Справа № 946/7968/25
Провадження № 1-кс/946/2013/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Саф`яни Одеської області, громадянина України, не одруженого, працюючого за наймом, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчим відділом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 06.10.2025 внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 06.10.2025 приблизно о 15:00 годині ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого мешкання, у подвір`ї домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , увійшов до гаражу де знаходився автомобіль «Hyundai Sonata», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який належить його батьку ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_5 незаконно заволодів транспортним засобом «Hyundai Sonata», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », вартістю 290 430 гривень, та поїхав на ньому в невідомому напрямку, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.

Тим самим встановлена достатність доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за ознаками: незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

06.10.2025 року ОСОБА_5 затримано на підставі ст. 208 КПК України.

07.10.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Підозрюваний та захисник заперечували проти задоволення клопотання та просили застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, мотивуючи тим, що підозрюваний має постійне місце проживання, раніше не судимий, працює за наймом, примирився із батьком.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши учасників кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Згідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлено позицію, викладену у п.1 листа за №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, згідно якої, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону; враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ); при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України») тощо.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції та практики ЄСПЛ (рішення від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 06.10.2025 внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України

06.10.2025 року ОСОБА_5 затримано на підставі ст. 208 КПК України.

07.10.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за ознаками: незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних доходів громадян.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення слідчий підтверджує зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 ; протоколом огляду місця події від 06.10.2025; протоколом огляду місця події від 06.10.2025; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_7 ; протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 ; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 .

Матеріали справи не містять доказів вартості транспортного засобу «Hyundai Sonata», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », в судовому засіданні слідчий пояснив, що вартість транспортного засобу встановлена зі слів потерпілого.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що в подальшому дії ОСОБА_5 можуть бути перекваліфіковані з ч. 2 ст. 289 КК України.

При цьому на момент розгляду клопотання, сукупність отриманих доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, та який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

З службової характеристики ОСОБА_5 за час проходження строкової служби він зарекомендував себе позитивно.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка мати підозрюваного ОСОБА_8 пояснила, що 06.10.2025 року між її сином ОСОБА_5 та її чоловіком ОСОБА_7 відбувся побутовий конфлікт і на тлі цього конфлікту підозрюваний взяв автомобіль батька, при цьому раніше підозрюваний їздив за кермом цього авто і ключ від автомобіля знаходився у ньому. Чоловік ОСОБА_7 тяжко хворіє, не працює, в зв`язку з цим син ОСОБА_5 допомагає по господарству і робить всю тяжку роботу вдома. Батько вже пробачив сина і вони зможуть проживати за однією адресою.

Враховуючи вищезазначені обставини, наявність у підозрюваного постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваний раніше не судимий, працює за наймом, а також те, що слідчим та прокурором не доведені обставини, які свідчать про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя вважає, що відсутні підстави для обрання самої суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 необхідно відмовити.

Слідчим, прокурором в судовому засіданні не було доведено, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Разом з тим, приходжу до висновку, що виходячи з наявних доказів, досліджених в ході судового засідання ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому виходячи з вказаного, та в зв`язку з недоведеністю достатніх підстав вважати, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів передбачених ч.1 ст.176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, приходжу до висновку, щодо можливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною цілодобово залишати місце свого проживання.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Керуючись ст. ст. 176-178, 179, 181-184, 193, 194, 196 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною цілодобово залишати місце свого проживання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки до закінчення строку досудового розслідування, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2) не залишати цілодобово місце свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти в залі судового засідання.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з 09 жовтня 2025 року. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 07 грудня 2025 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст судового рішення проголошено 13 жовтня 2025 року о 14 год. 30 хв. в залі судових засідань № 1 Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

Слідчий суддя: ОСОБА_1