Справа № 732/465/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/354/25
Категорія - ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000017 від 23.12.2023, за апеляційною скаргою прокурора Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 на вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2025 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1 ст. 115 КК України,

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 118 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з моменту його фактичного затримання з 14 години 30 хвилин 23 грудня 2023 року.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання час перебування його під вартою відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової дактилоскопічної експертизи, судової вибохо-технічної експертизи, судової експертизи зброї у розмірі 20 067, 92 гривень.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Щорського районного суду Чернігівської області від 15.01.2024 року, на куртку чоловічу, військового зразка, камуфльовану, зеленого кольору, кофту флісову, військового зразка, зеленого кольору, військовий квиток на ім`я ОСОБА_8 № НОМЕР_1 та мобільний телефон марки ОРРО ІМЕІ: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 з сім-картою № НОМЕР_4 , які належать на праві власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовцю військової частини НОМЕР_5 та були у нього вилучені 23.12.2023 під час проведення особистого обшуку, з метою збереження речових доказів, проведення подальших слідчих (розшукових) дій та проведення судових експертиз, спрямованих на отримання відомостей щодо обставин вчинення даного кримінального правопорушення, заборонивши ОСОБА_8 та іншим особам розпоряджатись та користуватись вказаним майном, з подальшим його зберіганням у відділенні поліції №3 (м.Городня) Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області за адресою: вул. Шевченка, 24а, м. Городня Чернігівського району Чернігівської області.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 08.01.2024 р., на майно, яке було вилучене під час затримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , та перебувало у його володінні, а саме: на куртку чоловічу військового зразка, камуфльовану, зеленого кольору, кофту флісову військового зразка, зеленого кольору, заборонивши власнику розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 08.01.2024 р., на майно, яке було вилучене під час огляду трупа ОСОБА_10 , а саме: на пару шкарпеток чорного кольору, пару гумових капців, штани камуфльовані зі слідами речовини бурого кольору на них, підштанники зі слідами речовини бурого кольору на них, термокофту зі слідами речовини бурого кольору, кофту флісову зі слідами речовини бурого кольору, кофту флісову з замком типу «блискавка» зі слідами речовини бурого кольору, годинник, заборонивши будь-яким особам відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Місцевим судом установлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 15.04.2023 р. № 105 молодшого сержанта ОСОБА_8 призначено на посаду старшого стрільця 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 , зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення.

22.12.2023, близько 23 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_3 , з мотивів захисту військовослужбовця ОСОБА_9 від протиправного посягання на його життя та здоров`я військовослужбовцем ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи з прямим умислом, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , перевищуючи межі необхідної оборони, усвідомлюючи явну невідповідність спричиняємої шкоди обстановці захисту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв до рук закріплену з ним вогнепальну зброю АК-74 № НОМЕР_6 , зняв запобіжник із положення «запобігання», перевівши його в положення «ОД» (режим ведення вогню одиночними пострілами), дослав патрон до патронника, після чого здійснив один постріл в потиличну частину голови ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді одиночного вогнепального кульового наскрізного поранення голови з багатоуламковими переломами кісток черепа, від якого ОСОБА_10 помер на місці.

Смерть ОСОБА_10 настала в проміжок часу між 23 годиною 00 хвилин та 24 годиною 00 хвилин 22.12.2023 від руйнування речовини головного мозку внаслідок одиночного вогнепального кульового наскрізного поранення голови з багатоуламковими переломами кісток черепа.

Згідно пред`явленого обвинувачення дії ОСОБА_8 були вчинені на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, обумовлених поведінкою військовослужбовця ОСОБА_10 , ОСОБА_8 діяв з прямим умислом, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання.

Місцевий суд дійшов висновку, що зазначеним подіям передувало те, що ОСОБА_10 мотузкою душив ОСОБА_9 . Локалізації вогнепального поранення ОСОБА_10 , встановленою в ході слідчого експерименту траєкторії польоту кулі, а також показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 у даній справі, однозначно вбачається, що дії ОСОБА_8 були умисними, обвинувачений усвідомлював, що його дії можуть спричинити смерть ОСОБА_10 та вчинив їх. Втім, наявність умислу на спричинення шкоди особі, що посягає, у тому числі умислу на її вбивство, не виключає перебування особи, що захищається, в стані оборони. ОСОБА_10 мотузкою душив ОСОБА_9 і ці дії ОСОБА_10 в момент їх вчинення становили загрозу для життя та здоров`я ОСОБА_9 , а тому, за встановлених судом обставин, у момент таких дій ОСОБА_10 існувала необхідність негайного відвернення або припинення суспільного небезпечного посягання, зволікання з припиненням дій ОСОБА_10 дійсно загрожувала негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.

Не погодившись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. Також просить повторно дослідити письмові докази, а саме, протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_9 від 23.12.2023 та відеозапис до нього, протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_11 від 09.03.2024 та відеозапис до нього, допитати свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Вказує, що у вироку суду показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не в повному обсязі відповідають тим показанням, які надані ними під час допиту в ході судових засідань. Зазначає, що з показань цих свідків, а також слідчих експериментів за їх участі установлено, що ОСОБА_11 не міг бачити місце перебування ОСОБА_9 у момент пострілу, проте він бачив, як ОСОБА_9 заповз до іншої квартири вітальні (коридору). Зауважує, що поза увагою суду залишено показання свідка ОСОБА_11 в частині оцінки часу, який минув з моменту перерізання мотузки до моменту пострілу секунди, а також його місце знаходження по відношенню до ОСОБА_9 в момент пострілу (свідок ОСОБА_9 його не бачив), час з моменту перерізання мотузки до здійснення пострілу був достатнім для того, щоб ОСОБА_9 , який лежав на сходах внизу (показання ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , які підтверджуються слідчими експериментами), перевернувся на живіт і заповз через дверний отвір в іншу кімнату вітальню, де перебував ОСОБА_8 (показання ОСОБА_11 ) та проліз метрів два, після чого почув постріл (показання ОСОБА_9 , які підтверджені слідчим експериментом за його участі).

Вказує, що судом не взято до уваги дії ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 безпосередньо перед здійсненням пострілу ОСОБА_8 , адже фактично ОСОБА_8 бачив момент перерізання мотузки і розумів про відсутність необхідності у застосуванні зброї. Наголошує, що постріл здійснений за відсутності умов необхідної оборони, а тому мало місце не відвернення нападу та захист ОСОБА_9 , а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися).

На думку прокурора, показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не узгоджуються з показаннями ОСОБА_8 , який був допитаний в суді та стверджував, що його дії були обумовлені необхідністю захисту ОСОБА_9 та під час слідчого експерименту в частині моменту здійснення пострілу, де вказував, що після пострілу ОСОБА_10 впав, ОСОБА_8 виглянув у дверний отвір, ОСОБА_9 виплутувався з мотузок, що свідчать про намір обвинуваченого виправдати свої дії. Переконаний, що версія сторони обвинувачення про мотив дій ОСОБА_8 на грунті раптово виниклих неприязних відносин, обумовлених поведінкою військовослужбовця ОСОБА_10 , повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами.

У запереченні захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 21.01.2025 без мін.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, обвинувачений та його захисник заперечили проти апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши в порядку ч. 3 ст. 404 КПКчастково докази по справі, колегія суддів

У С Т А Н О В И Л А:

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 15.04.2023 р. № 105 молодшого сержанта ОСОБА_8 призначено на посаду старшого стрільця 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 , зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення.

