Справа № 991/2410/25
Провадження 1-кп/991/38/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

02 грудня 2025 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції), ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції), ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції), ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000078 від 17.02.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1. Рух кримінального провадження

На розгляді Вищого антикорупційного суду перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

Під час судового розгляду захисником ОСОБА_10 подано клопотання про зміну запобіжного заходу (Т. 17, а.с. 72-77), яке вирішується цією ухвалою суду.

2. Зміст поданого клопотання

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 21.02.2024 у справі № 991/1229/24 (провадження № 1-кс/991/1240/24) до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді застави у розмірі 1 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 633 600 грн.

При застосуванні запобіжного заходу у виді застави слідчим суддею було встановлено наявність ризиків вчинення ОСОБА_4 дій, пов`язаних з переховуванням від органів досудового розслідування та суду, незаконним впливом на свідків, а також знищенням, приховуванням або спотворенням речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

22.02.2024 на виконання вищезазначеної ухвали ТОВ імені газети «Ізвєстія» було внесено заставу за ОСОБА_4 в розмірі 3 633 600 грн. На даний момент відносно ОСОБА_4 продовжує діяти запобіжний захід у виді застави у розмірі 3 633 600 грн.

Сторона захисту переконана з приводу наявності достатніх підстав вважати, що ризики, які передбачені п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України та які були підставою для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, на даному етапі судового провадження зменшились, що потребує зміни запобіжного заходу шляхом зменшення розміру застави.

Так, на даному етапі кримінального провадження ризик переховування обвинуваченої ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду є повністю спростованим її фактичною процесуальною поведінкою. Протягом одного року і дев`яти місяців дії запобіжного заходу ОСОБА_4 дотримувалась належної процесуальної поведінки, добросовісно виконувала всі покладені на неї процесуальні обов`язки, своєчасно з`являлась на виклики слідчого, прокурора та суду і сприятливо характеризувалась своєю поведінкою. Матеріали справи не містять жодних відомостей, які б негативно характеризували ОСОБА_4 або свідчили б про її намір переховуватися від правосуддя.

Окрім цього, ОСОБА_4 має сталі соціальні зв`язки та високий рівень суспільної інтегрованості, офіційно працевлаштована, активно займається науковою діяльністю з 2017 року, має значну кількість публікацій у фахових виданнях та здобула вчене звання доцента. Також ОСОБА_4 раніше несудима, одружена, має трьох дітей, проживає разом із родиною та батьками на території України, користується позитивною репутацією у професійному та соціальному середовищах. Крім того, в період дії воєнного стану ОСОБА_4 було нагороджено відзнакою Президента України «За оборону України», а також пам`ятною медаллю «За визволення Харківської області».

На думку захисту, сукупність наведених обставин свідчить про відсутність ризику вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Додатково до цього сторона захисту зазначає про відсутність ризику вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчене, всі документи та речі, що мають значення для кримінального провадження, зібрані стороною обвинувачення та долучені до матеріалів справи.

Також сторона захисту звернула увагу, що на даному етапі судового провадження немає жодних об`єктивних даних, які б свідчили про намір обвинуваченої ОСОБА_4 впливати на свідків. Протягом усього строку досудового розслідування від сторони обвинувачення не надходило жодних заяв щодо можливих спроб з боку ОСОБА_4 здійснити тиск чи інший незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні. Крім того, досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчене, усі свідки допитані, а їх показання зафіксовані у протоколах і долучені до матеріалів справи. Відтак, на думку захисту, можливість здійснення ОСОБА_4 будь-якого впливу на свідків об`єктивно виключена, а ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України перестав існувати.

Максимальним розміром застави для особи, яка підозрюється/обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, є 908 400 грн. Лише у виключних випадках застава може бути визначена у більшому розмірі. Разом з тим, з урахуванням обставин даної справи, фактичної процесуальної поведінки ОСОБА_4 протягом одного року і дев`яти місяців, відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, складно дійти висновку про наявність виключного випадку для продовження застосування до ОСОБА_4 застави у розмірі більшому, ніж це передбачено приписами процесуального законодавства.

Необхідність зменшення розміру застави стороною захисту обґрунтовується також надходженням відповідного звернення від заставодавця ТОВ імені газети «Ізвєстія». Так, 11.11.2025 товариство звернулося до ОСОБА_4 з листом № 21/11-2025, у якому повідомило про критичні фінансові труднощі, спричинені тривалим воєнним станом, та просило повернути кошти, внесені в якості застави.

