№ 209/5494/24
№ 1-кп/209/128/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2025 року Дніпровський районний суд м. Кам`янського Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське кримінальне провадження по справі № 1-кп/209/128/25 внесене в ЄРДР за №0000377 від 22.03.2024 року відносно обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 Кримінального кодексу України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ / на теперішній час м. Кам`янське/, українця, громадянина України, освіта повна вища, не працює, пенсіонер, одружений, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;-

ВСТАНОВИВ:

22.03.2024 року близько 08.20 годин водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2121» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Дніпровському районі міста Кам`янського по з`їзду з мостового переходу через річку Дніпро з боку вулиці Тритузної в напрямку Єлизаветівського шосе.

Під час руху ОСОБА_4 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, наближаючись до нерегульованого нерівнозначного перехрестя з Єлизаветівським шосе, рухаючись по другорядній дорозі, зупинився для виконання маневру повороту ліворуч, не дав дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 "Дати дорогу", після чого поновив свій рух та виїхав на вказане перехрестя, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Опель Вектра» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався по головний дорозі Єлизаветівському шосе зліва направо за напрямком його руху.

В результаті зіткнення ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правого нижнього суглобового відростка тіла третього шийного хребця (С3), закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась явищами струсу головного мозку - відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем, порушив вимоги п.п. 16.11, 10.1 та дорожнього знаку 2.1 «Даті дорогу» Правил дорожнього руху України, які свідчать:

- п.16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, що наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- Дорожній знак 2.1 "Дати дорогу" «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі»,-

невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної події.

ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ст. 286 ч.1 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений вину свою в пред`явленому органами досудового слідства обвинуваченні не визнав повністю, пояснив суду, що 22.03.2024 року близько 07.50 він керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2121» реєстраційний номер НОМЕР_1 , спускавсяпо з`їзду з мостового переходу через річку Дніпро з боку вулиці Тритузної в напрямку Єлизаветівського шосе. На перехресті зупинився перед знаком «Дати дорогу», ніяких машин на головній дорозі не було та він почав повертати ліворуч. Повертаючи бачив як на зустрічній полосі автомобіль потерпілого виїджав з АЗС яка знаходилася навпроти перехрестя. Завершивши маневр ОСОБА_4 вже знаходився на своїй полосі на головній дорозі в цей момент в нього врізався автомобіль потерпілого. Себе винуватим не вважає, оскільки вомиги ПДР порушив саме потерпілий. Всі докази здобуті під час досудового слідства є неналежними та недопустимими, оскільки здобуті в порушення вимог закону, та некомпетентним слідчим за керівництва некомпетентного прокурора, висновки експертиз також є помилковими.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, вона підтверджується:

Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив суду, що 22.03.2024 року близько 7.45-7.50 годин їхав на автомобілі «Опель Вектра» реєстраційний номер НОМЕР_2 по проїзній частині вул. Єлизаветівське шоссе в сторону с. Єлизаветівка зі сторони р. Дніпро. Бачив, як автомобіль обвинуваченого спускаючись з мостового переходу зупинився перед перехрестям, а потім несподівано для нього продовжив свій рух, виїхавши на його полосу. З метою запобігти ДТП потерпілий застосував заходи екстреного гальмування, проте зіткнення йому не вдалося уникнути. Зіткнення транспортних засобів відбулося на його полосі для руху. На місце пригоди він бачив слід гальмування його переднього лівого колеса, який закінчувався під передньою частиною його автомобіля. В результаті зіткнення його автомобіль відкинуло вліво. Під час ДТП він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, у виді перелому шейного хребця, ЗЧМТ, струсу головного мозку. З місця ДТП його забрала швидка, в лікарні він провів 3 тижні.

Показаннями свідка ОСОБА_7 , який пояснив суду, що 22.03.2024 року зранку близько 08.00 їхав разом із дружиною ОСОБА_8 по вул.. Єлизаветівське шосе в сторону р. Дніпро зі сторони с. Єлизаветівка. Підїджаючи до з`їзду з моста, побачив, як автомобіль обвинуваченого спускався до перехрестя. Зупинився на знак та поїхав далі виїхавши на головну дорогу. Побачив що по головній дорозі їхав автомобіль потерпілого. Бачив, що автомобіль обвинуваченого не встигає проїхати полосу руху по якому рухався автомобіль потерпілого, і зрозумів, що зараз відбудеться їх зіткнення, пригальмував. Потім побачив, як автомобіль потерпілого зіткнувся з автомобілем обвинуваченого. . З моменту виїзду на перехрестя автомобіля обвинуваченого до моменту зіткнення пройшло близько 2 секунд. Він зупинив автомобіль та підійшов допомогти вийти учасникам ДТП з автомобілів. Викликали поліцію та швидку, потерпілому було погано тримався за голову.

