Справа № 336/138/26
Пр. 1-кс/336/28/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_2 , розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_4 , про арешт майна, подане під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001601 від 05.11.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

без участі сторін,-

В С Т А Н О В И В:

08.01.2026 до суду надійшло зазначене клопотання, відповідно до якого слідча, за погодженням із прокурором, просить накласти арешт на рахунок НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та грошові кошти в сумі 71000 грн., із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

За змістом клопотання в ході досудового розслідування встановлено, 05.11.2025 до ВП №3 надійшла заява від ОСОБА_6 про те, що 19.09.2025 невстановлена особа, шляхом зловживання довірою, під приводом дзвінка співробітника СБУ у мобільному додатку "Вайбер" з н.т. НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , заволоділа грошовими коштами заявниці на загальну суму приблизно 429 000 грн, що становить великий розмір. Грошові кошти потерпіла перераховувала на рахунки емітовані банком АТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » : НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , на банківську картку № НОМЕР_7 АТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а також на банківську картку № НОМЕР_8 яка емітована АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Під час досудового розслідування отримано тимчасовий доступ до банківської картки АТ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " № НОМЕР_8 на яку потерпіла через касу у відділенні банку « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в м. Запоріжжя 24.09.2025 перевела грошові кошти у сумі 71 000 гривень.

Під час аналізу отриманої інформації встановлено, що банківська картка на яку здійснювався переказ грошових коштів належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Також встановлено, що з картки № НОМЕР_8 в подальшому частину грошових коштів, які були зараховані від потерпілої ОСОБА_6 , було перераховано на картки інших банків, а саме: на картку АТ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » № НОМЕР_10 в сумі 22 360 гривень 24.09.2025; на банківську картку АТ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » № НОМЕР_11 в сумі 15 560 гривень 24.09.2025; на банківську картку АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » № НОМЕР_12 в сумі 6 800 гривень 24.09.2025.

Всього перераховано 44 720 гривень, з 71 000 гривень, які були зараховані від потерпілої.

Відповідно до вищезазначеного, станом на 06.11.2025 на банківській картці, яка емітована АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № НОМЕР_8 лишилось 26 280 гривень, які були зараховані від потерпілої.

Таким чином, ураховуючи вищевикладене, у слідства є достатні підстави вважати, що невстановлена особа, шляхом використання банківської картки емітованої в АТ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " № НОМЕР_8 вчиняє шахрайські дії з метою заволодіння грошовими коштами потерпілих.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06.12.2019 № 361-IX, зі змінами та доповненнями: «До легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, належать будь-які дії, пов`язані із вчиненням фінансової операції чи правочину з доходами, одержаними злочинним шляхом, а також вчиненням дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких доходів, чи володіння ними, прав на такі доходи, джерел їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуттям, володінням або використанням доходів, одержаних злочинним шляхом».

Ураховуючи вищевикладене, на теперішній час, з метою припинення протиправних дій, а також з метою повного, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування, виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на банківський рахунок НОМЕР_1 , та грошові кошти в межах суми 71 000 гривень, які знаходяться на банківському рахунку власника банківської картки: № НОМЕР_8 АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ЄРДПОУ НОМЕР_13 , юридична адреса: АДРЕСА_2 .

Виходячи з вищенаведеного, наводячи посилання на норми ст. 131-132, 170-171 КПК України, дізнавачка, за погодженням із прокурором, просить задовольнити клопотання.

Сторона обвинувачення з метою забезпечення арешту грошових коштів, недопущення їх виведення, перерахування та привласнення їх невстановленими особами, після інформування про мету органу досудового розслідування забезпечити кримінальне провадження відповідним заходом, передбаченим кримінально-процесуальним законодавством, та у зв?язку із вищевикладеним, просить розглянути дане клопотання без участі власника банківського рахунку та представників юридичних осіб АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », якому належить банківський рахунок.

Відповідно, судом не здійснювався виклик представника банківської установи.

Слідча відповідно до заяви, яка надійшла до суду 08.01.2026, просить розглянути клопотання без її участі, підтримує його, просить його задовольнити, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.3,4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею та в суді під час судового провадження здійснюється в порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Розглянувши клопотання, дослідивши наявні докази (засвідчені копії матеріалів кримінального провадження), слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови у його задоволенні.

Положеннями ст. 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчий суддя при розгляді клопотання виходить зі змісту ч.3-5 ст.132 КПК України, якою врегульовано, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 6, 8 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Положеннями ч.10 ст.170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

П. 2 ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено перелік і види майна, що належить арештувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5, 6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, відповідно до клопотання про арешт майна слідча вказує, що накладення арешту на банківський рахунок, який відкритий на ім`я ОСОБА_5 та грошові кошти в розмірі 71 000,00 гривень, має на меті не допустити виведення грошових коштів, які знаходяться на банківському рахунку.

Однак, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя зауважує, що, як видно з протокола допиту потерпілої, грошові кошти вона переказувала зовсім іншим людям, на інші реквізити, прізвище « ОСОБА_7 » як прізвище отримувача грошових коштів внаслідок транзакцій, здійснених потерпілою, що мають відношення до даного провадження, взагалі не фігурувало, зокрема, зазначене встановлено відповідно до відомостей у протоколі огляду мобільного тедефона потерпілої.

Таким чином, наявні матеріали кримінального провадження, додані до клопотання, не свідчать на користь тієї обставини, що сума в розмірі 71 000,00 гривень, яка знаходиться на рахунку ОСОБА_5 та на яку слідча просить накласти арешт, відноситься до зазначеної схеми шахрайства. Поряд з цим, дані з платіжної картки вказаної особи як потенційного отримувача грошових коштів, які долучені до справи, містять інформацію станом на 05.12.2025, тобто, не є актуальною інфомацією.

Враховуючи вимоги кримінально-процесуального законодавства України, слідчий суддя приходить висновку про необґрунтованість вказаного клопотання, недоведеність слідчим необхідності такого застосування заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна (банківського рахунку та грошові кошти), а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, тому слідчим суддею встановлено підстави для відмови у задоволенні клопотання

Керуючись ст.131-132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И Л А:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1