Сторона захисту просила звернути увагу на погіршення майнового становища ОСОБА_4 . Станом на 2025 рік сума річного доходу ОСОБА_4 знизилась до 92 363,18 грн у порівнянні з 806 744,75 грн у 2023 році. Внаслідок істотного погіршення майнового становища обвинувачена немає можливості самостійно повернути грошові кошти заставодавцю.

Таким чином, сторона захисту переконана, що розмір застави, визначений ухвалою Вищого антикорупційного суду від 21.02.2024, є непропорційним та таким, що не співвідноситься з ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, а тому просила змінити запобіжний захід у виді застави, що застосовується до обвинуваченої ОСОБА_4 , шляхом зменшення розміру застави до розміру, який не перевищує суму 908 400 грн.

3. Позиції учасників судового засідання

Захисник ОСОБА_10 підтримав подане клопотання, просив задовольнити з викладених у ньому підстав. Додатково до цього захисник зазначив, що все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 та членам її родини і наявність якого враховувалося при обранні їй запобіжного заходу, перебуває під арештом, внаслідок чого обвинувачена немає жодної користі з цього майна. У зв`язку з цим майновий стан ОСОБА_4 обмежений виключно її законними доходами, які станом на 2025 рік суттєво зменшились у порівнянні з роком, в якому здійснювалося обрання запобіжного заходу.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала подане клопотання, позицію захисника ОСОБА_10 та просила змінити застосований до неї запобіжний захід шляхом зменшення розміру застави. Додатково до цього обвинувачена звернула увагу на ті обставини, що заставодавець ТОВ імені газети «Ізвєстія» займається вирощуванням зернових культур на території Харківської області, де проводяться активні бойові дії, що, у свою чергу, потребує витрачання значної суми грошових коштів, у тому числі, на розмінування земельних ділянок. У зв`язку з цим заставодавець має критичну потребу у поверненні коштів, що були внесені в якості застави.

Захисник ОСОБА_8 підтримав подане клопотання та просив задовольнити з викладених у ньому підстав. Додатково до цього захисник висловив переконання, що зменшення розміру застави та повернення частини грошових коштів заставодавцю, якому вони потрібні для провадження господарської діяльності з вирощування важливої для України продукції, не зашкодить руху даного кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання. Заперечення прокурора мотивовані тим, що на даному етапі судового провадження ризики вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати в тій мірі, яка виправдовує розмір застави, який був визначений ухвалою слідчого судді від 21.02.2024. Так, прокурор зазначив, що ОСОБА_4 має безперешкодну можливість виїзду за кордон, під час дії воєнного стану тричі виїжджала за межі України, а під час досудового розслідування було зафіксовано відомості, які вказували на підготовку ОСОБА_4 документів для отримання візи Канади. Також ОСОБА_4 обізнана з тим, хто є свідками у цьому кримінальному провадженні, змістом їх показань, а також їх персональними даними, що підтверджує обґрунтованість ризику впливу обвинуваченої на свідків. Прокурор висловив переконання, що ОСОБА_4 і на даній стадії судового провадження може знищити, спотворити речові докази, зокрема, мобільні телефоні, за рахунок віддаленого доступу до них. Сторона обвинувачення звернула увагу на ті обставини, що належна процесуальна поведінка є вимогою кримінального процесуального законодавства та не може бути підставою для зменшення розміру застави. Майновий стан ОСОБА_4 був врахований слідчим суддею при визначенні розміру застави, а зміна майнового стану не свідчить про зменшення ризиків, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому прокурор зазначив, що при обранні запобіжного заходу сторона обвинувачення просила застосувати заставу у розмірі 15 млн грн, а сторона захисту була згодна на застосування застави у розмірі 7 млн грн. Оскільки слідчим суддею розмір застави визначено у розмірі, який є меншим за той, на який була згодна сторона захисту, то підстав для зміни запобіжного заходу немає. Якщо у заставодавця є потреба у поверненні грошових коштів, які були внесені в якості застави за ОСОБА_4 , то це може бути забезпечено лише у випадку внесення ОСОБА_4 та/або іншими заставодавцями застави замість ТОВ імені газети «Ізвєстія». Таким чином, на переконання сторони обвинувачення, запобіжний захід у виді застави є пропорційним та необхідним для мінімізації ризиків вчинення обвинуваченою дій, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даному етапі судового провадження не змінилися. У зв`язку з цим підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а клопотання сторони захисту прокурор просив залишити без задоволення.