22.12.2023, близько 23 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_3 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, обумовлених поведінкою військовослужбовця ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи з прямим умислом, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв до рук закріплену за ним вогнепальну зброю АК-74 № НОМЕР_6 , зняв запобіжник із положення «запобігання», перевівши його в положення «ОД» (режим ведення вогню одиночними пострілами), дослав патрон до патронника, після чого здійснив один постріл в потиличну частину голови ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді одиночного вогнепального кульового наскрізного поранення голови з багатоуламковими переломами кісток черепа, від якого ОСОБА_10 помер на місці.

Смерть ОСОБА_10 настала в проміжок часу між 23 годиною 00 хвилин та 24 годиною 00 хвилин 22.12.2023 від руйнування речовини головного мозку внаслідок одиночного вогнепального кульового наскрізного поранення голови з багатоуламковими переломами кісток черепа.

Відповідно до ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються зокрема мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

При цьому, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Суд першої інстанції, всупереч вказаним вимогам закону, не навів переконливих мотивів, з яких дійшов висновку про наявність підстав для перекваліфікацію дій ОСОБА_8 на ч. 1 ст. 118 КК України, не дав належну оцінку дослідженим доказам як кожному окремо, так і в їх взаємозв`язку, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування закону про кримінальну відповідність та неправильності, передчасності висновків суду про кваліфікацію дій обвинуваченого як заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому при перевищенні меж необхідної оборони , що є підставою для скасування вироку з ухваленням апеляційним судом нового вироку відповідно до положень пп. 2, 3, 4 ч 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Положення ст. 23 КПК висувають обов`язкову вимогу про безпосереднє дослідження доказів у суді апеляційної інстанції коли суд апеляційної інстанції вбачає, що доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження виглядають обґрунтованими та потребують перевірки.

Таку перевірку апеляційний суд здійснює шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК.

Апеляційний суд безпосередньо дослідив відповідно до заявленого в апеляційній скарзі прокурора письмові докази, перелік яких зазначено у апеляційній скарзі, допитав свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Про допит інших свідків учасники судового провадження клопотання не заявляли.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_10 за викладених вище обставин, доводиться сукупністю доказів, які апеляційний суд безпосередньо дослідив і яким надається оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України із дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, передбачених ст. 22, 26 КПК України та з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності.

Як в суді першої, так і апеляційної обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість за ч.1 ст. 115 КК України не визнав, визнав себе винуватим за вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони та пояснив, що він проходив службу у в/ч НОМЕР_7 з 15 квітня 2023 року.

22 грудня 2023 року в с. Полісся Городнянського району він, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , всього десять чоловік проживали на квартирі за адресою, зазначеною у обвинувальному акті. У цей день половина особового складу знаходилася на службі, а 6 чоловік залишилося. Ввечері десь з 17 чи 18 год по 20 год сіли повечеряти. Під час вечері не вживали спиртне ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , решта всі вживали. За столом у кухні між ОСОБА_12 і ОСОБА_14 виник конфлікт, вони розмовляли на підвищених тонах і сварилися. Причина конфлікту невідома. Після чого всі вийшли покурили і розійшлися по кімнатам. Обвинувачений, ОСОБА_13 , ОСОБА_12 мешкали в одній кімнаті, ОСОБА_14 , ОСОБА_16 і ОСОБА_15 в іншій. Приблизно о 22 годині до них зайшов ОСОБА_14 і забрав ОСОБА_12 . Хвилин через 10-15 почули шум в коридорі. Гломозда та ОСОБА_13 вийшли до коридору. Вони бились: ОСОБА_14 бив ОСОБА_12 рукою. Вони розборонили їх, покурили разом і вже з ОСОБА_12 повернулися в кімнату. Двері замкнули із середини кімнати. Десь через півгодини у двері почали сильно стукати. Хтось відчинив двері. Зайшов ОСОБА_14 і забрав ОСОБА_12 . Вони тихо вийшли. Хвилин через десять знову почули шум у коридорі. Вони із ОСОБА_13 знову вийшли в коридор. Побачили, що в коридорі на підлозі лежить ОСОБА_12 , а над ним полу присяді стояв ОСОБА_14 , який руками натягував мотузку, накинуту на шию ОСОБА_12 у вигляді петлі і яку ОСОБА_14 затягував на шиї ОСОБА_12 . На ногах, руках по тілу були накиди мотузки. ОСОБА_12 лежав, не чинячи супротиву і з обличчя був невпізнаваємий. Гломозда зліва, а ОСОБА_13 справа взяли ОСОБА_14 за руки, намагалися різними способами відтягнути від ОСОБА_12 , але його неможна було зрушити з місця. При цьому ОСОБА_14 нецензурною лайкою сварився на їх і казав, що і їх вб`є. Чи піднімалося тіло ОСОБА_12 під час здавлювання мотузкою шиї ОСОБА_12 , він не звернув увагу, бо події швидко розвивалися. ОСОБА_12 хрипів, а потім перестав.

Обвинувачений не знає де, але десь ОСОБА_13 взяв ніж. Гломозда розумів, що секунда-дві і ОСОБА_12 помре, тому забіг у кімнату, взяв автомат і зробив постріл. У момент пострілу ОСОБА_14 і ОСОБА_12 знаходилися на цьому ж місці, а ОСОБА_13 не було видно у полі зору дверного отвору. ОСОБА_8 зазначив, що в даній ситуації тільки постріл міг спасти людину, оскільки ОСОБА_12 був без свідомості, і удар автоматом по голові ОСОБА_10 чи інше не допомогло б, бо вже пробували із ОСОБА_13 відтягнути ОСОБА_14 від ОСОБА_12 і це не вдалося. Після пострілу ОСОБА_14 впав, ОСОБА_17 кинув автомат, його почало трусити, він виглянув у дверний отвір, ОСОБА_12 виплутувався з мотузок. У всіх був такий стрес, що спочатку і не розмовляли.

