КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3629/2026
ЄУН: 355/1877/23 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2026 року у кримінальному провадженні № 0002655 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 13 березня 2026 року, включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, обрати обвинуваченому інший більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт або заставу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки є необґрунтованою та прийнята судом не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, є такою, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Зокрема, як зазначає апелянт, стороною захисту в судовому засіданні була спростована наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, а прокурором протилежне не було доведено, при тому, що кримінальний процесуальний закон покладає обов`язок на сторону обвинувачення довести суду, крім обґрунтованості підозри та наявності ризиків непроцесуальної поведінки обвинуваченого, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На думку захисника, жодного доказу про існування будь-якого з ризиків, передбачених ст.177 КПК України, до клопотання не додано та взагалі відсутнє в матеріалах кримінального провадження.

Як вважає захисник,підозра ґрунтується лише на показаннях потерпілої та не підтверджується будь-якими іншими даними. Прокурор обмежився перерахуванням документів та проведених дій, які не містять доказової бази.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні у розпорядження колегії суддів матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002655 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України.

На стадії судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано викладенням обставин висунутого обвинувачення, а також наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

Так, прокурор вказує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а, відтак, розуміючи, що у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину, йому загрозу покарання виключно у виді позбавлення волі, а тому останній з метою уникнення кримінальної відповідальності зможе переховуватись. Як зазначає прокурор, даний ризик продовжує існувати з огляду на те, що ОСОБА_7 матиме можливість зловживати процесуальними правами, а саме протиправно, несумлінно та неналежно користуватися належними йому процесуальними правами, що має прояв у недобросовісній поведінці, необґрунтованих причин неприбуття до суду, затягуючи таким чином судовий розгляд.

Окрім того, як наголошує прокурор, існує ризик тиску на потерпілу та свідків, оскільки обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення відносно малолітньої дитини, відтак, розуміючи те, що остання надала викривальні показання під час судового розгляду щодо нього, без застосування запобіжного заходу, може мати можливість незаконно впливати на малолітню потерпілу та її законного представника, оскільки обвинувачений на час вчинення злочину перебував у родинних відносинах та тимчасово проживав в одному будинку. На даний час, як зазначає прокурор, ще триває стадія допиту свідків, внаслідок чого обвинувачений може незаконно шляхом підбурювання, вмовляння, залякування впливати на показання свідків, оскільки йому відомі їхні анкетні дані, що у подальшому призведе до спотворення їхніх показань.

Також прокурор вказує про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, що обґрунтовується тим, що обвинувачений без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перебуваючи на волі, може вчиняти інші кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, оскільки не володіє достатнім рівнем самоконтролю, стриманості та самоорганізації, про що свідчить той факт, що з невідомого мотиву у нього виник умисел, спрямований на задоволення своєї статевої пристрасті відносно малолітньої особи, а також на вчинення повторних дій аналогічного характеру відносно тієї ж малолітньої особи.

За таких обставин, на переконання прокурора, є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Окрім того, як наголошує прокурор, обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, є непоправні наслідки вчиненого, оскільки пережите дитиною сексуальне насильство накладає відбиток на все її подальше життя, впливає на формування особистості та характеру, психічне і фізичне здоров`я, що є значущим фактором.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник заперечував проти задоволення клопотання з тих підстав, що ОСОБА_7 вже тривалий час перебуває під вартою; свідки допитані, тому впливу на них як не було, так і не буде. Окрім того, з показань жодного свідка не вбачається причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому злочинів, що не вбачається і з письмових доказів, а тому просив застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання та просив застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами сторони обвинувачення про те, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які є дійсними та триваючими.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Колегія суддів враховує, що з наявних матеріалів встановлено, що питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника в частині доведеності або недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень; наявності або відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; правильності кваліфікації його дій, належності, допустимості та достатності доказів, тощо.

Не вправі давати таку оцінку на стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка як доказам, так і обставин інкримінованих кримінальних правопорушень, кваліфікації дій обвинуваченого може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є непереконливими.

Таким чином, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, врахувавши обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, стадію судового розгляду, встановлені на час розгляду клопотання прокурора обставини, дійшов висновку, що стороною обвинувачення на час розгляду клопотання доведена наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам, з чим погоджується й колегія суддів.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив з того, що ризики, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наразі не зникли та продовжують існувати.

Суд дійшов висновку, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, встановлені обставини є вагомими для продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави.

На думку колегії суддів, доводи, на які посилається сторона захисту, не спростовують висновків суду про наявність на даний час встановлених ризиків, а, окрім того, не можуть свідчити про наявність беззаперечних стримуючих факторів подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому колегія суддів враховує, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер інкримінованих обвинуваченому дій, дані про особу обвинуваченого, та вважає небезпідставною можливість ухилення обвинуваченого від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Окрім того, колегія суддів враховує, що з огляду на обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, даних про те, що під час судового розгляду допитані потерпіла та свідки, а тому, на переконання колегії суддів, ризик впливу на потерпілу та допитаних свідків зменшився до мінімального, хоча й продовжує існувати, оскільки розгляд провадження не закінчений.

З огляду на кількість епізодів злочинної діяльності, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , обставини їх вчинення та характер інкримінованих дій, на думку колегії суддів, на даному етапі є небезпідставним і висновок про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Зважаючи на встановлені обставини в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, про об`єктивну неможливість застосування до обвинуваченого на даному етапі судового розгляду іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як передача обвинуваченого на поруки - за відсутності заяв відповідних осіб; відсутності стримуючих факторів для настання встановлених ризиків, - як особисте зобов`язання або домашній арешт; з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України - як застава.

На думку колегії суддів, наведені в оскаржуваній ухвалі обставини переконливо свідчать про наявність на даному етапі таких ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Окрім того, колегія суддів вважає непереконливими доводи захисника про відсутність будь-яких даних про наявність встановлених ризиків, оскільки такі відомості наведені прокурором у клопотанні і, з огляду на зміст оскаржуваної ухвали, підтримані під час розгляду клопотання в суді першої інстанції.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2026 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 13 березня 2026 року, включно, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4