Показаннями свідка ОСОБА_8 , яка пояснила суду, що 22.03.2024 року зранку близько 08.00 їхала разом із чоловіком ОСОБА_7 по вул. Єлизаветівське шосе в сторону р. Дніпро зі сторони с. Єлизаветівка. Чоловік був за кермом, вона сиділа поряд. Підїджаючи до з`їзду з моста, чоловік почав пригальмовувати та з`їжджати трохи на узбіччя та сказав їй: «Дивись зараз буде аварія.». Вона побачила як автомобіль обвинуваченого з`їжджав з мосту, а по головній дорозі їде автомобіль потерпілого. Обвинувачений дивився в їх сторону в сторону полоси руху на якій він знаходився та на яку виїхав та де рухався автомобіль потерпілого не дивився. Потерпілий дуже сильно гальмував. Потім сталося ДТП, автомобіль потерпілого врізався в автомобіль обвинуваченого. Чоловік зупинив автомобіль та вони підійшли допомогти вийти учасникам ДТП з автомобілів.

Показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив суду, що працював інспектором СРПП ВП№1 Кам`янського РУП. В березні 2024 року зранку отримавши виклик щодо ДТП на з`їзду з мостового переходу через річку Дніпро з боку вулиці Тритузної в напрямку Єлизаветівського шоссе, приїхали з напарником та побачили автомобілі потерпілого та обвинуваченого які зіткнулися. Обвинувачений пояснив, що спускався з мосту, та потерпілий який їхав по головній дорозі врізався в нього. Вони склали план-схему ДТП. Видимих тілесних ушкоджень у водіїв не було. У подальшому через скарги водіїв на стан здоров`я було викликано їм карети швидкої допомоги. які їх госпіталізували. На схемі ним було зафіксовано розташування автомобілів, рідини та слід гальмування автомобіля Опель. Після складання схеми транспортні засоби були повернені родичам водіїв та прибрані з місця ДТП. Він наполягав, що зафіксований слід гальмування був від переднього лівого колеса автомобіля Опель.

Показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив суду, що проїжджав повз місце ДТП, зупинився спитати, що трапилось та допомагав заміряти рулеткою параметри на місці ДТП, приймав участь у складанні схеми ДТП. На місці ДТП був слід гальмування автомобіля Опель. Схему він підписував там було все зазначено правильно.

Витягом з ЄРДР /а.с. 1 Т.2/, згідно якого підтверджуються внесення відомостей за даним злочином.

Дорученням про проведення досудового розслідування /а.с. 2 Т.2/. згідно якого підтверджується доручення проведення досудового розслідування слідчому.

Повідомленням про початок досудового розслідування /а.с. 3 Т.2/, згідно якого підтверджується повідомлення згідно вимог КПК України прокурора про початок досудового розслідування.

Постановою про доручення проведення досудового розслідування слідчій групі /а.с. 4 Т.2/, згідно якої підтверджуються повноваження слідчих щодо проведення даного досудового розслідування.

Рапорти /а.с. 8. 11, 12, 13. 14 Т.2/, згідно яких підтверджуються повідомлення про факт ДТП в установленому законом порядку.

Схемою місця ДТП від 22.03.2024 року /а.с. 21-24 Т.2/. згідно якої підтверджується обставини ДПТ згідно встановлених судом.

Протоколом огляду місця ДТП /а.с. 25-31 Т.2/, згідно якого підтверджуються обставини ДТП та місце розташування автомобілів після ДТП згідно схеми ДТП та обставин встановлених судом;

Протоколом огляду предмету від 26.03.2024 року /а.с. 37-38 Т.2/, згідно якого підтверджується огляд автомобіля обвинуваченого та визначення пошкоджень внаслідок ДТП;

Ухвало слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.03.2024 року про накладення арешту /а.с. 41-43 Т.2/, згідно якого підтверджується накладення арешту на автомобіль обвинуваченого;

Протоколом огляду предмету від 05.04.2024 року /а.с. 45-46 Т.2/, згідно якого підтверджується огляд автомобіля потерпілого та визначення пошкоджень внаслідок ДТП;

Постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання /а.с. 47 Т.2/, згідно якої підтверджується, що автомобіль потерпілого визнаний речовим доказом та переданий на зберігання.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.04.2024 року про накладення арешту /а.с. 49-50 Т.2/, згідно якого підтверджується накладення арешту на автомобіль потерпілого;

Висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу /а.с. 53-58 Т.2/, згідно якого встановлено що автомобіль обвинуваченого та його гальмівна система перебувають у працездатному стані.

Висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу /а.с. 62-66 Т.2/, згідно якого встановлено що автомобіль потерпілого та його гальмівна система перебувають у працездатному стані.

Протоколом тимчасового доступу до речей та документів /а.с. 77-91 Т.2/, згідно якого підтверджується вилучення медичних документів відносно потерпілого ОСОБА_6 в медичному закладі з метою встановлення тяжкості його тілесних ушкоджень.

Постановою про визнання речових доказів /а.с. 92 Т.2/, згідно якого вищезазначені медичні документи потерпілого визнані речовими доказами.

Висновком судової медичної експертизи /а.с. 94-95 Т.2/, згідно якої підтверджується, що в потерпілого ОСОБА_6 внаслідок ДТП спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правого нижнього суглобового відростка тіла третього шийного хребця (С3), закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась явищами струсу головного мозку - відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Висновком судової медичної експертизи /а.с. 113-114 Т.2/, згідно якої підтверджується, що в обвинуваченого ОСОБА_4 внаслідок ДТП спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з садном на голові, гематомою м`яких тканин ділянці праворуч, з ділянками геморагічних забоїв 1 ст. в правій та лівій лобних частках - відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки.

Протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_6 /а.с. 115-121 Т.2/, згідно якого потерпілий ОСОБА_6 вказав на обставини ДТП згідно встановлених судом.

Протоколом слідчого експерименту за участі ОСОБА_4 /а.с. 122-127 Т.2/, згідно якого обвинувачений ОСОБА_4 вказав на його версію подій під час ДТП.

Судом відтворений відеозапис який є додатком до протоколу слідчого експерименту за участі ОСОБА_4 /а.с. 127 Т.2/. де відображені обставини проведення слідчого експерименту та пояснення які дав ОСОБА_4 ..

Відповідь Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Дніпропетровській області на запит слідчого /а.с. 131-132 Т.2/, згідно якої підтвердження щодо надходження на спецлінію 102 ГУНП повідомлень щодо факту ДТП 22.03.2024 року за участі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та отримання внаслідок ДТП останніми тілесних ушкоджень.

Запит слідчого /а.с. 141 Т.2/, згідно якого слідчий витребовувала відеозаписи із бодікамер співробітників поліції з місця оформлення ДТП.

Відповідь на запит слідчого щодо відеозаписів з бодикамер співробітників поліції з місця ДТП /а.с. 142 Т.2/. згідно якого дані відеозаписи відсутні.

Постановою про призначення комплексної транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи /а.с. 144-145 Т.2/. згідно якої підтверджується призначення слідчим вищезазначеної експертизи за фактом ДТП.

Висновком комплексної транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи /а.с. 148-157 Т.2/. згідно якої підтверджуються обставини ДТП встановлені судом, встановлено місце зіткнення автомобілів, покази ОСОБА_4 в частині вказівки останнім місця зіткнення з технічної точки зору є неспроможними. Дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.п. 16.11, 101 та дорожнього знаку 2.1 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням ДТП. Дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.п. 12.4 та 12.9 «б» ПДР України ознак з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП.

Вотримав на зберігання автомобіль свого брата потерпілого ОСОБА_6 ;

Постановою про призначення додаткової комплексної транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи /а.с. 158-159 Т.2/. згідно якої підтверджується призначення слідчим додаткової вищезазначеної експертизи за фактом ДТП.

Висновком комплексної транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи /а.с. 162-172 Т.2/. згідно якої підтверджуються обставини ДТП встановлені судом, встановлено місце зіткнення автомобілів.

Судом за клопотанням сторони захисту допитаний експерт ОСОБА_11 , який проводив технічні експертизи та підтвердив їх висновки. Вказав також, що всі посилання захисту є неспроможними оскільки не змінюють результатів експертизи. Блок АБС не впливає на справність гальмівної системи. Йому були надані всі необхідні документи та дані для проведення експертиз, додаткових даних для їх проведення він не потребував. Підтвердив наявність описки в висновку експертизи на а.с. 153 Т.2, але вказав, що дана описка не вплинула на розрахунки оскільки була лише опискою, а не арифметичною помилкою і як наслідок не змінила результатів розрахунків проведених під час експертизи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття справедливого суду включає принцип змагальності процесу.