ОСОБА_8 пояснював під час слідчого експерименту, що він хотів врятувати життя ОСОБА_12 і він розвивав цю думку, але оператор зупинив його. Якщо б ОСОБА_17 не здійснив постріл, то на його думку, ОСОБА_12 залишилися секунди життя. ОСОБА_14 фізично сильна розвинута людина. У момент, коли ОСОБА_14 душив ОСОБА_12 , це був ніби не він, ніби не людина. Обвинувачений повідомив про інцидент, що мав місце, коли вони стояли у Ріпкинському районі і ОСОБА_14 ледь не застрелив військових. Тоді у нього забрали зброю. Про ситуацію військові доповідали керівництву, але що вони зробили? так, тільки забрали зброю. Також ОСОБА_8 зазначив, що не знає за події у ОСОБА_18 з ОСОБА_14 , тільки чув розмови. Обвинувачений пояснив, що у кімнаті двері закривали від ОСОБА_14 . Зажигай доповів керівництву, а саме ОСОБА_19 , що вбивство скоїв ОСОБА_12 . ОСОБА_8 зазначив, що не знає скільки вжив алкоголю, але менше за всіх. Також він пояснив, що під час сварки за столом конфлікт був тільки між ОСОБА_12 і ОСОБА_14 , хоча за столом сиділи всі. За столом ОСОБА_14 конкретно в адресу ОСОБА_12 казав, що він нічого не знає, тільки почав служити, а ОСОБА_14 вже все знає і вбивав. ОСОБА_12 ніяк не реагував на висловлювання ОСОБА_14 . Не сперечався. Зброя зберігалася біля кожного спального місця незаряджена, на запобіжнику. Магазин від`єднаний. Коли вийшли на шум другий раз, як ОСОБА_12 був зв`язаний, світло горіло, але точно не знає чи у вітальні чи коридорі, однак десь світло було. Сутичка між ОСОБА_14 і ОСОБА_12 відбувалася у коридорі на східцях. ОСОБА_14 був на східцях зверху, а ОСОБА_12 лежав на двох східцях знизу. Вийшовши з кімнати, у вітальні у дверному отворі бачив не повністю ОСОБА_14 , а зліва частину тіла. Монька не бачив. Намагалися відтягнути ОСОБА_14 від ОСОБА_12 секунди. У той час як ОСОБА_17 побачив у ОСОБА_13 ніж, він розвернувся і побіг у кімнату, щоб взяти автомат і спасти життя ОСОБА_12 . До цього, ножа не бачив у ОСОБА_13 . Поклав патрон в патронник, вийшов в коридор і зробив постріл на ураження, але не смертельний у плече на поранення. Цілеспрямовано не хотів вбивати ОСОБА_14 , а хотів зробити поранення в плече. Безглуздо вбити когось, щоб людина загинула, а самому занапастить собі життя. У вітальні у дверному пройомі побачив ОСОБА_14 , він сидів напів присяді над ОСОБА_12 . Після здійснення пострілу відбулася розмова з приводу того, що ОСОБА_12 скаже, що він вистрелив. Ініціатором взяти Моньку відповідальність за вбивство ОСОБА_14 був саме ОСОБА_13 . Але сам ОСОБА_12 не заперечував взяти на себе відповідальність. Але не заперечує, що і він міг запропонувати ОСОБА_12 взяти відповідальність. ОСОБА_12 зрозумів, що його спасли, тому і не заперечував взяти відповідальність. Після пострілу ОСОБА_13 знаходився у веранді. Саме в плече хотів здійснити постріл, а не в ноги, бо тіло ОСОБА_14 було під нахилом і ніг не було видно. Зброя ОСОБА_14 зберігалася в його кімнаті.

Колегія суддів не погоджується з оцінкою, наданою судом першої інстанції показанням обвинуваченого, свідків та дослідження письмових доказів з посиланням на їх суперечливість, та поясненнях, наданих ними під час проведення слідчих експериментів.

Крім того, місцевим судом зазначено, що стороною обвинувачення не доведено об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, в частині умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_8 .

Місцевий суд дійшов висновку, що постріл відбувся вже після того, як мотузка була перерізана, через дуже незначний проміжок часу, однак не поза межами суспільно небезпечного посягання ОСОБА_10 на життя та здоров`я ОСОБА_9 .

Так, допитаний в апеляційному суді свідок ОСОБА_9 пояснив, що станом на 22.12 2023 року проходив службу у НОМЕР_8 бригаді НОМЕР_9 батальйону 1 роти. У той період ніс службу у АДРЕСА_3 та проживав з військовослужбовцями ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 та ОСОБА_14 у одному будинку на квартирі. 22.12.2023 року було свято. Зажигай купив півтора літра горілки в магазині і у вечірній час десь з 16 год він, ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 вживали спиртні напої в кухні за столом десь до 20 години. ОСОБА_16 та ОСОБА_15 не вживали спиртних напоїв. Конфліктів під час вживання алкоголю не виникало. До цього випадку у свідка та інших військовослужбовців не виникало конфліктів з ОСОБА_14 . Десь о 21 годині свідок і ОСОБА_14 вийшли покурити. ОСОБА_14 почав кричати, що він давно воює, а свідок ще нічого не бачив і тільки почав службу. ОСОБА_14 кричав, а свідок, щоб уникнути розмови з останнім, пішов до будинку спати. У веранді ОСОБА_14 наздогнав свідка і наніс йому два удари в ділянку голови, свідок впав, а ОСОБА_14 насів на нього та, накинувши на шию Монька мотузку, почав обкручувати йому руки та ноги зі словами «я покажу, як верьовкою можна убити людину». При цьому почав душити, обмотуючи мотузку на шиї. ОСОБА_12 відчув, що задихається, з рота пішла кров, почав кричати, щоб хтось з військових прийшов на допомогу. Прибіг ОСОБА_13 , але це він пам`ятає смутно, свідок відчув послаблення мотузки на шиї. Сам свідок не бачив, але зі слів ОСОБА_13 йому відомо, що той перерізав мотузку. Відчувши послаблення мотузки на шиї він відразу поліз у коридор. В коридорі світло не горіло. Він проліз метрів два. ОСОБА_14 в цей час стояв у веранді і кричав, що всерівно уб`є свідка. Де знаходився в цей час ОСОБА_13 , свідок не бачив, вже в коридорі свідок почув постріл. Його здійснив ОСОБА_17 , який стояв в руках з автоматом. Після ОСОБА_17 відкинув автомат у бік. Свідок піднявся і побачив, що на сходах лежить ОСОБА_14 і кров на голові. Побачили, що ОСОБА_14 мертвий. Обвинувачений хвилин через десять попросив взяти відповідальність за вбивство на себе, бо у нього діти. ОСОБА_12 погодився на пропозицію ОСОБА_17 , оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння, окрім того він же захищав свідка. Свідок пояснив, що до цього не був знайомий з ОСОБА_14 і останній прожив лише два дні на квартирі, тому дати йому характеристику не може. Гломозду свідок охарактеризував як урівноваженого військовослужбовця, негативного сказати не може нічого. Свідок зазначив, що у кожного військового була своя зброя - автомат Калашнікова, які стояли біля ліжок у кімнаті. Магазин приєднаний, патрона в патроннику не було, стояв на запобіжнику. Починаючи з 16 години зброю до рук ніхто не брав. Вечеряли до 20 години. Після вечері військові пішли по своїм кімнатам. Свідок теж зайшов до своєї кімнати, але не ліг спати. Ще був у кімнаті ОСОБА_13 і ОСОБА_17 . Вони залишилися у кімнаті, а свідок вийшов покурити і в коридорі зустрів ОСОБА_14 . Вони пішли покурить на вулицю. Коли виник конфлікт з ОСОБА_14 , то ніхто не виходив і не заспокоював їх. Не може підтвердити показання обвинуваченого про те, що покурити з кімнати свідка забрав ОСОБА_14 . Не пам`ятає про те, що під час конфлікту з ОСОБА_14 виходили ОСОБА_17 із ОСОБА_13 , які заспокоювали ОСОБА_14 , а потім вони з ОСОБА_12 пішли в кімнату. Свідок не знає, що спонукало до конфліктної ситуації у веранді ОСОБА_14 . Це відомо тільки було йому. Свідок не міг протистояти ОСОБА_14 , оскільки останній фізично більш розвинутий. Коли свідок лежав на сходах зв`язаний, а ОСОБА_14 душив мотузкою в ділянці шиї, його тіло не піднімалося, бо ОСОБА_14 коліном прижимав його груди. Не сказав про це на слідчому експерименті, оскільки йому не задавали цього питання. Чому ОСОБА_13 під час слідчого експерименту сказав, що постріл пролунав під час того, як ОСОБА_13 перерізав мотузку на шиї ОСОБА_12 , тоді як ОСОБА_12 дав показання, що постріл пролунав, коли він був у коридорі. Вважає, що дав правдиві показання. Пояснюючи, чому провели повторно слідчий експеримент тільки із ОСОБА_13 , який уже на повторному експерименті змінив показання, а із ним повторно не проводили, пояснив тим, що до нього не було ніяких питань. ОСОБА_9 не пам`ятає, що ОСОБА_13 йому перерізав мотузку на шиї і не може стверджувати, що у спасінні приймала ще друга людина. Аби не прийшли свідку на допомогу, то все б закінчилась для нього трагічно. З урахуванням свого стану, він не все пам`ятає, але дає показання, як вони відклалися у нього в пам`яті. ОСОБА_12 запам`ятав, що він відповз у коридор і пролунав постріл. Не пам`ятає, яким чином йому врятували життя чи перерізанням мотузки, чи вбивством людини. Пам`ятає послаблення мотузки. Фрагментами пам`ятає, що ліз і почув постріл автомата, але стверджує, що перерізання мотузки і постріл були в різний час, перерізання мотузки, потім постріл пізніше. Як повз у коридор, не бачив хто стояв. Під час досудового розслідування тиску не було. Свідок ОСОБА_13 доповів офіцеру ОСОБА_19 про загибель ОСОБА_14 і сказав, що це зробив саме свідок, оскільки останній чув про домовленість свідка і ОСОБА_17 . Конфлікт з ОСОБА_14 стався на перекурі. За столом на підвищених тонах розмови не було. Чи могла, чи не могла ослабнути мотузка від пострілу, а не від перерізання мотузки, свідок не знає. Чи він сам чи хтось зняв мотузку з шиї, не знає. Не пам`ятає про конфлікт з ОСОБА_14 і що в кімнаті закривалися на ключ. Пам`ятає, що несучи службу у Ріпкинському районі двоє військовослужбовців переїхали до них жити, бо у них був конфлікт з ОСОБА_14 . Коли ОСОБА_14 утримував коліном на грудях і душив мотузкою свідок відчував, що йому приходить кінець.

