У Х В А Л А

іменем України

"17" грудня 2025 р. слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000186 від 12.02.2025,-

встановив:

10 грудня 2025 року до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06.11.2025 (справа № 752/24936/25, провадження № 1-кс/752/9323/25) на ноутбук марки LENOVO IdeaPad Z580 model: 20135, SVO:QB02062606, s/n: QB05354112 разом із зарядним пристроєм та сумкою для ноутбука, які належать ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання захисник зазначив, що 30.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2025 був проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , в ході якого серед іншого було виявлено та вилучено ноутбук марки LENOVO IdeaPad Z580 model: 20135, SVO:QB02062606, s/n: QB05354112 разом із зарядним пристроєм та сумкою для ноутбука, які постановою слідчого визнано речовими доказами у вищезазначеному кримінальному провадженні. З метою збереження речових доказів, ухвалою слідчого судді від 06.11.2025 накладено арешт на належний ОСОБА_4 ноутбук, зарядний пристрій і сумку для ноутбуку. Захисник вказує, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки вилучене майно не відповідає ознакам речового доказу, передбаченим ст. 98 КПК України, не є об`єктом злочину, не містить слідів злочину, а також відомостей, які мали би значення під час досудового розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні. Крім того, під час проведення обшуку ОСОБА_4 добровільно надала слідчому доступ до ноутбуку для його огляду і вилучення необхідної інформації. З часу вилучення у ОСОБА_4 належного їй майна минуло майже два місяці і за цей час орган досудового розслідування мав можливість провести всі необхідні слідчі дії та інші процесуальні дії для вилучення інформації з ноутбуку, а отже, вважає, що потреба у подальшому арешті зазначеного майна, на даний час відпала. Тим більше до даного часу ОСОБА_4 не пред`явлено підозру у вищезазначеному кримінальному провадженні, вона не допитувалась слідчим з приводу інформації, яка містилася на вилученому ноутбуці. Безпідставне утримання майна ОСОБА_4 органом досудового розслідування перешкоджає їй у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належним їй майном.

У судове засідання представник ОСОБА_3 та власник майна ОСОБА_4 не з`явилися. До початку розгляду клопотання захисник ОСОБА_3 подав заяву про розгляд вищезазначеного клопотання без його та ОСОБА_4 участі. На задоволенні заяви наполягав.

Прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився. До початку розгляду клопотання подав заяву за змістом якої зазначив, що на даний час вилучений у ОСОБА_4 ноутбук оглянуто. В ході його огляду не виявлено відомостей, що можуть мати значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Тому потреба у подальшому утриманні майна відсутня. Проти скасування арешту із вищезазначеного майна не заперечував.

Розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього документи, надавши оцінку відомостям, що у них містяться, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за наявності хоча б однієї з таких умов: вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба; вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

У клопотанні захисник зазначає про те, що у подальшому арешті відпала потреба, а тому з огляду на принцип диспозитивності, слідчий суддя має встановити наявність або відсутність лише вказаної заявником підстави для скасування арешту.

Так, слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000186 від 12.02.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191 КК України.

30 жовтня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13.10.2025 було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , за наслідками проведення якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Samsung Galaxy A26 модель SM-A266B/DS серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 в якому встановлена сім-карта з номером - НОМЕР_4 та сім-картка з номером - НОМЕР_5 ; ноутбук марки LENOVO IdeaPad Z580 model: 20135, SVO:QB02062606, s/n: QB05354112 разом із зарядним пристроєм та сумкою для ноутбука, які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою слідчого від 30.10.2025 вищезазначене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000186 від 12.02.2025.

З метою забезпечення збереження речових доказів, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2025 (справа № 752/24936/25, провадження № 1-кс/752/9323/25) накладено арешт, у тому числі і на ноутбук марки LENOVO IdeaPad Z580 model: 20135, SVO:QB02062606, s/n: QB05354112 разом із зарядним пристроєм та сумкою для ноутбука, який було вилучено під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Застосовуючи такий захід забезпечення у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходив із того, що вилучений ноутбук міг містити докази фактів та обставин, що підлягають встановленню під час кримінального провадження.

Враховуючи мету і підставу арешту, а також доводи сторони захисту, вирішуючи питання про наявність підстав для скасування арешту майна, слідчий суддя, серед іншого має встановити, чи відпала подальша потреба у збереження вилученого майна як речових доказів у цьому кримінальному провадженні.