Так, в п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06 вересня 2005 року (остаточне 06 грудня 2005 року) наголошується, що "принцип рівності сторін у процесі є однією зі складових більш широкого поняття справедливого суду, яке також включає основоположний принцип змагальності процесу (див. рішення у справі "Руіз Матеос проти Іспанії"). Крім того принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєво більш невигідне становище порівняно з іншою стороною… Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні має бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та доводами, представленими іншою стороною, і відповісти на них…".

Також, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Під час судового розгляду справи по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, судом було дотримано гарантії рівності процесуальних засобів сторін, оскільки сторони процесу мали можливість прокоментувати аргументи чи спростувати підстави, наведені іншою стороною, зокрема, заявляти клопотання, висловлювати думку з приводу доводів іншої сторони, допитувати свідків, надавати та досліджувати докази.

Оцінивши вищенаведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказані докази є допустимими, належними, достовірними і достатніми для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, узгодженими між собою, які не викликають у суду сумнівів.

Аналізуючи викладені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_4 встановлена та підтверджена. Невизнання ОСОБА_4 своєї вини у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, обрана позиція захисту, на думку суду є хибною, вигаданою з метою уникнення покарання за вчинення злочину.

Суд критично оцінює твердження сторони захисту про те, що автомобіль потерпілого виїжджав на смугу яку пересікав автомобіль обвинуваченого з території АЗС, оскільки вищезазначені покази спростовуються іншими доказами у своїй сукупності, зокрема показаннями потерпілого, свідків Прихідько та письмовими доказами. Крім того враховуючи швидкість потерпілого встановлену судом яка була не менш 50 км./годину, що не заперечується самим обвинуваченим, враховуючи технічні можливості автомобіля потерпілого, відстань від виїзду з АЗС до місця ДТП, відстань від виїзду з АЗС до початку гальмівного шляху, автомобіль потерпілого не був би спроможний розвинути після виїзду з АЗС швидкість яка встановлена судом та не заперечується учасниками. Свідками Прихідько також вказано, що автомобіль потерпілого рухався по головній дорозі весь час, та з території АЗС потерпілий не виїжджав.

Суд також критично оцінює доводи обвинуваченого в частині неправильного визначення належності сліду гальмування іншому колесу автомобіля потерпілого ніж зазначено в схемі ДТП, оскільки свідки допитані в судовому засіданні пояснили, що зіткнення автомобілів відбулося на полосі потерпілого, на схемі всі дані були відображені правильно. Працівник поліції який складав схему ДТП та потерпілий пояснили, що цей слід закінчувався під передньою частиною автомобіля Опель. Свідок ОСОБА_10 , також підтвердив суду, що приймав участь у складанні схеми ДТП у якості понятого, допомагав заміряти рулеткою параметри на місці ДТП. На місці ДТП був слід гальмування автомобіля Опель. Схему він підписував там було все зазначено правильно.

В момент удару автомобіь Опель відкинуло вліво, і якщо б це слід був би від правого переднього колеса, то він б закінчувався справа від правого переднього колеса. Ці обставини також були перевірені експертом в ході проведення двох трассологічних експертиз. Крім того, допитаний експерт зазначив, що в ході проведення цих експертиз ним не встановлено будь-яких технічних даних, які б спростовували ці обставини, а навпаки він встановив, що покази ОСОБА_4 в частині місця зіткнення не відповідають дійсності.

Щодо клопотань обвинуваченого про визнання доказів недопустимими, суд приходить до наступного.