Допитаний в апеляційному суді свідок ОСОБА_21 пояснив, що він служить у в/ч НОМЕР_10 і є командиром відділення. У грудні 2023 року він зі своїм взводом проходив службу з охорони державного кордону у АДРЕСА_3 та проживав з військовослужбовцями ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 у одному будинку. 22.12.2023 року вирішили разом повечеряти з вживанням алкоголю. Конкретно не було ініціатора, всі хотіли вжити алкоголь. Свідок з ОСОБА_14 сходив в магазин і купили спиртні напої, точної кількості вжитого алкоголю не пам`ятає, але не одну пляшку, було дві і більше пляшок. Випивали всі військовослужбовці за виключенням ОСОБА_16 та ОСОБА_15 . За столом між військовими не виникало ніяких конфліктів. Свідок ОСОБА_12 та ОСОБА_17 жили в одній кімнаті. Інші - у інших кімнатах. Зброя у кожного військового зберігалася біля спального місця. Автомат окремо і магазин окремо без патрона в патроннику. Десь після 20 години ОСОБА_13 з ОСОБА_17 пішли до кімнати відпочивати. А ОСОБА_12 та ОСОБА_14 залишилися на кухні. Був конфлікт між ОСОБА_12 і ОСОБА_14 , він почув якийсь крик та звуки хрипіння. Свідок вийшов з кімнати у вітальню, де горіло світло і з вітальні у коридорі, де теж було світло, побачив зі спини нагнутого ОСОБА_14 . Той стояв спиною практично у дверях за порогом дверей, кричав нецензурною лайкою, а ОСОБА_12 лежав на спині і хрипів на східцях коридору від того, що його душить ОСОБА_14 шляхом затягування на шиї Монька мотузки. Свідок з правої сторони порогу підійшов до ОСОБА_14 та спробував відштовхнути його від ОСОБА_12 . Свідок був поряд з ОСОБА_14 і аби був ОСОБА_17 , то він би його бачив. Де в цей момент знаходився обвинувачений не бачив, бо знаходився спиною до дверного отвору у вітальню. Відштовхнути ОСОБА_14 не вдалося, оскільки різна вісова категорія. Тоді ОСОБА_13 дістав з кишені невеликий ніж, який носив завжди при собі, і ним перерізав мотузку. ОСОБА_12 відразу перевернувся на живіт і заповз у коридор між сходами та кімнатою, ОСОБА_14 матюкався, пролунав постріл, постріл відбувся швидко секунди. До моменту пострілу ОСОБА_17 не бачив. Після пострілу побачив ОСОБА_17 , який стояв в коридорі, ближче до сходів, постріл здійснений на відстані 1 м і більше. В руках ОСОБА_17 тримав автомат. Розмови між ними відбулися, проте не пам`ятає. Керівництво приїхало хвилин через 40. Свідок зазначив, що ОСОБА_17 не конфліктна людина, а ОСОБА_14 - конфліктний. Під час першого слідчого експерименту свідок дав показання, що коли перерізав мотузку почув постріл, який пролунав з вітальні. Ці показання правдиві, бо відстань від місця знаходження на східцях Монька до вітальні така коротка, що ОСОБА_12 витратив секунди, щоб заповзти. 23.12.2023 року під час допиту слідчого пояснив, що був конфлікт між ОСОБА_12 і ОСОБА_14 . Як тільки перерізав мотузку, відразу почув постріл, це правдиві покази. Гломозда міг бачити зі спини як свідок витягував ніж з кармана, якщо він там стояв. На конфлікт між ОСОБА_14 і ОСОБА_12 виходили один раз, коли почув шум. Не пам`ятає такого, щоб двічі виходили з ОСОБА_17 до ОСОБА_14 і ОСОБА_12 та курили з ними. Повторний слідчий експеримент зі свідком проводили 09.03.2024 року. Не знає чому проводили і чому змінилися показання. На першому слідчому експерименті дав показання, що коли перерізав мотузку, почув постріл. На повторному слідчому експерименті пояснив, що постріл пролунав коли вже перерізав мотузку і ОСОБА_12 встиг виповзти до вітальні, оскільки секунди пройшли поки ОСОБА_12 перекотився з коридору у вітальню. На першому експерименті слідчий не уточнив деталей. Моньку і не треба було повзти багато, бо все розташоване поряд, йому було достатньо перевернутись з коридору до вітальні. У ОСОБА_12 були зв`язані руки, шия. Не відкидає, що у ОСОБА_12 був тулуб і ноги зв`язані, але не пам`ятає цих деталей. Коли свідок перерізав мотузку, ОСОБА_14 стояв нагнутий над ОСОБА_12 . Після перерізання мотузки ОСОБА_14 трохи випрямився і був у напіврозігнутому стані. Не пам`ятає чи подавлював супротив ОСОБА_22 . ОСОБА_14 значно вищий і фізично більше розвинутий ніж ОСОБА_12 . У момент здійснення ОСОБА_17 пострілу ОСОБА_12 знаходився за порогом вітальні. У ОСОБА_14 і ОСОБА_17 були нормальні стосунки. Коли відтягував ОСОБА_14 , ніж був у кишені, дістав відразу коли перерізав мотузку. Під час вечері за столом відбувалася розмова між військовослужбовцями, ОСОБА_14 на підвищених тонах, говорив, що він перевершує інших по досвіду і строку служби. На першому слідчому експерименті у ОСОБА_13 слідчий не запитав, де у момент пострілу знаходився ОСОБА_12 . На другому слідчому експерименті слідчий уточнив цей момент. Моньку не треба було повзти з ганку, там достатньо було перевернутися, щоб опинитися у вітальні. ОСОБА_12 відразу поліз до вітальні і в цей час пролунав постріл. Де знаходився ОСОБА_17 свідку не відомо, але з кімнати до коридору він вийшов першим. Постріл ОСОБА_17 був здійснений, як ОСОБА_12 зі сходин коридору заліз у вітальню. Там буквально східці і коридор поряд і це по часу займало секунди.

