ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/934/26 Справа № 208/6312/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 22 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2, 3 статті 187, частиною 1 статті 263, частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 22 грудня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 22 годин вечора 19 лютого 2026 року з визначенням застави в розмірі 270 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 817560 грн.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованих злочинів, а отже обвинувачення не є вочевидь безпідставним, а також продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у виді можливого переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Стосовно ризику переховування, суд враховував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , тому розуміючи невідворотність можливого покарання, останній може вдатися до відповідних дій.

Крім того є виправданим і ризик вчинення обвинуваченим нового умисного злочину, оскільки в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні серії умисних корисливих злочинів, поєднаних із застосуванням насильства, погрозою його застосування та з використанням вогнепальної зброї.

Наведені обставини дозволяють ґрунтовно припускати, що ОСОБА_7 є особою зі сталою антисоціальною поведінкою, схильною до застосування насильства, у тому числі небезпечного для життя та здоров`я інших людей, та зневажливо ставиться до суспільства, встановлених у ньому правил, життя та здоров`я інших осіб, що свідчить про особливу вагомість встановлених щодо нього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК.

Оскільки справа тривалий час перебуває на етапі судового розгляду, а відтак ризики щодо ОСОБА_7 істотно зменшилися порівняно із часом обрання щодо нього запобіжного заходу, суд враховував, що обвинувачений є особою раніше не судимою, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, позицію апеляційного суду при розгляді скарг сторони захисту на ухвали суду щодо продовження строку тримання під вартою, та дійшов висновку про визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 270 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, із виходом за межі граничного розміру, передбаченого п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК, що, на думку суду, також зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і у даному випадку буде цілком достатньою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник просить скасувати ухвалу суду та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або у випадку продовження строку тримання під вартою зменшити визначену заставу до мінімального розміру, встановленого КПК.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник, посилаючись на судову практику ЄСПЛ та апеляційного суду, зазначає про надмірність тримання обвинуваченого під вартою з 27.04.2021 в даному кримінальному провадженні, а жодні свідки сторони обвинувачення на теперішній час судом не допитані. На розгляді в суді першої інстанції перебуває інше кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , яке з 2014 року досі не розглянуто судом та в рамках якого останній також перебував під вартою з 24.10.2014 по 30.11.2016. Судом не враховано проміжок часу, який минув та не наведені інші обставини, відмінні від обґрунтованої підозри. Вказує, що продовження обвинуваченому строку тримання під вартою обґрунтовується однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення. Визначений судом розмір застави є необґрунтованим та непомірним для обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Інші учасники про час і дату судового засідання повідомлені належним чином, проте до суду не з`явились, що відповідно до ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 КПК не перешкоджає проведенню апеляційного провадження без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Прокурором в судовому засіданні в суді першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, про які зазначив прокурор в клопотанні та для запобігання яким необхідно продовжити обвинуваченому строк тримання його під вартою.

Відповідно до клопотання прокурора метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання ризикам переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Стосовно ризику переховування, суд обґрунтовано врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тому розуміючи невідворотність можливого покарання, останній може вдатися до відповідних дій.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, суд враховує ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, іншого запобіжного заходу, що може значно ускладнити органам правопорядку вжиття заходів реагування на таку поведінку обвинуваченого та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Крім того є виправданим і ризик вчинення цим обвинуваченим нового умисного кримінального правопорушення, оскільки в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні серії умисних корисливих злочинів, у тому числі особливо тяжкого, поєднаних із застосуванням насильства, погрозою його застосування та з використанням вогнепальної зброї.

Викладені обставини у сукупності свідчать про те, що продовження обвинуваченому строку тримання під вартою є виправданим і з такими висновками погоджується апеляційний суд.

Враховуючи характер пред`явленого обвинувачення, продовження військового стану, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, які не зменшились, судовий розгляд триває, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та належного судового розгляду в розумний строк.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 331 КПК та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Переглядаючи матеріали контрольного провадження, суд апеляційної інстанції враховує строк судового розгляду та строк перебування обвинуваченого під вартою, при цьому зазначає наступне.

За змістом ст. 28 КПК під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.

Апеляційний суд враховує і положення ст. 28 КПК та зважає на тривалість досудового розслідування та судового розгляду, з огляду на складність кримінального провадження, великий обсяг обвинувачення, велику кількість доказів кримінального провадження.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, що суд визначив непомірний для обвинуваченого розмір застави, то апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 4, п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За матеріалами провадження суд першої інстанції при продовженні строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 неодноразово зменшував розмір застави та оскарженою ухвалою визначив заставу в розмірі 270 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, врахувавши тривалість судового розгляду, обставини справи, наявність ризиків, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

Апеляційний суд з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, його майнового стану, а також продовження існування встановлених ризиків, на даний час не вбачає підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру застави, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Будь-яких порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 22 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4