Обвинувачений просить визнати недопустимими докази, зокрема схему місця ДТП із фото таблицею /а.с. 21-24 Т.2/, оскільки останні не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме не зазначено координат гальмівного сліду, відсутні точні координати осипу, не відображено відокремлений агрегат його автомобіля акумулятор, неправильно зазначено назву його автомобіля замість ВАЗ зазначено ЗАЗ, не зазначено розміри транспортних засобів, неправильно вказано адресні дані ОСОБА_4 , замість вулиця зазначено проспект, не вказано який п. ПДР порушено, не зазначено дорожній знак, неправильно зазначено адресу місця ДТП, невірно зазначено якому колесу належить гальмівний шлях. Також просив визнати недопустимим доказом протокол огляду місця ДТП зі схемою /а.с. 25-31 Т.2/, оскільки не містить розташування транспортних засобів, не зазначено кому належить гальмівний слід та слід осипу. Фото відео зйомка не проведена, не вказані інформація про ТЗ, їх пошкодження, розміри висота розташування. Також просить визнати недопустимим доказом висновок експертизи технічного стану транспортного засобу потерпілого /а.с. 62-66 т.2/, оскільки відсутні дані про оснащення даного автомобіля блоком АБС, що є обов`язковим для даного автомобіля, також оскільки автомобіль зберігався не на майданчику, а за місцем проживання родичів потерпілого останній мав можливість внести зміни до систем ТЗ, які вплинули на експертний висновок. Також просить визнати недопустимими доказами протокол слідчого експерименту за участі потерпілого /а.с. 115-121 Т.2/, та протокол слідчого експерименту за його участі /а.с. 122-127 Т.2/, останні проводились не на аналогічному транспортному засобі, яке було під час ДТП.

Також просить визнати недопустимими доказами висновок додаткової комплексної транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи /а.с. 162-172 Т.2/, оскільки не містить інформації про те яким чином автомобіль обвинуваченого опинився на полосі зустрічного руху, не роз`яснено чому не залишилися сліди юзу та волочіння.

Суд, дослідивши вказані клопотання, дійшов висновку про їх необґрунтованість з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Пунктом 1 частини 2 статті 87 КПК передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотним порушенням прав людини і основоположних свобод отримання доказів внаслідок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. В разі, якщо суд дійде висновку про необхідність визнати недопустимими докази, отримання яких потребує попереднього дозволу суду і такий дозвіл був отриманий, суд повинен зазначити, в чому саме полягають порушення при наданні судом відповідного дозволу і яких саме суттєвих умов вони стосуються.

Так, в судовому засіданні дійсно було встановлено, що на схемі ДТП не відображено відокремлений агрегат автомобіля обвинуваченого а саме акумулятор, неправильно зазначено назву його автомобіля замість ВАЗ зазначено ЗАЗ, не зазначено розміри транспортних засобів, неправильно вказано адресні дані ОСОБА_4 , замість вулиця зазначено проспект, не вказано який п. ПДР порушено. В протоколі огляду місця події, дійсно не зазначено розташування транспортних засобів, не зазначено кому належить гальмівний слід та слід осипу. Фото відео зйомка не проведена, не вказані інформація про ТЗ, їх пошкодження, розміри висота розташування. Разом з тим, суд звертає увагу, що зазначені помилки не є критичними, вони не спотворюють змісту та суті схеми ДТП та протоколу огляду місця події, оскільки останні співвідносяться між собою, доповнюють один одного, підтверджуються фотоматеріалами та показами учасників. Тобто, обидві учасники події як на стадії досудового розслідування так і під час судового розгляду послідовно вказували на відповідні марки автомобілів які приймали участь у ДТП, вулиці руху та орієнтувалися, в тому числі, на наявні дорожні знаки. А тому, суд вважає, що відомості, які містяться в схемі ДТП та протоколі огляду місця події, за своїм змістом відповідають встановленим обставинам справи та не викривляють фактичну картину події. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що помилки, допущені працівником поліції при оформленні схеми ДТП, мають технічний характер, не впливають на об`єктивність, достовірність та допустимість вказаного доказу, а тому не є підставою для визнання його недопустимим. Так, п.6 ч.4 розділу ІХ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 на схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються такі об`єкти, зокрема, координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів. Разом з тим, суд вважає, що не зазначення в протоколі огляду місця події та схемі до нього певних деталей не є суттєвим порушенням, які впливають на допустимість доказу, оскільки ці питання можуть бути встановленні під час подальших слідчих дій, таких як слідчий експеримент. Так, судом встановлено, що на стадії досудового розслідування з метою перевірки та уточнення відомостей отриманих під час допиту водіїв слідчим проводилось ряд слідчих експериментів як з потерпілим так і з обвинуваченим, які згодом були перевірені під час проведення відповідних судових експертиз. Тому, суд приходить до висновку, що факт не зазначення слідчим у схемі до протоколу огляду місця події місця зіткнення транспортних засобів сам по собі не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не свідчить про фальсифікацію чи спотворення доказу.

