УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000856 від 14.12.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ВИКЛАД ФАКТИЧНИХ ОБСТАВИН РОЗСЛІДУВАНОГО КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Слідчими слідчого управління ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000856 від 14.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307КК України.

Досудове розслідування проводиться за фактом незаконного збуту групою наркотичних засобів та психотропних речовин на території Одеського регіону.

За результатами проведених оперативних заходів, слідчих дій та негласних слідчих (розшукових) дій достеменно встановлено, що група осіб зорганізувались з метою особистого збагачення за рахунок систематичного вчинення протиправних дій, пов`язаних із незаконним придбанням, зберіганням, перевезенням з метою збуту, а також незаконним збутом нарковмісних препаратів. Задля забезпечення такого збуту та дотримання заходів конспірації з метою недопущення викриття злочинної діяльності групи, її членами створено мережу аптечних закладів, частина з яких здійснює діяльність без належної ліцензії, через які імітуючи законну фармацевтичну діяльність, пов`язану із роздрібною торгівлею загальнодоступними лікарськими препаратами населенню, налагодили незаконний збут нарковмісних препаратів, обіг яких обмежено і стосовно яких допускаються виключення деяких заходів контролю «препаратів кодеїну», в тому числі «Кодтерпін ІС» та «Кодепсин». При цьому безпосередній збут наркотичних засобів здійснюється як офіційно, так і не офіційно працевлаштованими в таких аптечних закладах фармацевтами та провізорами в обхід контрольно-касових апаратів без видачі касових чеків.

24.02.2023 та 30.03.2024 з метою документування злочинної діяльності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було проведено контролі за вчиненням злочину у формі оперативної закупки препарату «Кодтерпін». Під час проведеної оперативної закупки гр. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні ПП «КОМПАНІЯ РЕАЛ ФАРМ», що розташоване за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, 15/4,збула покупцеві препарату «Кодтерпін», в кількості чотирьох упаковок (по десять таблеток в одній упаковці), що в своєму складі містять наркотичний засіб «кодеїн».

В ході досудового розслідування 29.08.2024, на підставі ухвали слідчого судді Київського РС м. Одеси від 26.08.2024, проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно, перелік якого викладено у клопотанні прокурора.

29.08.2024 на підставі постанови слідчого вилучене майно було визнано речовими доказами в рамках означеного кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2025 клопотання прокурора про арешт означеного майна було частково задоволено

25.11.2025 на підставі ухвали Одеського апеляційного суду клопотання про арешт майна повернуто прокурору для усунення недоліків.

На теперішній час, в зв`язку з виправленням раніше встановлених недоліків, сторона обвинувачення повторно підіймає питання накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ ПОДАНОГО ПРОКУРОРОМ КЛОПОТАННЯ:

В своєму клопотанні прокурор зазначає, що означене у клопотанні майно та грошові кошти було визнано речовими доказами та винесено відповідну постанову від 29.08.2024, оскільки у вилученому мобільному телефоні у «Фотографіях» виявлено фото, на яких міститься інформація щодо видаткових накладних на кодеїновмісні препарати, їх розподіл між аптечними закладами, що в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні свідчить про те, що основним прибутком аптечних закладів є продаж кодеїновмісних препаратів.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження отримано відомості про те, що вказані грошові кошти могли бути отримані від зайняття протиправною діяльністю, а саме збуту наркотичних засобів. Також, вилучені фіскальні чеки, в яких міститься інформація щодо продажу кодеїновмісних препаратів. Вищезазначене має значення для вказаного кримінального провадження.

З урахуванням викладених обставин, на переконання прокурора є всі наявні підстави щодо накладення арешту на зазначене майно.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ В СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ:

Прокурор вимоги поданного клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник власників майна адвокат ОСОБА_6 до початку розгляду клопотання по суті заявив клопотання про витребування доказів.

