ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду (ВАКС) ОСОБА_1 (далі-слідчий суддя чи суд),

отримавши заяву ОСОБА_2

про відвід детектива Національного антикорупційного бюро України ( НАБУ ) ОСОБА_3

від кримінального провадження №0000420 від 12.08.2024

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий опис судового провадження.

12.12.2025 до ВАКС надійшла заява від 12.12.2025 ОСОБА_2 (далі-заявник) про відвід детектива НАБУ ОСОБА_3 від кримінального провадження №0000420 від 12.08.2024, для розгляду якої відповідно до статті 35 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) і протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду визначено слідчого суддю ОСОБА_1 .

2. Короткий виклад заяви про відвід.

2.1. Заявник у заяві просив: «1. Прийняти дану заяву до розгляду. 2. Витребувати в Національному антикорупційному бюро України в належно засвідчених копіях адвокатський запит ОСОБА_4 , зареєстрований 15.07.2025, та відповідь старшого детектива НАБУ ОСОБА_3 , зареєстровану 15.07.2025, з інформацією про точний час реєстрації цих документів та способу вручення адресатам (нарочно, поштовими голубами, фельд`єгерським зв`язком тощо). 3. Відвести старшого детектива Національного бюро Четвертого підрозділу детективів Другого Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 від здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000420 від 12.08.2024»,

обґрунтовуючи це зокрема таким: «Детективами Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000420 від 12.08.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 191 КК України. Я є заявником у цьому кримінальному провадженні, старший детектив Національного бюро Четвертого підрозділу детективів Другого Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 очолює групу детективів у цьому кримінальному провадженні.

Вказане кримінальне провадження було розпочато на підставі моїх повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та ухвал Вищого антикорупційного суду від 05.08.2024 року у справі №991/6346/24 і від 18.09.2024 у справі №991/9302/24. Фактичні обставини, викладені в моїх повідомленням про вчинені кримінальні правопорушення, стосувались подій 2022-2023 років, коли голова Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_5 і заступник голови Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_6 неодноразово вчиняли правопорушення, що має ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, в інтересах громадянина ОСОБА_7 , військовослужбовця за мобілізацією, який проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий батальйон ТрО НОМЕР_3 окремої бригади ТрО) у військовому званні «солдат».

А саме: з метою допомогти солдату ОСОБА_7 ухилитись від військової служби та незаконно привласнити грошове забезпечення й додаткову винагороду за виконання бойових/ спеціальних завдань ОСОБА_5 і ОСОБА_6 неодноразово направляли до військової частини НОМЕР_1 листи з проханням відрядити солдата ОСОБА_7 для проходження військової служби до НАЗК, тобто установи, яка не виконує завдань оборони. Вступивши в змову із солдатом ОСОБА_7 , командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_8 на підставі листів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 упродовж вересня 2022 року - лютого 2023 року систематично видавав накази про відрядження солдата ОСОБА_7 до НАЗК . При цьому солдат ОСОБА_7 у НАЗК не з`являвся, ніякої роботи там не виконував, проживав вдома, проводив час на власний розсуд і займався підприємницькою діяльністю як фізична особа-підприємець. У військовій частині він також не з`являвся.

Тим не менш, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , знаючи, що солдат ОСОБА_7 не обліковується в НАЗК як прикомандирована особа, ніякої роботи в НАЗК не виконує і навіть не отримав перепустку для доступу до приміщень НАЗК , упродовж 5 місяців направляли у військову частину НОМЕР_1 листи з проханням продовжити відрядження солдата ОСОБА_7 та відмічали у посвідках на відрядження солдата ОСОБА_7 графи «прибув» і «вибув». На підставі цих листів і посвідок на відрядження з відмітками НАЗК командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_8 незаконно нараховував солдату ОСОБА_7 , який ухилявся від військової служби, грошове забезпечення та додаткову винагороду за виконання бойових/спеціальних завдань, яких солдат ОСОБА_7 , насправді, ніколи не виконував.

Обставини ухилення від військової служби солдата ОСОБА_7 за допомогою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були встановлені в ході досудового розслідування в кримінальному провадженні №0002015 від 15.12.2023, яке за моєю заявою здійснювали слідчі Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві. 27 жовтня 2025 року в цьому кримінальному провадженні виконані вимоги ст. 290 КПК України й складений обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 409, ч. 2 ст. 190 КК України та обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409 КК України. Обвинувальний акт направлений до Печерського районного суду м. Києва , де справі, яка зараз перебуває на стадії підготовчого засідання, присвоєний єдиний унікальний номер №757/53663/25-к.