Відтак, апеляційний суд, відповідно до принципів безпосередності дослідження доказів та вимог ст. 95 КПК бере до уваги показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_21 , дані під час апеляційного розгляду.

З протоколу слідчого експерименту за участі свідка від 23.12.2023 видно, як ОСОБА_11 повідомив та продемонстрував приміщення, де перебував він, вказав на кімнати, де було увімкнене світло, допоміг зімітувати режим освітлення. Пояснив, що почув крики, хрипи, нанесення ударів не чув. Показав, що вийшов з кімнати, одночасно продемонструвавши свою траєкторію руху. Дійшовши до дверей, відкрив їх та пояснив, що ці двері були відкриті. Пояснив, що побачив, що ОСОБА_14 стоїть, а ОСОБА_12 лежить. Для відтворення положення ОСОБА_12 розташував статиста у вказаному ним місці кімнати та вказаному ним положенні лежачи на спині. Потім ОСОБА_11 взяв дріт (кабель), який за умовами слідчого експерименту імітує мотузку, продемонстрував як ОСОБА_14 , стоячи біля голови ОСОБА_12 затягує мотузку на шиї ОСОБА_12 . Потім ОСОБА_11 пояснив та продемонстрував, що він підійшов, ОСОБА_14 не відпускав, ОСОБА_13 перерізав мотузку ножем та відкинув її, а ніж повернув на місце. Далі пояснив, що коли він перерізає мотузку, йде постріл, при цьому ОСОБА_13 вказав напрямок звідки був постріл. Потім ОСОБА_11 розташував статиста на місці знаходження ОСОБА_14 , поставив його у положення зігнутим, як ОСОБА_14 був нахилений над ОСОБА_12 . Потім продемонстрував своє положення у цей час, пояснивши, що ОСОБА_14 у цей момент мотузку стягує, а ОСОБА_13 розрізає мотузку. Також пояснив, що ОСОБА_14 в цей час йому розрізати мотузку не заважав, вдарити не намагався. Далі вказав, де стояв ОСОБА_17 та пояснив, що коли він перерізав мотузку, то вже бачив ОСОБА_17 з автоматом. Далі ОСОБА_11 продемонстрував розташування Гломозди, а також уточнив місце розташування та положення ОСОБА_14 скорегувавши положення статиста. ОСОБА_11 стверджувально відповів на питання слідчого про те, що тут (між ОСОБА_17 та ОСОБА_14 ) відстань приблизно півтора метри. Далі пояснив, що він почув постріл, ОСОБА_14 падає. ОСОБА_13 розташував статиста як ОСОБА_14 впав: на ганку, лицем до низу. Далі пояснив та показав, що зайшов в кімнату та побачив, що автомат лежить з пристібнутим магазином (поклав автомат на підлогу). Потім ОСОБА_11 пояснив та продемонстрував куди відійшов у цей час ОСОБА_17 . Відтворив діалог між ними: «Шо дальше?» - «Не знаю…» та пояснив, що після цього пішов доповідати по рації. Також свідок пояснив, що автомат - це автомат ОСОБА_17 , показав в якій кімнаті лежав цей автомат до всіх цих подій. Також вказав та продемонстрував місцерозташування його автомата, а саме висів на спинці ліжка під стіною, та ОСОБА_12 автомат під ліжком. Одночасно пояснив, що тут, мабуть, і ОСОБА_17 автомат був, але він точно не пам`ятає місце, але саме у цій кімнаті (т. 2 а. с. 229-235).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 09.03.2024 р. з додатком, з якого вбачається, що 09.03.2024 р. було проведено слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_11 , ході якого свідок розмістив статиста для відтворення місцезнаходження ОСОБА_14 у веранді біля дверей, спиною до них. Далі, відтворюючи власне положення показав, де він вийшов з кімнати та побачив ОСОБА_14 , уточнив, що ОСОБА_12 не бачив. Більше нікого в коридорі не було. Гломозда в той час був у кімнаті, з якої вийшов ОСОБА_13 . Свідок показав, що пройшовши далі по коридору до веранди, побачив ОСОБА_12 , який на підлозі у веранді. Свідок пояснив, що не намагався відштовхнути ОСОБА_14 , а щоб той пустив мотузку, але той не пускав, натомість натягував мотузку тягнув ОСОБА_12 за шию мотузкою. Далі свідок продемонстрував звідки він перерізав мотузку. Далі ОСОБА_12 поповз до будинку повз ОСОБА_14 . Далі був постріл, ОСОБА_14 падає. Свідок продемонстрував положення ОСОБА_17 в коридорі біля дверей до веранди. Далі слідчий протягнув білу нитку від отвору від кулі у віконному склі до плеча свідка. Свідок зазначив, що не знає правша чи лівша ОСОБА_17 . Далі свідок продемонстрував положення ОСОБА_14 відносно лінії протягнутої нитки. Слідчий вказаному свідком місці провів заміри відстані від підлоги до білої нитки 1, 50 м. Далі статист відтворив положення ОСОБА_14 таким чином, щоб голова статиста була на рівні білої нитки трохи нахилившись. На питання слідчого про те, скільки часу пройшло як свідок перерізав мотузку, заповз ОСОБА_12 і відбувся постріл ОСОБА_11 сказав, що не пам`ятає, але це відбувалося швидко (т. 3 а. п. 67-69).

