Справа № 137/898/25
Провадження №11-кп/801/964/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року,

якою задоволено клопотання начальника Державної установи «Літинська виправна колонія №123» ОСОБА_8 про звільнення від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання у випадках, передбачених ст.74 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 18.08.2023 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч.4 ст.185 ст.71, ст.72 КК України до 6 років позбавлення волі,

установив:

До Літинського районного суду Вінницької області надійшло клопотання начальника Державної установи «Літинська виправна колонія №123» ОСОБА_8 стосовно засудженого ОСОБА_7 про звільнення від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання у випадках, передбачених ст.74 КК України, у прядку п.13 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, у зв`язку з набранням законної сили 09.08.2024 Законом України №3886-ІХ від 18.07.2024, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність його діяння.

Представник ДУ «Літинська виправна колонія №123» ОСОБА_9 в судовому засіданні клопотання підтримала.

Засуджений ОСОБА_7 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_10 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення клопотання.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року клопотання задоволено.

Звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання, призначеного Вінницьким міським судом Вінницької області від 12.03.2021, в частині призначеного покарання за епізодами від 20.09.2019 та 21.09.2019, за якими його дії кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діянь, за які він був засуджений.

Виключено з вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2021 посилання на призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положення ч.1 ст.70 КК України.

Звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання, призначеного Вінницьким міським судом Вінницької області від 18.08.2023, в частині призначеного покарання за епізодом від 22.12.2022, за яким його дії кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діянь, за які він був засуджений.

Ухвалено вважати засудженим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2023 по епізоду від 29.12.2022 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст.71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької від 12.03.2021, та остаточно призначивши покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Судове рішення мотивовано тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діянь щодо викрадення ОСОБА_7 майна вартістю, що станом на 01.01.2019 не перевищувала 1921,00грн, а станом на 01.01.2022 не перевищувала 2481,00грн, то його дії, після внесення змін Законом України №3886-IX від 18.07.2024, тягнуть за собою адміністративну відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому є всі підстави для застосування до нього ч.2 ст.74 КК України, звільнивши його негайно від подальшого відбування покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2021 в частині призначеного покарання за епізодами від 20.09.2019 та 21.09.2019, за якими його дії кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, та за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2023, в частині призначеного покарання за епізодом від 22.12.2022, за яким його дії кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки судом першої інстанції безпідставно ухвалено вважати його засудженим вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2023 по епізоду від 29.12.2022 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст.71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької від 12.03.2021, та остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги засудженого, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, оскільки для цього відсутні правові підстави .

Заслухавши суддю-доповідача, виступ засудженого на підтримку вимог апеляційної скарги, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги засудженого, просив залишити її без задоволення, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

За правилами ч.ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 безпідставні.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024, статтю 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладено у новій редакції, зокрема вказано «Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 07.10.2024, справа №278/1566/21, Закон №3886-IX, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п.5 підрозд.1 розд. ХХ та пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розд.IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно п.5 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 розділу ІV Податкового кодексу України, сума податкової соціальної пільги встановлена в розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що станом на 01.01.2019 становив 1921,00грн, а станом на 01.01.2022 становив 2481,00грн.

Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст.3 КК України).

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Закону також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Як убачається з матеріалів судового провадження, вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2021 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, 3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання:

за ч.2 ст.185 КК України у вигляді двох років позбавлення волі;

за ч.3 ст.185 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено остаточне покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком три роки.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25.05.2021 вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2021 щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України залишено без змін.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2023 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено звільненого від покарання з випробуванням ОСОБА_7 для відбування остаточного покарання, призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2021 за ч.2, 3 ст.185 КК України, з урахуванням ч.1 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Згідно з вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2021 за епізодом від 20.09.2019, за яким дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вартість завданої майнової шкоди на момент вчинення правопорушення складає 250,60грн.

За епізодом 21.09.2019, за яким дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вартість завданої майнової шкоди на момент вчинення правопорушення складає 226,65грн.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2023 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької від 12.03.2021, та остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Наразі ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2023. Даний вирок набрав законної сили та звернутий судом до виконання.

Відповідно до вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2021 вартість викраденого ОСОБА_7 майна за епізодом від 20.09.2019 становить 250,60 грн, а за епізодом 21.09.2019 становить 226,65грн.

Крім того, відповідно до вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2023 вартість викраденого ОСОБА_7 майна за епізодом від 22.12.2022 становить 1724,00 грн.

З викладеного слідує, що вартість викраденого майна є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що діяння, вчинені ОСОБА_7 від 20.09.2021,21.09.2021, 22.12.2022, не підпадають під кримінально карані діяння, передбачені Особливою частиною КК України.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу засудженого ОСОБА_7 на те, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2021 його засуджено за вчинення крадіжки за епізодом від 07.03.2019, вартість викраденого ОСОБА_7 майна за даним епізодом становить 23101, 40 грн. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2023 ОСОБА_7 засуджено за вчинення крадіжки за епізодом від 29.12.2022, вартість викраденого майна за даним епізодом становить 15 800 грн.

Отже, у даному випадку положення законодавства ст. 58 Конституції України, ч. 1 ст. 5, ч.2 ст.74 КК України застосуванню до епізодів від 07.03.2019 та від 29.12.2022 не підлягають.

Таким чином, у даному разі стосовно ОСОБА_7 наявна сукупність вироків, тобто засуджена особа вчинила нове кримінальне правопорушення до повного відбуття покарання за попереднім вироком.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що ОСОБА_7 слід вважати засудженим за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2023 по епізоду від 29.12.2022 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. І на підставі ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, правильно частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької від 12.03.2021, остаточно призначивши покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Таким чином, відсутні підстави для звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання, а тому вимоги засудженого ОСОБА_7 про необхідність призначення нового розгляду в суду першої інстанції безпідставні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування або зміну оскаржуваної ухвали, під час розгляду апеляційної скарги не вбачається, а відтак її слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. ст. 5, 74 КК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4