У той же час ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на момент вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, обіймали посади державної служби категорії «А», а відтак, відповідно до ч.5 ст. 216 КПК України, розслідування вчиненого ними кримінального правопорушення належить до виключної підслідності НАБУ.

Під час досудового розслідування кримінального провадження №0000420 від 12.08.2024 старший детектив НАБУ ОСОБА_3 допитав як свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та виніс постанову від 27.11.2024 про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складу злочину. Як було зазначено в постанові, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 дали показання, що вони не володіють законодавством і не знали, що мобілізований солдат не може проходити військову службу в НАЗК, яке не має жодного відношення до виконання завдань оборони.

При цьому старший детектив НАБУ ОСОБА_3 навіть не став з`ясовувати, чим займався солдат ОСОБА_7 з вересня 2022 року по лютий 2023 року, коли він рахувався відрядженим до НАЗК , чи виконував він у НАЗК будь-яку роботу і яким чином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передавали у військову частину НОМЕР_1 листи з проханням відрядити до НАЗК солдата ОСОБА_7 , враховуючи, що військова частина НОМЕР_1 не має поштової адреси, а НАЗК не підключено до СЕДО (військова система електронного документообігу).

У ході досудового розслідування старший детектив НАБУ ОСОБА_9 встановив, що солдату ОСОБА_7 за час його фіктивного відрядження до НАЗК військовою частиною НОМЕР_4 ( НОМЕР_3 окрема бригада ТрО) на підставі рапортів командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий батальйон НОМЕР_3 окремої бригади ТрО) підполковника ОСОБА_8 було незаконно виплачено грошове забезпечення та додаткова винагорода за виконання бойових/спеціальних завдань в сумі 261 482 грн. Але старший детектив НАБУ ОСОБА_10 , закриваючи кримінальне провадження в інтересах своїх приятелів ОСОБА_6 (колишнього директора НАБУ ) і ОСОБА_7 (колишнього гголови Ради громадського контролю при НАБУ та довіреної особи ОСОБА_6 ), не вжив заходів для повернення в бюджет цих коштів, тим самим завдавши державі в особі військової частини НОМЕР_4 шкоди на вказану суму.

Ухвалою слідчого судді ВАКС від 10.01.2025 у справі №991/13678/24 постанова старшого детектива НАБУ ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000420 від 12.08.2024 була визнана незаконною та скасована. Але в подальшому старший детектив НАБУ ОСОБА_3 , діючи в інтересах своїх приятелів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , слідчих дій у кримінальному провадженні №0000420 від 12.08.2024 фактично не проводив, усіляко затягуючи винесення законного рішення по справі.

Водночас 11 липня 2025 року в кримінальному провадженні №0002015 від 15.12.2023 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру в ухиленні від військової служби та шахрайстві. 15 липня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва у відкритому судовому засіданні розглянула клопотання слідчого, погодженого з прокурором, про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу. При цьому захист підозрюваного ОСОБА_7 здійснював ще один приятель старшого детектива НАБУ ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 , який тривалий час працював разом з ОСОБА_3 у НАБУ на посаді старшого детектива - керівника відділу.

З метою допомогти своєму приятелю ОСОБА_7 уникнути кримінальної відповідальності за шахрайство та ухилення від військової служби, а своєму приятелю ОСОБА_4 - отримати гонорар за надання допомоги підозрюваному ОСОБА_7 , старший детектив ОСОБА_3 скопіював і передав ОСОБА_4 матеріали кримінального провадження №0000420 від 12.08.2024, яке він розслідував стосовно ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

У наступному, під час судового засідання в Печерському районному суді м.Києва , в адвоката ОСОБА_4 виникла ідея долучити до матеріалів справи з обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 протоколи допиту ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , копії яких ОСОБА_4 передав старший детектив НАБУ ОСОБА_3 . З цією метою, щоби створити видимість законності отримання від старшого детектива НАБУ ОСОБА_3 копій матеріалів кримінального провадження №0000420 від 12.08.2024, під час судового засідання в Печерському районному суді м.Києва , яке розпочалось 15 липня 2025 року о 15:00, ОСОБА_4 якимсь чином передав у НАБУ свій адвокатський запит, який був зареєстрований відділом документообігу НАБУ 15 липня 2025 року о 15:44.

