Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2025 року м. Рівне

Справа № 568/1590/23

Провадження № 11-кп/4815/540/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №000118 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 05 травня 2025 року стосовно

ОСОБА_5 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Дунаїв Кременецького району Тернопільської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК),

у с т а н о в и л а :

Вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 05 травня 2025 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 286 КК на 1 рік обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

На підставі ч.5 ст. 74 КК звільнено ОСОБА_5 від основного та додаткового покарання за ч.1 ст. 286 цього Кодексу на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів, процесуальних витрат, а також вирішено цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 .

Згідно з вироком суду, 30 вересня 2021 року близько 19 год 30 хв ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по крайній правій смузі руху автодороги сполученням Н-02, 07 км + 850 м, що за межами с. Батьків, Радивилівської територіальної громади, Дубенського району, Рівненської області, у порушення правил безпеки дорожнього руху, передбачених п.12.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, а саме: не вибрав безпечної швидкості руху, за якої гарантувалась б стійкість автомобіля, проявивши неуважність під час керування джерелом підвищеної небезпеки, не врахував дорожньої обстановки, при об`єктивному виявленні перешкоди та небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив контактування із задньою частиною гужової підводи, якою керував ОСОБА_9 та яка рухалась в попутному напрямку, з подальшим виїздом на зустрічну смугу руху та контактуванням його автомобіля із зустрічним автомобілем марки «Skoda Octavia Combi», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що був під керуванням ОСОБА_8 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження, які віднесені до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вказаний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що відповідно до вимог ПДР гужовий транспорт у темну пору доби повинен бути обладнаний світловідбивачами, водій повинен забезпечити видимість транспортного засобу, та гужовий транспорт повинен рухатись якомога правіше до краю проїзної частини. Натомість, ОСОБА_10 не було виконано жодну з цих вимог, що підтверджується показаннями обвинуваченого та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколом огляду місця події.

Захисник вказав, що протокол огляду місця події від 30.09.2021 містить опис уламків підводи, однак у ньому відсутня інформація про вилучення самої підводи чи її основних частин для подальшого дослідження, а фототаблиця не дає повного уявлення про стан гужової підводи. На думку захисника, відсутність відомостей щодо збереження гужової підводи як речового доказу є порушенням ст. 99 та 100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Зазначив, що показання свідків щодо наявності на підводі світловідбивачів не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки вони не були присутні на місці події, не бачили підводу безпосередньо перед ДТП, окрім того, їхні показання щодо кольору світловідбивачів та їх розміщення відрізняються між собою.

На переконання захисника, у діях ОСОБА_5 відсутній склад інкримінованого йому злочину, оскільки він не порушував ПДР (швидкість руху була нижчою за дозволену, дії відповідали пунктам 12.2, 12.3, 19.2 ПДР), відсутній причинно-наслідковий зв`язок (експертиза встановила, що зіткнення сталося через відсутність світловідбивачів, а не через дії обвинуваченого), відсутній умисел чи необережність.

Також апелянт вважає, що судом неправомірно задоволено цивільний позов за відсутності вини, оскільки розмір збитків у 182 149,80 грн, встановлений висновком експерта № СЕ-19/118-21/9112-АВ від 08.10.2021, не підтверджений додатковими доказами, а судом не було перевірено чи є ця сума економічно обґрунтованою зважаючи на те, що ремонт автомобіля визнано недоцільним. Потерпіла не надала доказів вартості залишків її автомобіля після ДТП, що є обов`язковим для визначення розміру відшкодування.

Окрім того, апелянт не погоджується з рішенням суду щодо стягнення з його підзахисного на користь потерпілої моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог та залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 3 ст. 404 КПК визначено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги, захисник ОСОБА_6 фактично просить апеляційний суд надати іншу оцінку встановленим місцевим судом доказам, при цьому не заявляючи відповідного клопотання з належним обґрунтуванням про їх повторне дослідження.

За приписами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, суд першої інстанції, ухвалюючи вказаний вирок, повною мірою не дотримався вказаних вимог закону.

Зокрема, місцевим судом ОСОБА_5 був визнаний у тому, що він, у порушення вимог п. 12.3 ПДР, не вибрав безпечної швидкості руху, за якої гарантувалась б стійкість автомобіля, проявивши неуважність під час керування автомобілем, не врахував дорожньої обстановки, при об`єктивному виявленні перешкоди та небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив контактування із задньою частиною гужової підводи, з подальшим виїздом на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення із автомобілем під керуванням потерпілої ОСОБА_13 , в результаті чого нею було отримано середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обґрунтовуючи доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд, серед іншого, покликався на досліджений висновок експерта від 28.08.2023 № СЕ-19/118-23/9071-ІТ, згідно з яким в дорожній обстановці, яка наведена в наданих на експертизу вихідних даних, в заданий момент виникнення перешкоди для руху (в умовах зустрічного роз`їзду за наявності світловідбивачів на гужовій підводі), водій автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , мав технічну можливість уникнути наїзду на гужовий віз шляхом своєчасного застосування гальмування. Дії водія ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР та, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку зі скоєнням цієї ДТП.

