Справа № 346/411/26
Провадження № 1-кп/346/509/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 від 22.01.2026 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Спас, Коломийського району, Івано-Франківської області, із зареєстрованим та фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, розлученого, особою з інвалідністю не являється, на утриманні має одну неповнолітню дитину, депутатом не обирався, не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області №346/1585/22 від 08.09.2022 , яке набрало законної сили 11.10.2022, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 06.05.2022 і проводити до набуття дитиною повноліття.

На виконання вищевказаного рішення (№346/1585/22) відповідно до виконавчого листа від 05.01.2023 старшим державним виконавцем Коломийського відділу державної виконавчої служби Коломийського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_5 16.01.2023 відкрито виконавче провадження №70750014 щодо ОСОБА_3 .

Згідно положень, визначених ч. 1 ст. З Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України - при вирішенні будь-яких питань щодо дітей необхідно виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Таке право кореспондується з конституційним обов?язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст.51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі України (ст. 180) та гарантується Державою, в свою чергу, ст. 15 Сімейного кодексу України чітко регламентовано, що сімейні обов?язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов?язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Предметом основної турботи та основним обов?язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. Обов?язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений також в ст. 180 Сімейного Кодексу України.

Крім того, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов?язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статі 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини. Однак, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про необхідність сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, від сплати аліментів злісно Ухиляється, не працевлаштовувався та заходів щодо працевлаштування з метою погашення заборгованості зі сплати аліментів не вживав, у визначеному судовим рішенням порядку, грошові кошти на утримання неповнолітньої дитини не виплачує, що призвело до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі 63566 гривень (шістдесят три тисячі п?ятсот шістдесят шість гривень), що в сукупності перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 грубо порушує обов?язки, покладені на нього судовим рішенням та визначені нормами Конституції України і Сімейного кодексу України.

Прокурор подав до суду обвинувальний акт, в якому зазначив клопотання про розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку без проведення судового розгляду у судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.164 КК України, у вчиненні, якого обвинувачується ОСОБА_3 , є кримінальним проступком.

Відповідно до ч.1 ст.381 КПК України, визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Як вбачається з долученої до обвинувального акта письмової заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_6 , обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України, згідна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст.302 КПК України, та погодилась на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні за його відсутності.

Потерпіла, у свою чергу також склала письмову заяву, яка додана до обвинувального акта, в якій висловила згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, вказала, що ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, та погодилася на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні за її відсутності.

Окрім цього, до обвинувального акта долучено матеріали досудового розслідування № 0000019 від 22.01.2026 року та документи, що засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченою своєї винуватості, зокрема протокол допиту підозрюваного від 28.01.2025 (арк. справи 134-135).

Відтак, з урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінальних проступків без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України - умисні дії, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів) доведена повністю встановленими органом досудового розслідування обставинами.

Відповідно до положень ст.50 КК України, до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, у відповідності до п. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого вчинення кримінального правопорушення не встановлено.

Отже, суд доходить висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, у виді громадських робіт межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Речовими доказами розпорядитися за належністю у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 381, 382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначити покарання у виді громадських робіт на строк вісімдесят годин.

Відповідно до ч.4 ст.382 КПК України, копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

На вирок може бути подано апеляцію до Івано-Франківського Апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення. У випадку неподання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після закінчення встановлених строків апеляційного оскарження.

Суддя: ОСОБА_1