З протоколу слідчого експерименту за участі свідка від 23.12.2023 видно, як ОСОБА_9 повідомив та продемонстрував, що увечері 22.12.2023 вони з ОСОБА_14 перебували у кухні. ОСОБА_14 сидів на стільці, а свідок на лавці, при цьому ОСОБА_9 показав їх місцезнаходження біля столу на кухні. Пояснив, що тут вони розмовляли, потім вийшли курити. По ходу руху до дверей свідок відтворював світловий режим: в кімнаті, де відпочивали та в коридорі світла не було, на вулиці був. Вказав, що перші двері були закриті, а другі на вулицю відкриті. Продемонстрував, що вони курили на вулиці. Пояснив, що в них з ОСОБА_14 почалася розмова, ОСОБА_14 почав на нього кричати. ОСОБА_9 попросив від нього відчепитися та пішов. Продемонстрував траєкторію руху та пояснив, що ОСОБА_14 пішов за ним, схопив його «за шкирку». Далі в ході слідчого експерименту статиста розташували на місці ОСОБА_12 , який заходить. Уточнив, що він в цей час на сходинку не піднявся. ОСОБА_14 його розвернув продемонстрував на статистові як. Пояснив, що ОСОБА_14 почав його бити, показав це тримаючи лівою рукою статиста за одяг, а правою рукою імітуючи удари кулаком по губам та правій щелепі. Свідок пояснив, що потім він впав показав куди, поклав на це місце статиста. Пояснив, що ОСОБА_14 далі взяв мотузку, де до цього була ця мотузка свідок не знає. Далі продемонстрував на статистові як ОСОБА_14 сів на свідка, одночасно уточнив положення своїх ніг та розташував ноги статиста відповідним чином, та пояснив, що ОСОБА_14 в цей час кричав: «Я тобі зараз покажу, як я можу вбивати людей». Відтворив на статисті як ОСОБА_14 зв`язав свідку мотузкою ноги. Уточнив на статистові положення своїх рук. Продемонстрував як ОСОБА_14 його зв`язував за ноги, обхопив мотузкою двічі руки, а потім накидає мотузку на шию. Далі свідок пояснив та показав, як ОСОБА_14 на нього насідає та натягує мотузку на себе. Далі свідок пояснив, що в нього було затьмарення, потім він почув, що мотузку хтось обрізає. Хто це був не знає в нього вже були заплющені очі. Далі мотузка обрізається, і як зрозумів ОСОБА_9 , ОСОБА_14 хтось відштовхує. Далі свідок пояснив, що він на карачках повзе, відкриває двері, але одразу виправився, що двері вже були відчинені. Світла в коридорі не було. Далі свідок показав, як встає та заходить. Світла в кімнаті теж не було (вказав кімнату, світло вимкнули). Пояснив, що двері замкнуті, світло було тільки у кухні. Далі показав куди він дійшов, та пояснив, що в цей момент він почув хлопок. Він хапається за голову пояснив, що його оглушило, показав, як схопився за голову. Сказав, що нікого не бачив в цей момент, але показав звідки був хлопок у цій же кімнаті. Пояснив, що піднімає голову, вмикається світло (його начебто ОСОБА_13 увімкнув). Далі свідок повернувся, пояснив, що бачить, що стоїть ОСОБА_23 , тримає автомат під кутом дулом до низу ОСОБА_9 демонструє як саме. Пояснив, що далі він пам`ятає смутно - ОСОБА_17 його відкинув. На питання слідчого де наступного разу свідок бачив автомат, свідок показав автомат на підлозі біля стіни. Розповів, що підбіг ОСОБА_13 , зняв магазин та відкинув його. Свідок далі продемонстрував, де він стояв у цей час. Зазначив, що побачив, що лежить ОСОБА_14 показав пальцем де. Пояснив, що ОСОБА_14 лежав поперек ганку, але куди голова спрямована не пам`ятає. Зауважив, що не підходив до ОСОБА_14 . Далі свідок побачив, що встав ОСОБА_24 . Вказав, де ОСОБА_24 спав. Свідок зазначив, що потім почали збігатися усі. ОСОБА_9 пояснив та показав, що ОСОБА_17 його відвів (показав куди у кімнаті, розташував статиста). Далі, відтворюючи їх спілкування з ОСОБА_17 , свідок обійняв статиста за плече, та відтворив слова ОСОБА_17 , про те, що останній старався для нього, у нього діти, попросив свідка робити так, що це (мається на увазі вбивство) зробив ОСОБА_9 . Свідок пояснив, що на прохання ОСОБА_17 він погодився. На питання слідчого про те, чий же то був автомат, свідок відповів, що то був автомат ОСОБА_23 , тобто він стріляв зі свого автомата. Далі пояснив та продемонстрував, що автомат ОСОБА_17 лежав під ліжком у спальній кімнаті. Там же поряд лежав автомат свідка. Відтворив місцерозташування автомата ОСОБА_13 між спинкою ліжка та стіною. Свідок пояснив, що автомат ОСОБА_23 впізнав по ручці (а. с. 236-242, Т. 2).

З протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_25 від 23.12.2023 видно, як ОСОБА_8 показав кімнату, де він перебував в момент, коли почув боротьбу між ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , пояснив, що двері до кімнати у цей момент були зачинені. Продемонстрував, що його автомат тоді знаходився в кімнаті у кутку біля дверей. Пояснив, що магазин був пристібнутий, в якому було 30 патронів, в патроннику патрону не було. Далі підозрюваний пройшов з кімнати через коридор до веранди та по ходу свого руху пояснював, що почувши бійку, він та ОСОБА_21 вийшли. ОСОБА_26 було або у коридорі або у веранді, двері відкриті. Далі зазначив, що світло все ж було у веранді. Далі підозрюваний для відтворення положення ОСОБА_12 розташував статиста лежачим на підлозі. Далі, імітуючи дії ОСОБА_14 , підозрюваний накинув кабель, що імітує мотузку, на шию статиста. Відтворюючи положення тіла ОСОБА_14 став, зігнувшись над статистом з мотузкою. Далі підозрюваний пояснив, що вони вдвох із ОСОБА_13 почали відтягувати ОСОБА_14 , але не змогли, та продемонстрував це на статистові, який імітував положення ОСОБА_14 . Пояснив, що ОСОБА_14 продовжував душити, а ОСОБА_13 , невідомо де, взяв ніж та почав різати мотузку, бо ОСОБА_12 в цей час вже синів та хрипів. Далі ОСОБА_8 показав, що забіг до кімнати, взяв зброю, дослав патрон в патронник, зняв зброю із запобіжника, встановив режим вогню одиночними, вийшов з кімнати. Тут підозрюваний показав, де він став у коридорі. Далі підозрюваний розташував статиста для відтворення місцезнаходження та положення тіла ОСОБА_14 спиною до дверей, трохи зігнутим. Слідчий уточнив у підозрюваного щодо світлового режиму, підозрюваний не мав зауважень. Далі підозрюваний пояснив, що зробив один прицільний постріл. Зазначив, що інші особи не могли постраждати, він стріляв у ОСОБА_14 з метою захисту товариша. Показав, де кинув автомат. ОСОБА_12 в цей час вже піднімався у коридорі. Потім підозрюваний розташував статиста в положенні лежачи на підлозі, відтворивши положення тіла ОСОБА_14 . Пояснив, що до ОСОБА_14 підходив, допомогу вже там не можна було надати було очевидно, що покійник. Вказав рукою, де стояв ОСОБА_13 . Локалізація влучання в ОСОБА_14 в голову. Почали говорити по рації повідомити про події. Зброя так і лишилася, як лежала. Підозрюваний пояснив, що попросив ОСОБА_12 сказати, що то він вистрілив, на що ОСОБА_12 погодився (т. 2 а. п. 70-74).

На відеозаписі слідчого експерименту за участі обвинуваченого зафіксовано, як обвинувачений одночасно пояснює та демонструє, що він, знаходячись у кімнаті, взяв автомат, зняв із запобіжника, дослав патрон у патронник і потім пішов у коридор.

Протоколи слідчих експериментів є допустимими та належними доказами, колегія суддів приймає до уваги дані, що в них містяться та кладе їх в основу обвинувального вироку.

Як видно під час допиту на досудовому слідстві та під час першого слідчого експерименту від 23.12.2023 свідок ОСОБА_11 повідомив, що як тільки він перерізав мотузку почув постріл, який пролунав з вітальні. В момент допиту та проведення слідчого експерименту слідчим не уточнено час, який минув з моменту перерізання мотузки до моменту пострілу.

У зв`язку з розбіжностями показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в частині періоду, який минув з моменту перерізання мотузки до моменту пострілу, виникла необхідність у проведенні одночасного допиту, за результатами якого установлено, що постріл відбувся вже після перерізання мотузки та заповзання ОСОБА_9 до коридору. На повторному слідчому експерименті свідок ОСОБА_21 пояснив, що постріл пролунав коли він вже перерізав мотузку і ОСОБА_9 встиг виповзти до вітальні (коридору).

Водночас, у вироку місцевого суду показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не в повному обсязі відповідають тим показанням, які надані ними під час допиту під час судових засідань.

Так, з показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , та зі слідчих експериментів за їх участі установлено, що ОСОБА_11 не міг бачити місце перебування ОСОБА_9 у момент пострілу, але він бачив як ОСОБА_9 заповз до іншої кімнати, а саме вітальні (коридору).