Щодо визнання недопустимим доказом висновку експертизи технічного стану транспортного засобу потерпілого /а.с. 62-66 т.2/, оскільки в ньому відсутні дані про оснащення даного автомобіля блоком АБС, що є обов`язковим для даного автомобіля, припущення обвинуваченого, що оскільки автомобіль зберігався не на майданчику, а за місцем проживання родичів потерпілого останній мав можливість внести зміни до систем ТЗ, які вплинули на експертний висновок, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодним чином, є лише припущеннями сторони захисту, крім того як зазначав сам обвинувачений цитуючи загальновідомі від осоті з мережі Інтернет даний транспортний засіб потерпілого обладнався заводом виробником блоком АБС, відомостей щодо його відсутності в автомобілі докази надані суду не містять.

Щодо визнання недопустимим доказом висновку додаткової комплексної транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи /а.с. 162-172 Т.2/, оскільки не містить інформації про те яким чином автомобіль обвинуваченого опинився на полосі зустрічного руху, не роз`яснено чому не залишилися сліди юзу та волочіння. Дослідивши вказане клопотання, суд приходить до висновку, що воно не заслуговує на увагу з наступних підстав. Так, в судовому засіданні було допитано судового експерта, який повністю підтвердив свої висновки судових автотехнічних експертиз та пояснив, що до нього надійшли всі матеріали необхідні для проведення відповідних експертиз, ніяких додаткових матеріалів він не потребував. Вихідних даних для проведення дослідження було достатньо, дослідження було проведено по двом заданим варіантам окремо, як було зазначено в постанові слідчого. При проведенні дослідження, він керувався всіма матеріалами кримінального провадження. Суд звертає увагу, що дійсно у висновку експертизина а.с. 153 Т.2 наявна описка, але дана описка не вплинула на розрахунки оскільки була лише опискою, а не арифметичною помилкою і як наслідок не змінила результатів розрахунків проведених під час експертизи та не вплинула на правильність та повноту дослідження. Суд вважає, що судові експертизи по даному кримінальному провадженню були призначені та проведені відповідно до вимог Кримінального процесуального кодеку України. Висновок експерта був оформлений у письмовій формі, містить дані про особу експерта, його кваліфікацію, попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також повне обгрунтування зроблених висновків, судовий експерт не вийшов за межі своїх повноважень, експертизи базуються на вихідних даних, отриманих під час слідчих експериментів, висновки експерта послідовні та логічні, які не суперечить іншим матеріалам кримінального провадження. Таким чином, суд вважає, що вказані судові експертизи відповідають критеріям належності, оскільки стосуються обставин, що підлягають доказуванню, а саме механізму та причин ДТП, та допустимості, оскільки отримані у спосіб, що не суперечить вимогам КПК України, у зв`язку з чим, вважає висновки судових експертиз належними та допустимими доказами.

Щодо клопотання обвинуваченого про визнання недопустимими доказами протокол слідчого експерименту за участі потерпілого /а.с. 115-121 Т.2/, та протокол слідчого експерименту за його участі /а.с. 122-127 Т.2/, оскільки останні проводились не на аналогічному транспортному засобі, суд також вважає ці доводи надуманими та клопотання таким, що не підлягає задоволенню оскільки під час слідчих експериментів встановлювалося лише місце розташування автомобілів до ДТП та під час ДТП, та їх приблизна швидкість, слідчим ставилися питання як потерпілому так і ОСОБА_4 щодо швидкості руху автомобіля який приймав участь у слідчих експериментах, після чого здійснювався замір часу. Не застосування аналогічного транспортного засобу під час проведення даних слідчих дій жодним чином не вплинули на результати їх проведення оскільки під час їх проведення не встановлювалось їх технічні характеристики, а використані транспортні засоби були задіяні лише для констатації як зазначено вище місця знаходження автомобілів. Слідчим враховувалися показання ОСОБА_4 під час слідчого експерименту, будь яких зауважень від останнього під час слідчого експерименту не надходило, .

Щодо клопотання обвинуваченого про визнання недопустимим доказом показань свідків Прихідько, оскільки останні нібито давали покази під впливом прокурора, який здійснив на них тиск перед судовим засіданням, суд також сприймає критично, оскільки жодних зауважень під час їх допиту зі сторони захисту не надходило. Свідки давали показання не виявляючи якогось емоційного хвилювання та страху перед судом, стороною обвинувачення чи іншими учасниками процесу, не вказували на те, що до них застосовувався якийсь вплив. Також показання останніх узгоджуються з іншими доказами та не містять будь яких суперечностей як між собою так і з іншими доказами у сукупності.