Адвокатський запит ОСОБА_4 містив нічим не обґрунтоване прохання надати йому копії протоколів допиту ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з матеріалів кримінального провадження №0000420 від 12.08.2024. При тому, що ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_7 не були учасниками зазначеного кримінального провадження, старший детектив НАБУ ОСОБА_3 , який підтримував позапроцесуальне спілкування з адвокатом ОСОБА_4 , за 4 хвилини після реєстрації адвокатського запиту ОСОБА_4 , тобто о 15:48 15 липня 2025 року, зареєстрував у відділі документообігу НАБУ заздалегідь підготовлену відповідь, до якої він доклав копію протоколу допиту ОСОБА_5 і копію протоколу допиту ОСОБА_6 . При цьому в супровідному листі старший детектив НАБУ ОСОБА_3 не зазначив, що він забороняє ОСОБА_4 розголошувати дані досудового розслідування.

Якимсь чином відповідь старшого детектива ОСОБА_3 того ж дня опинилась у адвоката ОСОБА_4 , який з 15:00 перебував у Печерському районному суді м.Києва . Але слідчий суддя Печерського районного суду м.Києва відхилила клопотання ОСОБА_4 про долучення копій протоколів допиту ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до матеріалів справи по обранню підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу, оскільки це були копії матеріалів іншого кримінального провадження, отримані від іншого органу досудового розслідування в явно незаконний спосіб.

23 липня 2025 року слідчим Центрального апарату Державного бюро розслідувань на підставі мого повідомлення про кримінальне правопорушення, вчинене старшим детективом НАБУ ОСОБА_3 , було зареєстровано кримінальне провадження №0000752 від 23.07.2025 за ознаками ч.2 ст.387 КК України.

У той же час старший детектив НАБУ ОСОБА_3 до сьогоднішнього дня ніяких слідчих дій у кримінальному провадженні №0000420 від 12.08.2024 не здійснює, законного рішення в цьому провадженні не прийнято, про підозру нікому не повідомлено, кримінальне провадження не закрито, що додатково свідчить про упередженість старшого детектива ОСОБА_3 та його зацікавленість у тому, щоби ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не були притягнуті до кримінальної відповідальності попри очевидний склад злочину в їхніх діях…Для будь-якого стороннього спостерігача є очевидним, що старший детектив НАБУ ОСОБА_3 замість того, щоби неупереджено здійснювати досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000420 від 12.08.2024 у встановлені законом строки, саботує досудове розслідування та, зловживаючи службовим становищем, вчиняє дії, спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 » із доданими до заяви копіями такого: постанови про закриття кримінального провадження №0000420 від 12.08.2024; ухвали слідчого судді ВАКС від 10.01.2025 у справі №991/13678/24; витягу з ЄРДР №0000752 від 23.07.2025.

3. Обґрунтування позиції суду.

3.1. Стаття 77 КПК містить вичерпний перелік обставин, за яких прокурор, слідчий не має права брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 80 КПК за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Виходячи з положень частини 2 статті 81 КПК, заяву про відвід прокурора чи слідчого під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює.

КПК не визначає змісту поняття «упередженість», однак в українській мові прикметник «упереджений» означає особу, яка має негативну, необ`єктивну, заздалегідь сформовану думку щодо когось чи чогось, тобто неупередженість слідчого чи прокурора належить оцінювати скрізь призму відповідності КПК вчинених ними слідчих чи процесуальних дій і ухвалених процесуальних рішень, а також встановлених фактичних обставин.

Неупереджене та об`єктивне здійснення досудового розслідування є однією із фундаментальних засад здійснення кримінального провадження і правосуддя, та з метою дотримання такого учасники кримінального провадження мають право заявити відвід, який відповідно до частини 5 статті 80 КПК повинен бути вмотивованим, тобто в будь-якому випадку презюмується неупередженість, аж доки не буде надано належних доказів існування обставин, які викликали б обґрунтовані сумніви в такому. У той же час належить зазначити, що поняття «інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості» є суб`єктивно оціночним, проте в будь-якому випадку таке має бути обумовлено конкретними фактами, які можуть бути перевірені.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), неупередженість повинна визначатись на підставі суб`єктивного критерію (поведінка прокурора чи слідчого, яка надає можливість встановити, чи мав такий у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість), а також на підставі об`єктивного критерію (чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність слідчого чи прокурора).

Також, відповідно до Керівних принципів ООН щодо ролі обвинувачів, прийнятих восьмим Конгресом ООН із запобігання злочинності і поводження з правопорушниками (Гавана, Куба, 27.08-07.09.1990), обвинувачі відповідно до закону виконують свої обов`язки справедливо, послідовно та швидко, поважають і захищають людську гідність й захищають права людини, сприяючи тим самим забезпеченню належного процесу і безперебійного функціонування системи кримінального правосуддя. При виконанні своїх обов`язків обвинувачі виконують свої функції неупереджено та уникають будь-якої дискримінації на основі політичних переконань, соціального походження, раси, культури, статі або будь-якої іншої дискримінації; захищають державні інтереси, діють об`єктивно, належним чином враховують становище підозрюваного та жертви і звертають увагу на всі обставини, що мають відношення до справи, незалежно від того, вигідні чи невигідні вони для підозрюваного (пункти 12, 13).