4. Оцінка та мотиви суду

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжні заходи є одним з різновидів заходів забезпечення кримінального провадження, що мають особливий порядок застосування в силу своїх негативних наслідків щодо сфери особистих прав та свобод підозрюваного чи обвинуваченого, яких вони можуть зазнати у разі застосування до них запобіжного заходу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Порядок застосування запобіжних заходів визначається у ст. 194 КПК України, у ч. 1 якої зазначається, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, ухвалення судом рішення про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного чи обвинуваченого є належним правовим результатом розгляду та вирішення відповідного клопотання тоді і лише тоді, коли судом на основі наданих доказів буде встановлено відповідну сукупність умов, а саме - існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один ризик, що передбачений у ст. 177 КПК України, а також неможливість або недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 176, ч. 1 ст. 182 КПК України одним із видів запобіжних заходів є застава, яка полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу (у тому числі зміні розміру застави), скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу.

Такими підставами може бути суттєва зміна обставин, які було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, зокрема, змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.

З рухом кримінального провадження, за конкретних його обставин, ризики, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та були підставою для застосування запобіжного заходу у виді застави, можуть змінюватися. Такі зміни можуть передбачати припинення існування окремих ризиків, появу нових або зміну (збільшення чи зменшення) вже існуючих ризиків.

Таким чином, обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказаний запобіжний захід було застосовано, та у зв`язку з виникненням інших обставин, які можуть бути підставами для зміни запобіжного заходу.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 21.02.2024 у справі № 991/1229/24 (провадження № 1-кс/991/1240/24) (Т. 4, а.с. 83-93) до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді застави у розмірі 1 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на момент застосування запобіжного заходу становило 3 633 600 грн. Також на ОСОБА_4 покладено визначені ухвалою слідчого судді процесуальні обов`язки строком на два місяці.

Зі змісту зазначеної ухвали вбачається, що підставою для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 було існування ризиків вчинення нею дій, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зі змісту платіжної інструкції № 103 від 22.02.2024 (Т. 17, а.с. 76; документ міститься в електронній формі в ЄСІКС) встановлено, що 22.02.2024 на виконання ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 21.02.2024 у справі № 991/1229/24 ТОВ імені газети «Ізвєстія» внесло грошові кошти в сумі 3 633 600 грн в якості застави за ОСОБА_4 .

З наявних у розпорядженні суду матеріалів досудового розслідування не встановлено, що запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді від 21.02.2024, змінювався, а строк дії процесуальних обов`язків, покладених на ОСОБА_4 тією ж ухвалою слідчого судді від 21.02.2024, продовжувався у встановленому законом порядку.

Таким чином, судом встановлено, що на даному етапі судового розгляду відносно ОСОБА_4 застосовується запобіжний захід у виді застави у розмірі 3 633 600 грн.

Вирішуючи питання про продовження існування ризиків, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в аспекті можливості зміни запобіжного заходу, суд доходить наступних висновків.

Першочергово суд звертає увагу на суперечливу позицію сторони захисту в питанні зміни запобіжного заходу. Відповідно до ст. 194 КПК України недоведеність існування хоча б одного ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, є підставою для відмови у застосуванні запобіжного заходу. Разом з тим, сторона захисту, заперечуючи продовження існування ризиків вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, одночасно з цим погоджується на застосування більш м`якого запобіжного заходу, для чого потрібним є доведення продовження існування вказаних ризиків, але в ступені, що виправдовує пом`якшення запобіжного заходу.

Тобто сторона захисту, наполягаючи на необхідності зменшення розміру застави, тим самим фактично підтверджує продовження існування ризиків вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, однак в меншому ступені, який свідчить про необхідність перегляду застосованого запобіжного заходу.

Суд виходить з того, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Клішин проти України" у справі №30671/04 від 23.01.2012 року наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме або вже здійснив відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Оцінюючи продовження існування ризику вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, серед яких особливо тяжкий корупційний злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України, санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Корупційна ознака кримінального правопорушення, мінімальна межа санкції виключають можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням чи призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом (ст. 69, 75 КК), внаслідок чого у разі доведення пред`явленого обвинувачення призначене судом покарання буде відбуватися реально.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної у рішенні "Ilijkov v. Bulgaria" від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справ "Пунцельт проти Чехії" ("Punzelt v. Czech Republic") № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Суд переконаний, що ризик переховування може існувати протягом всього судового провадження та є динамічним, тобто ступінь його відображення або втілення у конкретних діях обвинуваченого може як зменшуватися, так і збільшуватися протягом судового розгляду. Належна процесуальна поведінка обвинуваченого під час кримінального провадження не є визначальною в цьому аспекті, оскільки є вимогою процесуального законодавства, може бути безпосереднім результатом вже застосованого запобіжного заходу і не створює безумовної гарантії її продовження у випадку зміни чи скасування запобіжного заходу.