Частина 2 ст. 87 КПК України визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

В постанові ВС від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 вказано, що вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

У постановах від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 та від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к ВС зауважив, що вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

В постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к ВС вказав, що суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.

В постанові від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19 ВС зауважив, що оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з частиною 1 статті 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими. У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Повертаючись до обставин цієї справи Суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі Суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи - отримання доказів внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника тощо - не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.

Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

В постанові від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

Як наслідок слід констатувати, що вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд констатує, що в цій справі ці положення не можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими, адже вони мають місце не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Так, порушень вимог ст. 237 КПК під час проведення слідчих дій, які б, як указав ВС, були фундаментальними, не установлено.

Доводи захисту щодо недотримання вимог КПК стосуються питання якості формування протоколів слідчих дій (питання якості їх змісту, зазначення/не зазначення певних даних), однак не містять у собі посилань на порушення фундаментальних прав і свобод особи.

Відповідно ці докази не можуть вважатися недопустимими на підставах описаних стороною захисту, оскільки не витікають з порушень ст. 87 КПК та не враховують того, що в постанові від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів. Більш того, в постанові від 11 квітня 2019 року в справі № 642/5974/13-к Верховний Суд зауважив, що встановлення судом недопустимості доказів або порушень вимог процесуального закону під час збирання доказів не може повністю спростовувати фактів, які в них зафіксовано.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ зазначає, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення…. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень…. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Переконливих доводів щодо недопустимості досліджених в кримінальному провадженні доказів стороною захисту надано не було.

Проаналізувавши викладені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його дії, які виразилися в порушені правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України. ОСОБА_4 дійсно не надав перевагу в русі автомобілю потерпілого, чим створив для нього небезпеку, його дії не відповідали вимогам знаку 2.1. ПДР та пунктів 16.11., 10.1 ПДР, що знаходиться в причинному зв`язку із настанням даної ДТП. Небезпека для водія - це такі зміни дорожньої обстановки, які примушують водія, який має перевагу в русі, змінювати параметри руху свого автомобіля (швидкість або напрямок руху). Вимушене через дії іншого водія, навіть незначне гальмування або зміна напрямку руху, вже свідчить про створення водієм, який не має переваги в русі, небезпеки для водія, який рухається по головній дорозі. Тобто в даній ситуації, незалежно від наслідків, дії ОСОБА_4 не відповідали вказаним вимогам ПДР. І якщо припустити, що ОСОБА_4 все ж таки встиг пересікти лінію руху автомобіля потерпілого Белавенця і зіткнення вдалося уникнути, в діях ОСОБА_4 все одно були б порушення вказаних вимог ПДР, оскільки він примусив своїми діями змінювати параметри руху потерпілим і створив таким чином аварійну ситуацію, яка в результаті призвела до ДТП зі спричиненням тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КПК України, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання відповідно до ст. 66 КПК України, судом не встановлено.

Питання про призначення покарання при постановленні вироку суд вирішує в залежності від доведеності винуватості особи у вчиненні злочинних дій за обставин, пред`явлених в обвинуваченні, з урахуванням вимог статей 50, 65 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи міру покарання, суд також враховує тяжкість та обставини скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, який вину не визнав повністю, у вчиненому не розкаявся, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, є пенсіонером, людиною похилого віку, за місцем проживання скарг не надходило. Підстав для призначення покарання із застосуванням ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України, з урахуванням встановлених судом обставин, не вбачається.

Суд вважає, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо шляхом призначення йому покарання у вигляді штрафу та призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування в межах санкції статті. На думку суду, саме таке покарання є законним і справедливим для подальшого виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчиненням нових злочинів.

Міра покарання встановлюється судом з урахуванням вищезазначених обставин справи, з врахуванням позиції державного обвинувачення.

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, а й виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

Матеріали справи не містять будь-якого доказу про наявність будь-якого каяття з боку обвинуваченого.

Підстав для призначення більш м`якого покарання або покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією статті, судом не встановлено, зокрема обвинувачений у вчиненому не розкаявся.