Окрім того, у дослідженому місцевим судом висновку експерта від 19.01.2023 № СЕ-19/118-22/10977-ІТ, зазначено, що в дорожній обстановці, яка наведена у наданих на експертизу вихідних даних, в заданий момент виникнення перешкоди для руху (в умовах зустрічного роз`їзду за відсутності світловідбивачів на підводі), водій автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мав технічної можливості уникнути наїзду на гужовий віз шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, а за наявності світловідбивачів на підводі водій мав технічну можливість уникнути наїзду на гужовий віз.

Тобто при встановленні наявності в діях ОСОБА_5 складу інкримінованого йому злочину, зокрема, чи було ним порушено вимоги п. 12.3 ПДР, визначальним є з`ясування наявності чи відсутності на гужовій підводі під керуванням ОСОБА_9 під час цієї дорожньо-транспортної події світловідбивачів.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що для встановлення зазначеної обставини, суд першої інстанції допитав свідків сторони обвинувачення ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 (власника гужової підводи), ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , свідка ОСОБА_9 , який керував гужовою підводою, та неповнолітнього свідка ОСОБА_20 , пасажира гужової підводи. Показання саме цих свідків щодо наявності на задній рамі гужової підводи світловідбивачів судом було визнано належними і допустимим та покладено в основу вироку.

Водночас, місцевим судом залишено поза увагою, що свідок ОСОБА_9 та його пасинок - неповнолітній свідок ОСОБА_20 є зацікавленими особами, а решта свідків не були безпосередніми очевидцями події злочину, а тому їх показання щодо наявності світловідбивачів на гужовій підводі саме під час цієї ДТП не можна вважати беззаперечними.

Також місцевим судом було допитано двох свідків сторони захисту ОСОБА_12 , який був пасажиром автомобіля під керуванням ОСОБА_5 та був безпосереднім очевидцем події, та ОСОБА_21 .

Зокрема свідок ОСОБА_12 при допиті у суді стверджував, що гужова підвода не була обладнана світловідбиваючими елементами, а свідок ОСОБА_21 пояснював, що наступного дня після ДТП він разом з обвинуваченим поїхав на місце події, де знаходилось багато дощок від підводи, однак жодних залишків світловідбивних елементів ним виявлено не було.

Водночас, показання цих свідків місцевим судом не було взято до уваги та належним чином не вмотивовано чому надано перевагу показанням свідків сторони обвинувачення, які, як зазначено вище, також повинні оцінюватись критично, з урахуванням інших доказів у провадженні.

Окрім того колегія суддів зауважує, що з протоколу огляду місця події від 30.09.2021, а також з наданих додаткових фототаблиць до цього протоколу, неможливо дійти однозначного висновку про наявність чи відсутність світловідбивачів на зазначеній підводі, оскільки у цих документах чітко не зафіксовано цієї обставини.

Однак місцевим судом, за наявності зазначених суперечностей щодо однієї з важливих обставин цього кримінального провадження, не було їх усунуто, у тому числі, шляхом допиту слідчого, який складав протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, спеціаліста, присутнього при його складенні, та для пояснення наданих ним додаткових фототаблиць до протоколу огляду.

Однак, зважаючи на те, що апеляційний суд позбавлений підстав для дослідження доказів, про що зазначено вище, то відсутня можливість для усунення вказаних недоліків на стадії апеляційного розгляду.

Водночас колегія суддів зауважує, що порушення судом першої інстанції вимог ст. 370 КПК та загальних засад судочинства не відноситься до переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбаченого ч.1 ст. 415 КПК. Проте, відповідно до приписів ч.6 ст. 9 КПК, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст. 7 КПК верховенство права, законність, та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст.370 КПК. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З огляду на викладене, вирок слід скасувати та призначити новий судовий розгляд, під час якого, враховуючи наведене вище, місцевому суду слід з належною повнотою перевірити всі обставини цього кримінального провадження та докази, якими вони підтверджуються, й надати їм відповідну правову оцінку.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 05 травня 2025 року стосовно ОСОБА_5 скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3