Поза увагою місцевого суду залишились показання свідка ОСОБА_11 в частині оцінки періоду часу, який минув з моменту перерізання мотузки до моменту пострілу секунди, а також його місце знаходження по відношенню до ОСОБА_9 в момент пострілу, адже останній його не бачив, час з моменту перерізання мотузки до здійснення пострілу був достатнім для того, щоб ОСОБА_9 , який лежав на сходах внизу, на що вказували ОСОБА_11 і ОСОБА_8 у показаннях та які підтверджуються слідчими екперимаентами, перевернувся на живіт і заповз через дверний отвір в іншу кімнату вітальню, де перебував ОСОБА_8 та проліз метрів два, після чого почув постріл.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 19.09.2022 у справі №149/916/17, особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. При цьому для вирішення питання про відсутність чи наявність стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання і акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання, а також перевірити наявність чи відсутність обставин, передбачених ч. 5 ст. 36 КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади (ч.2 ст.36 КК України).

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст. 115 ККУкраїни) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст. 118 ККУкраїни).

Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, здійснює порівняльний аналіз та оцінює наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановлює їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте, існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, що перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Зазначені вище вимоги судом першої інстанції не були виконані, і суд не знайшов підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України.

Під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_11 та ОСОБА_9 підтвердили правильність відображення у протоколах слідчого експерименту перебіг події, механізму та локалізації завдання обвинуваченим тілесних ушкоджень у виді вогнепального поранення.

Місцевим судом не взято до уваги дії ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 безпосередньо перед здійсненням пострілу ОСОБА_8 , адже фактично ОСОБА_8 бачив момент перерізання мотузки і усвідомлював відсутність у необхідності застосування зброї.

Свідок ОСОБА_11 тримав в руках ніж, обвинувачений ОСОБА_8 , побачивши це, пішов до іншої кімнати та взяв закріплену за ним зброю АК-74 № НОМЕР_11 , зняв запобіжник із положення запобігання, перевівши його в положення ОД (режим ведення вогню одиночними пострілами), дослав патрон до партонника, побачивши як ОСОБА_11 перерізав мотузку, після чого ОСОБА_9 заповз приблизно на два метри до вітальні чере дверний отвір, в якому ОСОБА_8 бачив ОСОБА_10 перед пострілом. Після

перерізання мотузки ОСОБА_10 знаходився ж на тому місці на сходах у положенні спиною до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який вже перебував у вітальні. В цей час ОСОБА_8 , перебуваючи у примішенні будинку, на відстані кількох метрів від ОСОБА_10 , здійснив один прицільний постріл в потиличну частину голови ОСОБА_10 .

Вказані обставини спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді одиночного вогнепального кульового наскрізного поранення голови підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів у даному кримінальному провадженні, зокрема, висновком судово-медичної експертизи № 1140 щодо настання смерті ОСОБА_10 від руйнування речовини головного мозку внаслідок одиночного вогнепального кульового наскрізного поранення голови з багатоуламковими переломами кісток черепа.(т. 2 а.п. 76-82).

Протоколом місця події від 23.12.2023 року зафіксовано результати огляду на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , місця події, де зафіксовано наступне: після входу до будинку знаходиться закрита веранда, в якій в правому ближньому кутку порожні коробки, на яких виявлено численні плями речовини бурого кольору, схожої на кров (далі РБК). Біля входу до туалету на підлозі виявлено автоматичну зброю АК74 з маркуванням на корпусі 86 та 4412971, при розрядженні якого в патроннику виявлено предмет, схожий на набій, з маркувальним позначенням «279/81». Поруч виявлено предмет, схожий на магазин від автоматичної зброї, при розрядженні якого виявлено 28 предметів, схожих на набої. Також біля магазину виявлено предмет, схожий на ніж з довжиною леза близько 10 см. В кухні, в кутовій шухляді під раковиною виявлено порожню пляшку горілки ТМ «Козацька Рала», ємністю 0, 7 л. Далі, на веранді будинку, з якої починався огляд, на ганку (порозі) на верхній кінцевій поверхні виявлено сліди РБК, з якої зроблено змив. Також виявлено два відрізки мотузки довжиною 286 та 314 см, які знаходяться на першій сходинці. На нижній сходинці ганку виявлено предмет схожий на кухонний ніж з довжиною леза до 18 см. На ганку та верхній сходинці виявлено труп ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під тілом виявлено значну кількість темно-червоної густої рідини. На лобі рана. Над тулобом на стінці виявлено сліди РБК. На фіранці виявлено пошкодження у вигляді рваного отвору. Фрагмент тканини вказаної фіранки був вирізаний. На середній камері вікна виявлено отвір, утворений внаслідок пробиття подвійного скла, отвір діаметром приблизно 3,5 на 1, 5 см, наскрізний, на відстані 180 см від підлоги, приблизно 3, 5 см від лівої середньої рами. У верхній частині фіранки біля отвору виявлено фрагменти, схожі на кістки. Також у веранді під одним з паперових ящиків, що в правому ближньому куті, на підлозі виявлено предмет, схожий на гільзу щ маркуванням 270 (нерозбірливо). У надвір`ї господарства виявлено предмет, схожий на кулю, який встромлений в дерев`яну основу паркану на висоті 90 см від землі (т. 2 а. с. 7-12).

Згідно постанови про уточнення даних від 24.12.2023 р. постановлено в усіх документах кримінального провадження № 000017 від 23.12.2023 р. за ч. 1 ст. 115 КК України, де зазначено місце вчинення злочину, вважати правильним адресу будинку, в якому вчинено злочин як: АДРЕСА_3 , (т. 2 а. с. 43).

Згідно копії ухвали слідчого судді Щорського районного суду Чернігівської області від 15.01.2024 р., якою надано дозвіл старшому слідчому слідчого відділення відділення поліції №3 (м. Городня) Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_27 на проведення огляду господарства за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_28 та яким фактично користувалися військовослужбовці військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , який був фактично проведений в період часу з 16:00 години по 16:30 годину 23 грудня 2023 року з метою виявлення і вилучення автомату АК 74 № НОМЕР_12 , 1982 року випуску, що закріплений за військовослужбовцем ОСОБА_9 , автомату АК 74 № НОМЕР_13 , 1986 року випуску, що закріплений за військовослужбовцем ОСОБА_11 та автомату АК 74 № НОМЕР_14 , 1982 року випуску, що був закріплений за військовослужбовцем ОСОБА_10 (т. 2 а. с. 65-66).

Протоколом огляду речей від 23.12.2023 р., де зафіксовано, що об`єктом огляду є предмет, схожий на розкладний металевий ніж, на рукоятці маються дерев`яні вставки червоного кольору, наявний мотузок чорного кольору з металевим кільцем на іншому кінці. На ножі наявний механізм складання леза в середину рукоятки, довжина ножа в складеному стані становить 11, 5 см, в розкладеному 19, 5 см. На лезі наявне маркування у вигляді фірмового напису «Grand Way» з однієї сторони та «440С STELL» з іншої сторони леза. Зі слів свідка вказаним предметом він перерізав мотузку, якою ОСОБА_31 . За добровільною згодою та заявою свідка ОСОБА_11 вказаний ніж був запакований в спеціальний пакет № 7168879 та вилучено до ВП № 3 (м. Городня) ЧРУП ГУНП в Чернігівській області (т. 2 а. с. 67).

Згідно фототаблиці до протоколу огляду місця події від 23.12.2023 з фотографіями, де зображено як ОСОБА_11 видає ніж, вигляд ножа ( т. 2 а.с. 68-69).

