ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/753/26 Справа № 185/4860/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000219,за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, інваліда ІІ групи, який має неповну вищу освіту, не одружений, не працює, раніше не судимий, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі потерпілий просить скасувати оскаржений вирок в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років із позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, не оскаржуючи фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_7 , зазначає, що вирок є надмірно м`яким в частині призначеного покарання через його невідповідність тяжкості кримінального правопорушення.

Вказує, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, визнав пом`якшуючою обставиною щире каяття та його активне сприяння розкриттю злочину, що вважає необґрунтованим, оскільки ніяких активних дій, націлених на сприяння розкриттю кримінального правопорушення, ОСОБА_7 не вчиняв та не міг вчиняти в цих обставинах.

Зазначає, що внаслідок дій обвинуваченого наступили непоправні наслідки у вигляді смерті його рідного брата, діти якого залишились без батька, дружина без чоловіка, та матір без сина, при цьому, всі вони живуть у Турецькій республіці. Вказує, що судом першої інстанції не було належним чином враховано обставини кримінального правопорушення, яке потягло смерть потерпілого, відсутність примирення між потерпілим та обвинуваченим. У зв`язку із цим вважає, що покарання у виді 8 років позбавлення волі, без застосування ст. 75 КК України, буде законним та справедливим.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він в період іспитового строку три роки - не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасовано арешт, накладений на транспортний засіб - автомобіль марки «Audi Q5», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 18.01.2025, належить ОСОБА_7 ; на транспортний засіб - автомобіль марки «Chery», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_10 ; на транспортний засіб - автомобіль марки «ИЖ», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 належить ОСОБА_11 .

Вирішені питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України та про судові витрати.

Обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскарженого вироку, які в апеляційному порядку не оскаржуються, 07 березня 2025 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, керуючи технічно справним легковим автомобілем «Audi Q5», реєстраційний номер НОМЕР_7 , який належить йому згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 виданого 18.01.2025, рухався по проїзній частині дороги вул. Ганни Світличної у м. Павлоград Дніпропетровської області, з боку вул. Центральної в напрямку вул. Повстання, наближаючись до нерегульованого перехрестя із проїзною частиною дороги вул. Успенською.

У вказаний час по проїзній частині дороги вул. Успенської, яка по відношенню до проїзної частини дороги вул. Ганни Світличної є головною, з боку вул. Шутя у напрямку вул. Дніпровської, зі швидкістю приблизно 50 км/год рухався автомобіль «Chery Eastar», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Одночасно з цим, по проїзній частині дороги вул. Успенської, яка по відношенню до проїзної частини дороги вул. Ганни Світличної є головною, з боку вул. Дніпровської у напрямку вул. Шутя, зі швидкістю приблизно 50 км/год рухався автомобіль «ИЖ», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рухаючись по проїзній частині другорядної дороги вул. Ганни Світличної, перед проїзною частиною головної дороги вул. Успенською, в м. Павлоград, Дніпропетровської області, водій автомобіля «Audi Q5», ОСОБА_7 не діючи таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, маючи об`єктивну можливість виявити ліворуч автомобіль «Chery Eastar», що рухався по головній дорозі вул. Успенської, з боку вул. Шутя у напрямку вул. Дніпровської, не здійснюючи повної зупинки керованого ним транспортного засобу, в порушення вимог п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, не надавши дорогу автомобілю «Chery Eastar», під керуванням водія ОСОБА_10 , виїхав на нерегульоване перехрестя із головною дорогою вул. Успенською, де близько о 19 годині 00 хвилин 07 березня 2025 року, допустив зіткнення лівою бічною частиною автомобіля «Audi Q5» із передньою частиною автомобіля «Chery Eastar» на смузі руху останнього.

Після зіткнення зазначених транспортних засобів, автомобіль «Audi Q5», за інерцією, продовжив свій рух далі, та на смузі проїзної частини дороги призначеної для руху транспортних засобів вул. Успенської, з боку вул. Дніпровської в напрямку вул. Шутя м. Павлоград, допустив зіткнення правою передньою частиною автомобіля «Audi Q5» з передньою центральною частиною автомобіля «ИЖ».

Своїми діями водій автомобіля «Audi Q5», реєстраційний номер НОМЕР_1 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), п. 16.11. та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено:

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ поліції, власника дороги або уповноважений ним орган»;

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 16.11. «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху».

Дорожній знак 2.1 «Дати дорогу». Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі».

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 16.11. та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - зіткненням транспортних засобів, в результаті якої водію автомобіля «ИЖ» ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спричинено тілесні ушкодження, які утворилися прижиттево, за дуже короткий проміжок часу до настання смерті, по ударному механізму, з великою силою великою швидкістю від дії тупого твердого предмету (предметів) чи при ударі об такий (такі), такими предметами могли бути виступаючі частини салону автомобіля, та за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень в момент їх спричинення. Всі виявлені тілесні ушкодження перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 .

Дії ОСОБА_7 у цій частині у вироку кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Потерпілий та представник потерпілого до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про день та час апеляційного розгляду були повідомлені належним чином. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги, що участь останніх в апеляційному провадженні за правилами ч. 4 ст. 405 КПК України не є обов`язковою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 та прокурора які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України та доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи потерпілого щодо м`якості призначеного покарання, колегія суддів не може із ними погодитись з огляду на наступне.

Так, за змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність було виконано та достатньою мірою враховано обставини, що мають значення, а саме: тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, втім має неумисний характер; дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної та адміністративної відповідальності, як взагалі так і за порушення Правил дорожнього руху, раніше не притягався, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в психіатричному диспансері та у лікаря-нарколога не перебуває; є молодою особою 2003 року народження та інвалідом другої групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, - мінно-вибухової травми, отриманої під час безпосереднього виконання бойового завдання, внаслідок якої зокрема втратив праву нижню кінцівку на рівні верхньої третини гомілки; враховує повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що є обставинами, які пом`якшують покарання; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, при призначенні покарання суд першої інстанції ґрунтовно врахував ступінь негативних наслідків вчиненого обвинуваченим діяння, дотримуючись принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки, та потерпілого, який просив призначити максимальне покарання, передбачене санкцією статті 286 КК України, ставлення обвинуваченого до вчиненого.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов правильного висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових злочинів, з урахуванням відомостей про його особу, можливе без ізоляції від суспільства, та призначив йому покарання в межах санкції інкримінованої частини статі, у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75КК України, із чим колегія суддів погоджується та вважає це покарання законним, справедливим, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги потерпілого щодо м`якості призначеного покарання через його невідповідність тяжкості кримінального правопорушенняколегія суддів відхиляє з огляду на викладене, а також зважаючи на те, що наведені апелянтом обставини та відомості про особу обвинуваченого у сукупності не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім того, ці доводи фактично полягають в оспорюванні реалізації судом його дискреційних повноважень щодо призначення покарання у межах, встановлених законом, оскільки не містять нових відомостей та полягають у переоцінці обставин, які були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку. На переконання колегії суддів, ці обставини були враховані достатньою мірою при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Посилання апелянта на відсутність такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, як активного сприяння розкриттю злочину, колегія суддів відхиляє, оскільки вказану обставину було встановлено стороною обвинувачення у межах досудового розслідування та зазначено її в обвинувальному акті.

У зв`язку із вищенаведеним суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 403, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4