 5 § 3 Конвенції (рішення у справі "Пірузян проти Вірменії", § 105; "S.B.C. проти Сполученого Королівства", § § 23-24). Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні під заставу: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (рішення у справах "Тирон проти Румунії", § 37; "Смирнова проти Росії", § 59; "Пірузян проти Вірменії", § 94).

Оцінюючи потреби досудового розслідування по даному кримінальному провадженню у контексті засад верховенства права та недопущення дискримінаційного поводження з особою, беручи до уваги гарантії невідворотності кримінальної відповідальності за вчинення злочинів та презумпцію невинуватості і забезпечення доведеності вини, з огляду на обставини кримінального провадження та ступінь обґрунтованості підозри, апеляційний суд приходить до висновку, що у даному випадку безальтернативне тримання під вартою підозрюваного не відповідає засадам розумності і пропорційності застосування запобіжного заходу, а також не забезпечує справедливої рівноваги між публічним інтересом демократичного суспільства та необхідністю поважати право на свободу.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Застава як запобіжний захід у розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слугує меті забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків. Тому її розмір визначається особистістю підозрюваного, його майновим становищем, стосунками з іншими особами.

Таким чином, враховуючи практику ЄСПЛ та тривалість перебування ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів вважає, що у даному випадку є потреба у визначенні останньому застави, як альтернативного запобіжного заходу, в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 266240 грн., яка є пропорційною щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів, його роль у їх вчиненні, а також майнового, сімейного стану обвинуваченого та наявності вищевказаних ризиків, а також вважає такий розмір застави достатнім для забезпечення виконання останнім покладених на нього обов`язків, та який буде належним запобіжником для встановлених ризиків, що належним чином забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченого ОСОБА_7 .

За приписами ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, а ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янського від 19 січня 2026 року скасувати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409 та п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора та продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до положень ст.ст. 197, 199 КПК України, з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240, 00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.117 та ст.ст.182-183, 197, 199, 404, 405, 407, 409, 411, 418, 419, 422 КПК, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янського від 19 січня 2026 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, строком до 16 березня 2026 року без внесення застави, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 16 березня 2026 року з визначенням застави у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень, у разі внесення якої ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти.

У випадку внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти, покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду у визначений час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без письмового дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4