Згідно даних протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 23.12.2023 р., вбачається, що 23.12.2023 р. о 06 год 30 хв. за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України було затримано ОСОБА_9 у графі «ознайомився з підставами затримання та правами затриманого, підозрюваний ОСОБА_9 повідомив:» рукописним текстом зазначено: «з затриманням не згоден. Вбивство вчинив не я а ОСОБА_32 » (т. 2 а. с. 187-190).

Згідно даних протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 23.12.2023 р., згідно якого 23.12.2023 р. о 14 год 30 хв. за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, було затримано ОСОБА_8 (т. 2 а. с. 197-200).

Згідно службової характеристики на молодшого сержанта ОСОБА_8 , старшого стрільця 3-го відділення 3-го взводу 1-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 , останній за час проходження служби зарекомендував себе з негативної сторони. Характеризується як такий, що національно свідомий, необхідність збройного захисту держави усвідомлював впевнено, до виконання службових обов`язків відносився байдуже, без ініціативи, без почуття відповідальності за покладені на нього завдання, авторитетом в колективі не користувався, військовою спеціальністю, зброєю володіє на задовільному рівні, має задовільний рівень знань, військові статути, накази і настанови не вивчав, за характером в міру спокійний, слабо комунікативний, при прийнятті рішень не передбачає розвиток подій і наслідків, не здатний до самокритичної оцінки своїх дій, субординації, правил ввічливості та поведінки між військовослужбовцями дотримувався, на зауваження з боку командування реагував правильно, але належні висновки не робив, схильність до вживання спиртних напоїв проявляв, фізично розвинений посередньо, в стройовому відношенні підтягнутий. Згідно з висновком та рекомендаціями безпосереднього начальника займаній посаді не відповідає (т. 2 а. с. 228).

Протоколом одночасного допиту осіб - ОСОБА_9 та ОСОБА_11 від 09.03.2024, за результатами якого установлено, що постріл відбувся вже після перерізання мотузки та заповзання ОСОБА_9 до коридору.(т.3 а.с. 63-66).

Всі ці докази узгоджуються між собою, є належними і допустимими та підтверджують, що саме ОСОБА_8 здійснив один прицільний постріл в потиличну частину голови ОСОБА_10 .

Отже, ОСОБА_8 бачив, що небезпека заподіяння істотної шкоди охоронюваним суспільним відносинам, а саме, життю і здоров`ю ОСОБА_9 припинена, при цьому ОСОБА_10 навіть не дивився в бік ОСОБА_9 після перерізанняя мотузки, і ОСОБА_8 мав реальну можливість це усвідомити, але саме тому, що бажанням ОСОБА_8 було спричинення шкоди потерпілому з метою розправи, а не відвернення нападу та захист, він здійснив постріл. Тому апеляційний суд доходить висновку, що у даному випадку постріл здійснений за відсутності умов необхідної оборони, оскільки мало місце не відвернення нападу та захист ОСОБА_9 , а бажання спричинити шкоду потерпілому.

З допитаних в судовому засіданні апеляційного суду свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що у останнього не було явних конфліктів до цієї події з ОСОБА_10 . Водночас, неприязнь ОСОБА_8 до потерпілого накопичувалась протягом певного проміжку часу, який мав негативну характеристику, чіплявся до інших військовослужбовців та застосував насильство до ОСОБА_9 . І саме застосування насильства ОСОБА_10 до ОСОБА_9 спричинило раптове виникнення агресії у ОСОБА_8 до потерпілого ОСОБА_10 , внаслідок чого обвинувачений здійснив постріл зі зброї в бік ОСОБА_10 з метою саме заподіяння йому смерті, адже беручи в руки автомат, знімаючи його із запобіжника та здійснюючи постріли в бік ОСОБА_10 , ОСОБА_8 не міг не передбачити, що такі його дії можуть призвести до смерті людини.

Допитаний як у місцевому, так і у апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_8 стверджував, що його дії були обумовлені необхідністю захисту ОСОБА_9 . Також під час слідчого експерименту ОСОБА_8 відносно моменту здійснення пострілу зазначав, що після пострілу ОСОБА_10 впав, ОСОБА_8 виглянув у дверний отвір, ОСОБА_9 виплутувався з мотузок, але такі твердження не узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 і свідчать про намір обвинуваченого виправдати свої дії.

При оцінці дій обвинуваченого та кваліфікації його дій, з`ясуванні змісту і спрямованості його умислу апеляційний суд враховує характер, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим, їх раптовість до потерпілого ОСОБА_10 , поведінку до, під час і після вчинення злочину, обране знаряддя вчинення злочину, а саме автомат, знімаючи його із запобіжника та здійснюючи постріли в бік ОСОБА_10 , колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_8 не міг не передбачити, що такі дії можуть заподіяти наслідки у виді смерті.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що показання самого обвинуваченого доводять обумовленість його дій необхідністю захисту ОСОБА_9 . Фактично такий висновок суд першої інстанції побудував лише на показаннях самого обвинуваченого.

Колегія суддів ретельно перевірила версію обвинуваченого про мотив його дій для захисту ОСОБА_9 від протиправних дій ОСОБА_10 , і визнає її безпідставною, оскільки така версія суперечить установленим апеляційним судом фактичним обставинам та спростовується сукупністю досліджених доказів.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним заподіянням тяжкого тілесного ушкодження, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної або уявної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які би не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

За таких обставин, немає підстав вважати, що ОСОБА_8 цілеспрямовано використовуючи автомат та здійснюючи ним прицільний постріл в потиличну частину голови ОСОБА_10 , перебував у стані оборони та діяв з перевищенням її меж, як на те послався суд та сам обвинувачений.

Натомість, вчинення таких дій обвинуваченим свідчить про те, що він на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, обумовлених поведінкою військовослужбовця ОСОБА_10 , діяв з умислом та усвідомлював, що його дії можуть спричинити смерть ОСОБА_10 та вчинив їх.

Поєднання обставин, обстановки та умов, за яких було вчинено вбивство ОСОБА_10 , обґрунтовано давало суду першої інстанції підстави вважати, що вчинення цього злочину було викликано бажанням ОСОБА_8 вчинити розправу над потерпілим, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки сукупність таких обставин виключає кваліфікацію умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла переконливого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (вбивстві), оскільки це доведено об`єктивними доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку, досліджені в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій, які є належнимита допустимими.

При призначенні покарання ОСОБА_8 апеляційний суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину проти життя людини, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченого, який за місцем служби характеризується негативно, згідно з висновком та рекомендаціями його безпосереднього начальника займаній посаді не відповідає (т. 2 а.п. 228), раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на медичних обліках не перебуває, враховує відношення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків, невизнання ним вини, обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Враховуючи всі наведені відомості, колегія суддів доходить висновку, що для досягнення мети покарання - виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде достатнім та необхідним призначення покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Відповідно до вимог пп. 2,4 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст.420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосування більш суворого покарання.

Згідно з вимогами ч.1 ст.421 КПК, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Враховуючи встановлені судом обставини даного кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, колегія суддів визначає остаточне покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Таке покарання необхідне з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, охорони прав і свобод громадян, встановленого правопорядку, забезпечення зміцнення законності, сприяння запобіганню кримінальним правопорушенням, виховання у дусі точного та неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, свобод, честі й гідності інших громадян, а також відповідальності перед суспільством.

Зазначений вид і міра покарання, на думку апеляційного суду, є справедливими, необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого.

На підставі, викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Задовольнити частково апеляційну скаргу прокурора Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 .

Вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2025 року стосовно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення і необхідністю застосування більш суворого покарання та ухвалити новий вирок.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту його фактичного затримання з 14 години 30 хвилин 23 грудня 2023 року.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4