При вирішенні питання продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд також враховує фактичні обставини, що були встановлені в ухвалі слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 21.02.2024 у справі № 991/1229/24 (провадження № 1-кс/991/1240/24) (Т. 4, а.с. 83-93) при вирішенні питання існування зазначеного ризику (наявність паспорту для виїзду за кордон та безперешкодної можливості виїзду за межі України; виїзд за кордон у період 2019-2023 років сім разів, у тому числі тричі за період воєнного часу; подача документів для отримання візи Канади).

Враховуючи вищевикладене, за обставин даного кримінального провадження, на даному етапі судового розгляду суд доходить висновку, що ризик вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився та продовжує існувати в тій мірі, що виправдовує продовження застосування запобіжного заходу.

Вирішуючи питання продовження існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд, зважаючи на стадію кримінального провадження, доходить висновку, що ризик вчинення ОСОБА_4 дій щодо знищення, переховування або спотворення будь-яких речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, об`єктивно відсутній.

Положеннями КПК України визначено модель кримінального процесу, у відповідності до якої збирання речей та документів (доказів), які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, здійснюється на стадії досудового розслідування та реалізується через комплекс взаємопов`язаних слідчих та інших процесуальних дій.

У межах даного кримінального провадження стороною обвинувачення зібрано всі докази, які визнано нею достатніми для пред`явлення обвинувачення шляхом складання обвинувального акта та направлення його до суду для розгляду по суті. Відповідно стадія досудового розслідування закінчена у встановленому законом порядку, що за загальним правилом унеможливлює проведення будь-яких слідчих та інших процесуальних дій щодо збирання та отримання речей і документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Вищевикладені обставини дають достатні та розумні підстави вважати, що всі речі та документи, які мають істотне значення для даного кримінального провадження, вже зібрані стороною обвинувачення та долучені до матеріалів досудового розслідування, які поступово передаються у розпорядження суду. Це, у свою чергу, унеможливлює вчинення ОСОБА_4 будь-яких дій, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, за обставин даного кримінального провадження, на даному етапі судового розгляду суд доходить висновку, що ризик вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, припинив існувати.

У цьому аспекті суд не погоджується з доводами прокурора про можливість ОСОБА_4 впливати на речові докази в межах даного кримінального провадження, а саме шляхом віддаленого доступу змінювати, видаляти чи в інший спосіб приховувати інформацію на мобільних телефонах. Як вбачається з наявних матеріалів досудового розслідування, мобільні телефоні, які визнані стороною обвинувачення речовими доказами, були оглянуті під час досудового розслідування шляхом формування файлів-образу цих телефонів. Таким чином, вся інформація, яка містилась на мобільних телефонах (речових доказах) та яка, на переконання сторони обвинувачення, має значення для встановлення обставин даного кримінального провадження, була оглянута та зафіксована на момент проведення її огляду, що навіть у випадку несанкціонованого втручання у речові докази унеможливлює зміну цієї інформації.

Вирішуючи питання продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує визначену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Відтак, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Наразі триває дослідження письмових доказів сторони обвинувачення, свідки під час судового розгляду ще не допитувалися. У зв`язку з цим на даному етапі кримінального провадження визначальним є створення умов, за яких показання свідків під час судового розгляду будуть повними, всебічними та достовірними. Враховуючи обізнаність обвинуваченої ОСОБА_4 про те, які особи є свідками в межах цього кримінального провадження, про зміст їх показань та їхні персональні дані, суд доходить висновку, що ризик впливу обвинуваченої на свідків є реальним та продовжує існувати.

У цьому аспекті суд також враховує фактичні обставини, що були встановлені в ухвалі слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 21.02.2024 у справі № 991/1229/24 (провадження № 1-кс/991/1240/24) (Т. 4, а.с. 83-93) при вирішенні питання існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, за обставин даного кримінального провадження, на даному етапі судового розгляду суд доходить висновку, що ризик вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився та продовжує існувати в тій мірі, що виправдовує продовження застосування запобіжного заходу.