До початку судового розгляду потерпілим ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов /а.с. 31-54 т.1/, згідно якого потерпілий просить стягнути 130398,11 гривень матеріальної шкоди та 50000 гривень на відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування матеріальної шкоди вказує, що після ДТП його автомобіль фактично не підлягає відновленню тому просить стягнути 124077,30 гривень середньої вартості автомобіля, та 6320 гривень вартості витрачених коштів на лікування. В обґрунтування моральної шкоди вказує що внаслідок ДТП його душевний та моральний стан значно погіршився внаслідок отриманих травм та втрати майна у вигляді автомобіля, а також неможливості працювати під час лікування. Суд вважає позов в частині відшкодування матеріальної шкоди потерпілому підлягає частковому задоволенню, в частині відшкодування витрат на лікування на суму 6320 гривень. Щодо відшкодування вартості пошкодженого автомобіля, суд вважає позов в даній частині не доведений, оскільки суду не доведено належними та допустимими доказами вартість автомобіля суму спричиненої ДТП шкоди та неможливість його відновлення. Судом роз`яснювалося можливість проведення авто товарознавчої експертизи для визначення вищезазначених питань, але потерпілий від її проведення та оплати відмовився.

В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню оскільки на думку суду вимоги є завищеними. Потерпілий дійсно зазнав певних моральних страждань внаслідок спричинених йому тілесних ушкоджень, втрати заробітку та пошкодження його майна, але суд виходячи з принципів справедливості та розумності оцінює їх в 10000 гривень.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили суд вважає за можливе не обирати.

Речові докази по справі у відповідності до вимог ст. 100 КПК України транспортний засіб, автомобіль марки «ВАЗ 2121» р.н. НОМЕР_1 /а.с. 39 Т.2/, транспортний засіб, автомобіль марки «OPEL VECTRA» д.р.н. НОМЕР_2 /а.с. 47 Т.2/ - підлягають поверненню власникам, медичні документи з КНП КМР «МЛШМД» потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_4 /а.с. 92, 111, Т.2/, підлягають залишенню в матеріалах справи.

Арешти накладені на речові докази автомобілі ухвалами слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.03.2024 року та 09.04.2024 року після набрання вирком законної сили підлягають скасуванню.

Судові витрати документально підтверджені на проведені у кримінальному провадженні судові експертизи, а саме: на проведення судової експертизи технічного стану транспортних засобів № СЕ-19/104-24/15195-ІТ від 06.05.2024 вартістю 3029 гривні 12 копійок; судової експертизи технічного стану транспортних засобів № СЕ-19/104-24/15192-ІТ від 06.05.2024 вартістю 3029 гривні 12 копійок; комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № КСЕ-19/104-24/20458 від 20.05.2024 вартістю 9087 гривні 36 копійок; додаткової комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № КСЕ-19/104-24/22845 від 17.06.2024 вартістю 9087 гривні 36 копійок - підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст. 370, 371 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 4000 /чотирьох тисяч/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадянщо становить 68000 /шістдесят вісім тисяч / гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 6320 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 10000 на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили: транспортний засіб, автомобіль марки «ВАЗ 2121» р.н. НОМЕР_1 /а.с. 39 Т.2/ повернути ОСОБА_4 , транспортний засіб, автомобіль марки «OPEL VECTRA» д.р.н. НОМЕР_2 /а.с. 47 Т.2/ повернути ОСОБА_6 , медичні документи з КНП КМР «МЛШМД» потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_4 /а.с. 92, 111, Т.2/, підлягають залишенню в матеріалах справи.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.03.2024 року на речовий доказ, а саме транспортний засіб, автомобіль марки «ВАЗ 2121» р.н. НОМЕР_1 після набрання вироком законної сили скасувати.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.04.2024 року на речовий доказ, а саме транспортний засіб, автомобіль марки «OPEL VECTRA» д.р.н. НОМЕР_2 після набрання вироком законної сили скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави документально підтверджені витрати на проведені у кримінальному провадженні судові експертизи, а саме: судової експертизи технічного стану транспортних засобів № СЕ-19/104-24/15195-ІТ від 06.05.2024 вартістю 3029 гривні 12 копійок; судової експертизи технічного стану транспортних засобів № СЕ-19/104-24/15192-ІТ від 06.05.2024 вартістю 3029 гривні 12 копійок; комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № КСЕ-19/104-24/20458 від 20.05.2024 вартістю 9087 гривні 36 копійок; додаткової комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № КСЕ-19/104-24/22845 від 17.06.2024 вартістю 9087 гривні 36 копійок, всього загальну суму 24232,96 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів - всіма учасниками процесу - з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя: ОСОБА_1