Щодо арешту майна, заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на доводи викладені у наданих ним письмових запереченнях. Так, останній зазначає, що клопотання прокурора не містить відомостей щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 . Крім того, він звертає увагу, що відповідно до відповіді Одеського апеляційного суду від 04.12.2025, прокурору ухвалу Одеського апеляційного суду від 25.11.2025 було доставлено в електронний кабінет 02.12.2025, а не 23.12.2025, як зазначає сам прокурор. Крім того, на його думку, прокурор неодноразово звертається з аналогічним клопотанням, не усунувши недоліки, а відтак зловживає своїми процесуальними правами. Вилучені грошові кошти у сумі 353 344 гривень не мають будь-якого відношення до обставин даного кримінального проадження та не можуть бути визнані речовими доказами. Такі грошові кошти належать особисто ОСОБА_5 чоловіку ОСОБА_4 . Навіть грошові кошти на суму 4 268 гривень, що були обгорнуті фіскальними чеками ПП «Компанія Реал Фарм», не були набуті від зайняття протиправною діяльністю. Стороною обвинувачення за дев`ять місяців розгляду справи не було надано жодних доказів протилежного. Крім того, адвокат ОСОБА_6 наголосив на тому, що наявність у належному ОСОБА_4 мобільному телефоні, який був вилучений, фотографій видаткових накладаних ні в якому разі не свідчить про будь-яку протиправну діяльність,а навпаки про дотримання вимог обліку та контролю лікарських засобів під час постачання до аптечних закладів. Таким чином, без належного обгрунтування відсутні підстави ввважати вказаний мобільний телефон речовим доказом. Наяність фіскальних чеків контрольно-касового апарату свідчить про дотримання ОСОБА_4 всіх вимог діючого законодавства на виконання нею покалдених на неї функцій. Крім того, вказані фіскальні чеки вже втратили свій статус фіскального документа. У клопотанні прокурора не обгрунтувано мету арешту майна, а лише формально зазначається ст. 170 КПК України. З огляду на вищевикалдене у сукупності, адвокат ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Доулчив письмові заперечення.

НОРМАТИВНО-ПРАВОВА ОСНОВА ПРИ ВИРІШЕННІ ЗАЯВЛЕНОГО КЛОПОТАННЯ:

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК України).

Слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 1 ст. 16 КПК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права (ст. 1 Протоколу №1 (1952 рік) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч. 10 ст. 170 КПК України).

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;перелік і види майна, що належить арештувати;документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу (ч. 2 ст. 171 КПК України).

ВИСНОВКИ СЛІДЧОГО СУДДІ:

Як вбачається з клопотання, СУ ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000856 від 14.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307КК України.

В рамках означеного кримінального провадження 29.08.2024 було проведено обшукза місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти, фіскальні чеки, видаткову накладну, аркуш з чорновими записами та мобільний телефон.

Щодо клопотання адвоката ОСОБА_7 про витребування доказів, слідчий суддя зазначає, що до матеріалів клопотання долучені усі докази, які на думку сторони обвинувачення, є необхідними для доведення необхідності арешту вилученого майна, а тому вказане клопотання представника власників майна не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України, при цьому, згідно з частиною першою ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Прокурор у своєму клопотанні вказує, що зазначене майно має суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

Фактично, наразі слідчий суддя лише може припустити, що клопотання прокурора зводиться до того, що таке клопотання подано з метою вивчення вилучених речей та отримання інформації, яка самостійно або в сукупності має доказове значення для даних злочинів.

При цьому, будь-яке логічне, обґрунтоване та аргументоване, а не попросту формальне, шляхом цитування відповідних законодавчих положень пояснення прокурора про мету, підстави та завдання арешту майна у такому клопотанні наразі відсутні.

Так, значене майно було вилучено 29.08.2024, й, на думку слідчого судді, за півтора роки з моменту його вилучення у сторони обвинувачення було вдосталь процесуального часу для дослідження такого майна, зокрема, як мінімум призначення відповідних експертних досліджень та/або залучення відповідних спеціалістів з тим, щоб дійсно підтвердити відповідність такого майна критеріям речових доказів.

По меншій мірі, сторона обвинувачення об`єктивно мала вдосталь процесуального часу для того, щоб у суворій відповідності до вимог кримінального процесуального закону України вказати, яке конкретно доказове значення на тепершіній час має вилучене в ході обшуку майно, з огляду на відповідні положення вимог ч. 1 ст. 98 КПК України та час, який пройшов з моменту його вилучення.

Натомість з аналізу поданого клопотання вбачається, що окрім формального цитування відповідних положень КПК України, будь-якого конкретного доказового значення прокурором зазначено не було.

