Провадження № 1-кс/643/6442/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання начальника Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000293 від 27.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000293 від 27.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Підставою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало повідомлення про вчинення кримінального правопорушення №9/19-565 від 25.03.2025 яке надійшло від представництва внутрішньої безпеки в Харківській області (з дислокацією в м. Харків) 2 управління ГУ ВБ СБ України згідно якого військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , діючи з іншими невстановленими особами, заволоділи чужим майно шляхом обману, а саме транспортними засобами, що перебувають на балансі військової частини НОМЕР_2 , що завдало значної шкоди потерпілому, в умовах воєнного стану.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що на початку грудня 2023 року військова частина НОМЕР_2 ЗСУ отримала від громадської організації " ОСОБА_4 " у вигляді благодійної допомоги транспортні засоби марки "BMW", модель: "530", 2007 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 , марки "Toyota", модель: "Avensis", 2006 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_5 , VIN-код: НОМЕР_6 , для виконання завдань за призначенням.

Однак, у зв`язку з тим, що за своїми технічними характеристиками, вказані транспортні засоби мають низьку проходимість та не можуть виконувати завдання за призначенням у військовій частині НОМЕР_2 ЗСУ, командуванням вказаної військової частини прийнято рішення передати зазначені транспортні засоби до іншої військової частини.

Так, було встановлено старшого оперуповноваженого Лозівського МРВ Управління СБ України майора ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив командуванню військової частини НОМЕР_2 ЗСУ, що вказані транспортні засоби можливо передати до військової частини НОМЕР_1 ЗСУ для виконання завдань за призначенням, а також представив громадянина ОСОБА_6 як командира одного з батальйонів військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, який зможе отримати вказані транспортні засоби.

Після цього, у серпні 2024 року, військовою частиною НОМЕР_2 ЗСУ, згідно актів приймання-передачі, транспортні засоби марки "BMW", модель: "530", 2007 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 , марки "Toyota", модель: "Avensis", 2006 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_5 , VIN-код: НОМЕР_6 передано представнику військової частини НОМЕР_1 ЗСУ ОСОБА_6 , нібито як командиру одного з батальйонів вказаної військової частини.

В подальшому, згідно відповідей, отриманих від військової частини НОМЕР_1 ЗСУ встановлено, що вказана військова частина не отримувала від військової частини НОМЕР_2 ЗСУ транспортних засобів марки "BMW", модель: "530", 2007 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 , марки "Toyota", модель: "Avensis", 2006 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_5 , VIN-код: НОМЕР_6 , а ОСОБА_6 станом на серпень 2024 року не являвся військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ЗСУ.

Крім того, допитані у якості свідків військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за нібито підписами яких, згідно актів прийому передачі, транспортні засоби марки "BMW", модель: "530", 2007 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 , марки "Toyota", модель: "Avensis", 2006 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_5 , VIN-код: НОМЕР_6 були отримані військовою частиною НОМЕР_1 від військової частини НОМЕР_2 , повідомили що не підписували та не складали вищевказані акти прийому передачі, та вказані транспортні засоби не отримували.

По теперішній час місцезнаходження автомобілю "BMW", модель: "530", 2007 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 , та автомобілю "Toyota", модель: "Avensis", 2006 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_5 , VIN-код: НОМЕР_6 , не встановлено.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 09.10.2025 автомобіль "BMW", модель: "530", 2007 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 , та автомобіль "Toyota", модель: "Avensis", 2006 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_5 , VIN-код: НОМЕР_6 оголошено в розшук.

Власником вищевказаних автомобілів є військова частина НОМЕР_7 ЗСУ, що підтверджується Актами приймання-передачі основних засобів № 6 від 04.01.2025 та № 21 від 16.05.2025 (представник військової частини НОМЕР_7 начальник служби військової техніки озброєння логістики в/ч НОМЕР_7 ОСОБА_9 НОМЕР_8 ).

Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 06.11.2025 вищезазначені автомобілі визнано речовими доказами.

Зазначений автомобіль є об`єктом кримінально протиправних дій, зберіг на собі сліди злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи викладене, сторона обвинувачення обґрунтовує необхідність накладення арешту на майно необхідністю запобігання його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та їх збереження у первісному вигляді.

Так, наявні підстави для накладення арешту на вказаний автомобіль, оскільки він є об`єктом кримінально протиправних дій, має суттєве значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому має значення речового доказу у кримінальному провадженні та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Прокурор у судове засідання не з`явилися. Подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Власник майна у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.

Згідно із ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього документи, встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У даному випадку на вищевказані речі, необхідно накласти арешт для запобігання можливості його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні, оскільки необхідно встановити чи є вказані речі знаряддям вчинення злочину, а також такі що зберегли на собі сліди вчинення злочину.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Стаття 170 КПК України визначає що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню, оскільки існує необхідність збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 98, 131, 132, 170 173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт, з метою збереження речових доказів, у кримінальному провадженні № 0000293 від 27.03.2025 на автомобіль «BMW», модель: «530», 2007 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 .

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_10