Загалом перелік підстав для відводу прокурора чи слідчого є вичерпним та за сутністю має стосуватись наявності приватного інтересу чи конфлікту інтересів. Водночас перевірка законності дій прокурора чи слідчого здійснюється судом на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання сторонами кримінального провадження їхніх правових позицій.

3.2. Разом з тим, 29.07.2025 до ВАКС вже надходила заява від 28.07.2025 адвоката ОСОБА_11 в інтересах того ж самого заявника ( ОСОБА_2 ) про відвід детектива НАБУ ОСОБА_3 від кримінального провадження №0000420 від 12.08.2024, для розгляду якої було визначено слідчого суддю ОСОБА_1 у справі №991/7732/25.

Головним аргументом заяви про відвід від 28.07.2025 було те, що детектив ОСОБА_3 надав копії деяких матеріалів кримінального провадження №0000420 від 12.08.2024 (протоколів допитів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) адвокату ОСОБА_4 , який 15.07.2025 подав їх до Печерського районного суду міста Києва під час розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу.

11.09.2025 слідчим суддею ОСОБА_1 за участі заявника ОСОБА_2 у справі №991/7732/25 постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви про відвід, що зокрема обґрунтовувалось тим, що вирішення питання щодо надання прокурором або слідчим відомостей досудового розслідування будь-якій особі або відмова у наданні таких відомостей належить до їхніх дискреційних повноважень та саме вони визначають, які саме відомості й у який спосіб та на якій стадії досудового розслідування можуть бути розголошені. Там же зазначено, що сам по собі факт здійснення ДБР досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000752 від 23.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 387 КК, тобто щодо розголошення відомостей досудового розслідування, а також факт скасування ухвалою слідчого судді ВАКС від 10.01.2025 у справі №991/13678/24 постанови детектива НАБУ ОСОБА_3 від 27.11.2024 про закриття кримінального провадження №0000420 будь-яким чином не свідчить про упередженість такого.

Тобто заява від 12.12.2025 містить твердження, які тотожні твердженням заяви про відвід від 28.07.2025, щодо якої вже ухвалено рішення про відмову у задоволенні такої, з яким заявник вочевидь обізнаний з огляду на його участь в розгляді зазначеної заяви.

3.3. Норми КПК безпосередньо загалом не врегульовують порядок реагування на можливі зловживання процесуальними правами учасниками кримінального провадження, проте містять пряму норму частини 4 статті 81, згідно з якою якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Тобто КПК визначає підставою для залишення без розгляду повторної заяви про відвід сам факт такого подання без прив`язки до тотожності заявників і аргументів щодо обґрунтування відводу.

Під зловживанням процесуальними правами в теорії права класично розуміють дії: 1) переважним мотивом яких є заподіяння шкоди; 2) здійснення яких є абсолютно нераціональним з огляду на відсутність будь-якого законного інтересу у здійсненні права, або ж його здійснення завдає шкоди іншому; 3) право реалізується з ціллю, відмінною від тієї, для якої воно існує.

Заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Касаційного кримінального суду Верховного суду (ККС ВС) від 30.05.2018 у справі №676/7346/15-к). Процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання (постанова ККС ВС від 09.04.2019 у справі № 306/1602/16-к).

Також, згідно із частиною 2 статті 1 КПК кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відтак суд зауважує, що інші процесуальні закони України містять достатньо чіткі норми щодо запобігання зловживанню процесуальними правами, а саме статтями 44 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПКУ), 43 Господарського процесуального кодексу України (ГПКУ) та 45 Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ) під загальною назвою «Неприпустимість зловживання процесуальними правами» передбачено тотожні норми, за якими учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим кодексом.

3.4. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що 12.12.2025 заявник подав повторну заяву про відвід детектива за ознак зловживання процесуальним правом на відвід з очевидною метою затягування кримінального провадження, й відтак таку заяву належить залишити без розгляду.

Керуючись статтями 77, 80, 81, 309, 369-372, 532 КПК, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без розгляду заяву про відвід.

Ухвала не підлягає оскарженню і набуває законної сили з моменту постановлення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 ______________