Згідно з ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

В цьому розрізі, якби хоча б дійсно, сторона обвинувачення в судовому засіданні навела наразі якісь аргументовані, підтверджені відповідними доказами доводи відносно того, щоб хоч якось пояснити свою позицію з приводу доказового значення вилученого майна, можливо дійсно, була б доцільність розглядати можливість повернення такого клопотання, у випадку певної його невідповідності вимогам закону.

Натомість, слідчий суддя зазначає, що таке клопотання прокурора неодноразово поверталося прокурору для усунення недоліків як слідчим суддею Київського районного суду, так і колегією суддів Одеського апеляційного суду, зокрема, востаннє 25.11.2025.

Однак, позиція сторони обвинувачення, яка відобразилася у поданому клопотанні прокурора про арешт майна на теперішній час не може свідчити про те, що стороною обвинувачення хоча б якісь додаткові процесуальні дії вживалися для підтвердження доказового значення вилученого майна.

Таким чином, на переконання слідчого судді, у випадку, якщо таке клопотання буде повернуто прокурору, наведене не відповідатиме завданням та загальним засадам кримінального провадження, а також вимогам розумності та пропорційності, в розрізі інтересів зацікавлених осіб.

З наведених міркувань, слідчий суддя вважає, що наявні підстави для прийняття процесуального рішення про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, в зв`язку з чим, додатково слід звернути увагу на наступне.

Слідчий суддя зазначає, що, як вбачається з клопотання, за результатами проведених оперативних заходів, слідчих дій та негласних слідчих (розшукових) дій достеменно встановлено, що група осіб зорганізувались з метою особистого збагачення за рахунок систематичного вчинення протиправних дій, пов`язаних із незаконним придбанням, зберіганням, перевезенням з метою збуту, а також незаконним збутом нарковмісних препаратів. Задля забезпечення такого збуту та дотримання заходів конспірації з метою недопущення викриття злочинної діяльності групи, її членами створено мережу аптечних закладів, частина з яких здійснює діяльність без належної ліцензії, через які імітуючи законну фармацевтичну діяльність, пов`язану із роздрібною торгівлею загальнодоступними лікарськими препаратами населенню, налагодили незаконний збут нарковмісних препаратів, обіг яких обмежено і стосовно яких допускаються виключення деяких заходів контролю «препаратів кодеїну», в тому числі «Кодтерпін ІС» та «Кодепсин». При цьому безпосередній збут наркотичних засобів здійснюється як офіційно, так і не офіційно працевлаштованими в таких аптечних закладах фармацевтами та провізорами в обхід контрольно-касових апаратів без видачі касових чеків.

Проте, на теперішній час, а саме зі спливом півтора року з моменту проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , у матеріалах клопотання про арешт майна відсутнє будь-яке документальне підтвердження причетності останньої (особи, у якої було виулчено майно) до означених обставин.

Більше того, навіть якби сторона обвинувачення долучила відповідні матеріали, якими б наведені обставини підтверджувалися, наведене не звільняло б сторону обвинувачення від обов`язку довести, яке доказове значення має вилучене майно.

З наведених ж міркувань відносно відсутності будь-яких доказів щодо можливої причетності ОСОБА_4 до кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, слідчий суддя не може погодитися з доводами прокурора.

Отже, підсумовуючи викладене у своїй сукупності, слідчий суддя вважає, що:

(1) стороною обвинувачення не доведено продовдження існування відповідності вилученого майна категорії речових доказів, а відтак й наявності підстав та мети для арешту майна;

(2) стороною обвинувачення не доведено, що з моменту фактичного вилучення майна та до моменту пвоторного звернення з клопотанням про арешт майна до слідчого судді та/або розгляду такого клопотання слідчим суддею, з таким майном проводилися будь-які процесуальні дії;

(3) стороною обвинувачення не доведено, з урахуванням наведених двох пунктів, в чому полягає необхідність в подальшому обмеженні прав зацікавлених осіб;

(4) стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_4 має будь-яке відношення до кримінальних правопорушень, які є предметом розслідуваного кримінального провадження.

Наведені обставини, на переконання слідчого судді, є підставою для відмови в задоволенні поданого прокурором клопотання.

Додатково, слідчий суддя звертає увагу, що у випадку необхідності подальшого дослідження вилученого майна, сторона обвинувачення не позбавлена права зробити копії вилученихдокументів та/або відомостей, які були виявлені у вилученому мобільному телефоні.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1