Слідчий суддя виходить з того, що за змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 98 КПК України, речовими доказами є, зокрема, матеріальні об`єкти, які містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження. Документи також є речовими доказами, якщо вони містять вказані вище ознаки.

При цьому, за змістом ч.3 та ч. 4 ст. 99 КПК України, оригіналом електронного документа є його відображення, якому надається таке ж значення, як документу, а копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах, виготовлені слідчим, прокурором із залученням спеціаліста, визнаються судом як оригінал документа.

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях, кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

За змістом вказаних положень, електронний документ не має жорсткої прив`язки до певного матеріального носія, тому один і той же документ (файл) може існувати у ідентичному вигляді на різних носіях. При цьому, всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення (аналогічна позиція міститься у постановах ККС ВС у справі № 490/10025/17 від 19.05.2020 та у справі № 677/2040/16-к від 22.10.2020).

З огляду на вказане, електронні документи є самостійними джерелами доказів, а тому, у випадку їх копіювання на інший матеріальний носій і за умови належного фіксування результатів такої дії, немає необхідності у збереженні матеріальних носіїв інформації, на яких такі електронні документи початково містились.

Виключенням з цього правила можуть бути, зокрема, ситуації, коли матеріальні носії інформації являють собою електронні інформаційні системи або їх частини і їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження; такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення, чи є засобом, або знаряддям його вчинення, або зберегли на собі його сліди, у зв`язку з чим доказове значення мають не тільки електронні файли, що на них містяться але й безпосередньо самі носії; відтворення та/або дослідження електронних файлів неможливе з інших носіїв інформації, відмінних від тих, на яких вони були створені або встановлені, а тому їх збереження необхідне для забезпечення подальшого безпосереднього дослідження відповідних доказів у ході судового розгляду.

У таких випадках подальше збереження матеріальних носіїв інформації вважатиметься виправданим.

У цьому контексті, мають бути враховані також і строки утримання відповідних матеріальних носіїв, велика тривалість яких зазвичай обумовлюється тим, що проведення комп`ютерно-технічних досліджень, у тому числі на предмет наявності на відповідній техніці певної інформації, в т.ч. видаленої, є процесом досить тривалим та складним.

Водночас, будь-який тривалий строк має бути об`єктивно виправданий завданнями кримінального провадження та збалансований з правами та інтересами власника відповідного майна.

У зв`язку з цим, слідчий суддя має оцінити не тільки мету подальшого утримання матеріальних носіїв інформації, але й розумність строку, протягом якого вони перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення.

Ноутбук, вилучений у ОСОБА_4 утримується органом досудового розслідування понад місяць. Тобто, орган досудового розслідування мав достатньо часу для досягнення усіх переслідуваних цілей, перевірки наявної на пристрої інформації та її зняття.

Прокурор, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, зазначив, що мета досудового розслідування з метою забезпечення якої, накладено арешт на ноутбук марки LENOVO IdeaPad Z580 model: 20135, SVO:QB02062606, s/n: QB05354112 разом із зарядним пристроєм та сумкою для ноутбука, була досягнута, його оглянуто та за результатами його огляду не виявлено інформації, що може мати значення для кримінального провадження, підстави для його подальшого утримання органом досудового розслідування на даний час відпали.

Враховуючи позицію прокурора, який здійснює процесуальне керівництво під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000186 від 12.02.2025, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06.11.2025, на ноутбук марки LENOVO IdeaPad Z580 model: 20135, SVO:QB02062606, s/n: QB05354112 разом із зарядним пристроєм та сумкою для ноутбука, які вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , підлягає скасуванню, оскільки потреба у його подальшому утриманні органом досудового розслідування відпала.

Вилучене майно, у відповідності до вимог ч.3 ст. 169 КПК України, підлягає поверненню власнику після отримання прокурором ухвали слідчого судді про скасування арешту майна.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що клопотання представника власника майна ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.98, 169, 170, 174, 372, 392 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2025 (справа № 752/24936/25, провадження № 1-кс/752/9323/25) на ноутбук марки LENOVO IdeaPad Z580 model: 20135, SVO:QB02062606, s/n: QB05354112 разом із зарядним пристроєм та сумкою для ноутбука, які були вилучені 30.10.2025 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сини після її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1