Суд звертає увагу, що погіршення майнового становища заставодавця не може бути самостійною причиною для зміни відповідного запобіжного заходу, оскільки у будь-якому випадку сплата заставодавцем коштів в якості застави за підозрюваного або обвинуваченого є актом добровільної волі такої особи, що вчиняється останньою при усвідомленні всіх можливих ризиків та незручностей, які можуть виникнути у зв`язку з поведінкою обвинуваченого та/або тривалістю судового процесу. Тобто внесення грошових коштів в якості застави за іншу особу є згодою заставодавця на відповідні ризики та незручності.

Відтак погіршення майнового становища заставодавця, що обумовлює виникнення потреби у поверненні грошових коштів, які внесені в якості застави, враховується судом лише у сукупності з належною процесуальною поведінкою обвинуваченого, зменшенням ступеня ризиків вчинення обвинуваченим конкретних дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що мають вказувати на можливість забезпечення виконання обвинуваченим своїх обов`язків за рахунок меншого розміру застави і, відповідно, вказувати на відсутність подальшої потреби (легітимної мети) у збереженні за державою відповідної частини грошових коштів фізичної/юридичної особи (заставодавця).

Це пов`язано з тим, що згідно з практикою ЄСПЛ розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу обвинуваченого, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь вірогідності того, що перспектива втрати застави або вжиття заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі» («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta), 2018, § 70; «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) [ВП], 2010, § 78; «Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria), 1968, § 14). Тобто як відносини обвинуваченого із заставодавцем, так і сама особа заставодавця мають значення для визначення розміру застави, а отже і для вирішення питання можливості її зменшення чи повернення.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що продовження існування ризиків вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в тій самій мірі, що і при застосуванні до неї слідчим суддею запобіжного заходу у виді застави, унеможливлює зменшення розміру цієї застави навіть при доведенні суттєвої зміни життєвих обставин та/або суттєвого погіршення майнового становища заставодавця. Зазначені фактори, що стосуються заставодавця, враховуються лише у сукупності з факторами зменшення ризику вчинення обвинуваченим дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Разом з тим, оскільки судом встановлено, що ризик вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даному етапі кримінального провадження припинив своє існування, а його існування було покладено слідчим суддею в основу рішення про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді застави у розмірі 3 633 600 грн, то суд, зважаючи також на обставини звернення заставодавця до ОСОБА_4 з проханням повернення грошових коштів, внесених в якості застави (Т. 17, а.с. 76; документ міститься в електронній формі в ЄСІКС), доходить висновку про необхідність зменшення розміру застави, визначеного ухвалою слідчого судді від 21.02.2024.

При визначенні суми грошових коштів, на яку доцільно зменшити розмір застави, суд враховує 1) що ризики вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати в тій самій мірі, що й на стадії досудового розслідування при застосуванні до неї відповідного запобіжного заходу; 2) потенційний вплив ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на рух даного кримінального провадження; 3) ті обставини, що при обранні запобіжного заходу сторона обвинувачення просила застосувати до ОСОБА_4 заставу у розмірі 15 000 000 грн, сторона захисту з огляду на майнове становище ОСОБА_4 допускала можливість застосування застави у розмірі не більше 7 000 000 грн, а слідчим суддею було застосовано заставу у розмірі 3 633 600 грн і рішення слідчого судді не оскаржувалося у встановленому законом порядку сторонами кримінального провадження.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе зменшити розмір застави до 3 000 000 грн. Зазначений розмір застави є достатнім для мінімізації ризиків вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в тій мірі, в якій вони продовжують існувати на даному етапі судового провадження. Сума зменшення розміру застави, що складає 633 600 грн, відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України підлягає поверненню заставодавцю.

Таким чином, клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 131-132, 176-178, 182, 194, 201, 333, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу - задовольнити частково.

Змінити запобіжний захід у виді застави, що застосований до обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ухвали Вищого антикорупційного суду від 21.02.2024 у справі № 991/1229/24 (провадження № 1-кс/991/1240/24), шляхом зменшення розміру застави до 3 000 000 (трьох мільйонів) гривень.

Різницю між розміром застави, визначеним ухвалою Вищого антикорупційного суду від 21.02.2024 у справі № 991/1229/24 (провадження № 1-кс/991/1240/24), та зменшеним розміром застави, визначеним цією ухвалою суду, а саме грошові кошти в сумі 633 600 (шістсот тридцять три тисячі шістсот) гривень - повернути заставодавцю ТОВ імені газети «Ізвєстія» (; адреса місцезнаходження: Харківська обл., Близнюківський р-н, село Верхньоводяне).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК.

Головуюча суддя ОСОБА_1