Справа № 587/4681/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , які брали участь в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010145 від 09 червня 2025 року, відносно

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Запорізької області, Новомиколаївського району, с. Нововолодимирівка, неодруженого, має середню освіту, проходив військову службу на посаді командира стрілецького спеціалізованого відділення стрілецького спеціалізованого взводу стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , раніше судимого:

-останній раз засуджений вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2023 року за ч. 4 ст. 70, ч. 4 ст. 408 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

-05 червня 2024 року ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області умовно-достроково звільнений за ст. 81-1 КК України на невідбутий строк 4 роки 28 днів

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України,

установив:

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) військовослужбовця за контрактом ОСОБА_5 призначено на посаду командира стрілецького спеціалізованого відділення стрілецького спеціалізованого взводу стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант».

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби, молодший сержант ОСОБА_5 згідно з вимогами ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командирові (начальникові) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

У свою чергу, молодший сержант ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за таких обставин.

06 жовтня 2024 року молодший сержант ОСОБА_5 , реалізуючи свій умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив місце служби, а саме місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташоване в районі АДРЕСА_3 та був відсутній на військовій служби до 10 грудня 2024 року.

Так, в період з 06 жовтня 2024 року по 10 грудня 2024 року молодший сержант ОСОБА_5 без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину для подальшого проходження військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

Таким чином, ОСОБА_5 за викладених вище обставин обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, 12 січня 2025 року в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташоване в районі АДРЕСА_4 .

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК У країни, а саме дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину визнав, щиро розкаявся та пояснив, що він є військовослужбовцем, був призваний за мобілізацією у кінці травня 2024 року. 06 червня 2024 року прибув до ВЧ НОМЕР_3 у навчальний центр на посаду командира відділення. Перебував там 65 днів. Потім був переведений до Харківської області, де під час штурму отримав поранення, після цього був евакуйований та перебував на лікуванні у госпіталі м. Чугуїв упродовж 20 днів. У подальшому був направлений для проходження військової служби до Чернігівської області, а потім до Сумської області в Білопільський район. Приїхав комбат та дав наказ про штурм Курська область, м. Суджа. Він попереджав командування, що не може виконувати бойові завдання за станом здоров`я, але медик зазначив, що він придатний до виконання покладених обов`язків. Тому десь у жовтні 2024 року пішов у СЗЧ. Приїхав у м. Запоріжжя, проходив комісію. Хотів видалити "осколки" з ноги. На початку грудня 2024 року з`явився у ВСП в м. Запоріжжя, де його переправили в Дніпропетровську область, м. Новомосковськ у резервну роту. Потім направили у м. Суми до ВСП. Це було десь 10-12 грудня 2024 року. Звідси його побратими з ВЧ НОМЕР_3 забрали до військової частини. 12 січня 2025 року він знову самовільно залишив військову частину, оскільки не хотів проходити там військову службу. Повернувся у м. Запоріжжя та перебував вдома. 22 серпня 2025 року приїхали представники ВСП до нього додому та затримали. Коли вперше і в подальшому залишав військову частину, розумів, що вчиняє кримінальне правопорушення. У вчиненому розкаявся, просив суворо не наказувати.

Враховуючи, що ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорені.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, та за ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

При обранні покарання обвинуваченому відповідно до ст. 65 КК України суд враховує суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочинами, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, повністю визнав вину.

До обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України суд відносить щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину.

До обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом відносить вчинення кримінального правопорушення особою повторно.

З урахуванням викладеного, дотримуючись загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, принципів співмірності та індивідуалізації покарання, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке слід обрати в межах санкцій ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 408 КК України з остаточним визначенням покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, встановлено, що вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 70, ч. 4 ст. 408 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2024 року його звільнено умовно-достроково на невідбутий строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 81-1 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове приєднання до призначеного за цим вироком покарання невідбутої частини покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2023 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 27 серпня 2025 року, тобто з моменту фактичного затримання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 4 ст. 408 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 років;

-за ч. 5 ст. 407 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2023 року, яким він засуджений за ч. 4 ст. 408, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, та призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 1 (один) місяць.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу відносно обвинуваченого залишити утримання під вартою, рахуючи строк відбування покарання з 27 серпня 2025 року - моменту фактичного затримання.

Зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 серпня 2025 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1