Справа 371/844/25 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/5149/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 29 липня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 29 липня 2025 року ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_16 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.09.2025 з можливістю внесення застави ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та в разі її внесення, покладенням на останніх обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Дане рішення мотивовано тим, що ризики, які були констатовані при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не припинили свого існування, а саме, ризики передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Судом при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу було враховано тяжкість і обставини кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання їх винними. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

Не погодившись із постановленою ухвалою, захисник ОСОБА_7 подав на неї апеляційну скаргу, у якій вказав на її незаконність та необґрунтованість. Звернув увагу на те, що заявлені прокурором ризики, які були визнані судом доведеними, у порушення вимог ст.184 КПК України, не були доведені конкретними доказами. Захисник звернув увагу на практику Європейського суду з прав людини у якій судом було констатовано порушення вимог п.3 ст.5 Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод щодо надмірно тривалого тримання особи під вартою. Отже, продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_6 , суд першої інстанції порушив вимоги національного законодавства, які визначають порядок розгляду клопотань про застосування та продовження обвинуваченому строку тримання під вартою під час судового провадження. Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки. Також обвинувачений ОСОБА_6 не зможе перешкоджати кримінальному провадженні, оскільки всі слідчі дії виконані. Просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із визначенням розміру застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб відповідного віку.

Не погодившись із постановленою ухвалою, захисник ОСОБА_9 подав на неї апеляційну скаргу, у якій вказав на її незаконність та необґрунтованість. В обґрунтування вимог скарги вказав на те, що місцевий суд не навів конкретних фактів та доказів для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є порушенням не лише національних норм права, а й міжнародних. На думку апелянта, рішення суду не містить достатніх мотивів, які би підтверджували доцільність продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а клопотання прокурора фактично містило формальний перелік ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Окрім цього, суд не врахував, що обвинувачений має сталі соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання, із сусідами не конфліктує, алкогольними напоями не зловживає, має на утриманні батьків пенсійного віку. Просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту певний період доби.

Не погодившись із постановленою ухвалою, захисник ОСОБА_11 подав на неї апеляційну скаргу, у якій вказав на її незаконність та необґрунтованість. В обґрунтування вимог скарги захисник зазначив, що стороною обвинувачення жодним чином не доведено, що заявлені ризики не зменшилися.Крім цього, зазначає, що ризики вчинення ОСОБА_14 іншого кримінального правопорушення чи продовження вчинення злочину, в якому він обвинувачується, також є надуманими та не підтверджуються будь-якими доказами. Також судом не взято до уваги міцні соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_14 . Крім того, на переконання захисника, прокурор не довів неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_14 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю за місцем проживання його батьків: АДРЕСА_2 .

Ухвала Миронівського районного суду Київської області від 29 липня 2025 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 не оскаржувалась та апеляційним судом не переглядалась.

18 вересня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява захисника ОСОБА_7 про відмову від поданої ним апеляційної скарги.

22 вересня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява захисника ОСОБА_11 про відмову від поданої ним апеляційної скарги.

У зв`язку із тим, що захисником ОСОБА_9 не порушене питання про розгляд справи із участю сторін, апеляційний розгляд даного судового провадження проведений за правилами ч.4 ст. 4221 КПК України без участі сторін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Як вбачається із апеляційної скарги, захисником порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали із ухваленням нової ухвали про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала судом першої інстанції була постановлена 29.07.2025, строк тримання обвинуваченого був визначений до 26.09.2025. Із 18.09.2025 щодо обвинуваченого діяла інша ухвала, а оскаржувана ухвала втратила свою чинність. На день розгляду провадження судом апеляційної інстанції ухвала Миронівського районного суду Київської області від 29 липня 2025 року про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою фактично втратила чинність, а висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному поводженню у одним із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія покликана на запобігання існуючій на даний час та потенційно імовірній протиправній поведінці підозрюваного, обвинуваченого. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, тобто потенційній, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей діючого КПК України. Зокрема, аналіз положень ч.2 ст. 177, ч.1 ст. 194, ч.1 ст.196, ч.3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України, можливо лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду провадження оскаржувана ухвала втратила чинність та фактично відпали об`єктивні підстави та можливості перевірки її законності та обґрунтованості, на переконання колегії суддів унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необґрунтованість вимог захисника в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що у відповідності із вимогами ст. 407 КПК України, до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону, тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.

Колегія судів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Миронівського районного суду Київської області від 29 липня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до 26 вересня 2025 року, а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422? КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 залишити без розгляду.

Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 29 липня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до 26 вересня 2025 року залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4