СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 1-кс/759/799/26

ун. № 759/2362/26

02 лютого 2026 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , яке погоджено з прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0000502 внесеного до ЄРДР 18.06.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України,

ВСТАНОВИВ :

До слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва звернувся старший слідчий СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_6 з клопотанням, яке погоджено з прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0000502 внесеного до ЄРДР 18.06.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що Відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області (м. Київ, вул. Святошинська, 2-А) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000502 від 18.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у вересні 2023 року у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час, маючи на меті незаконне збагачення, у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та невстановленою особою під час досудового розслідування, виник злочинний умисел на вимагання грошових коштів в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів у потерпілого ОСОБА_9 .

Так, 14 жовтня 2023 року, у невстановлений досудових розслідуванням час, перебуваючи біля центрального входу санаторію «Поляна», який розташований за адресою: Київська область, Броварський район, с. Дернівка, вул. Лісна, 1, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, зустрілися з потерпілим ОСОБА_9 , де почали йому висувати вимогу у необхідності передачі їм грошових коштів у сумі 11 000 доларів США, у зв`язку із нібито наявним боргом за несвоєчасне доставлення транспортного засобу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на що ОСОБА_9 повідомив, що з ситуацією, яка склалась у нього з ОСОБА_10 розбереться сам. Після чого ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , висунули вимогу про необхідність передачі їм грошових коштів у сумі 3000 доларів США протягом двох годин у обумовленому у подальшому місці.

Потерпілий ОСОБА_9 , знаючі авторитет ОСОБА_7 , його характеристику, розуміючи ймовірне побиття у разі не виконання вимог щодо надання грошових коштів, 14 жовтня 2023 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, приблизно через дві години після попередньої зустрічі, перебуваючи на автодорозі Київ-Харків на в`їзді у м. Березань Київської області біля вивіски «Березань», що розташована зі сторони с. Баришівка, зустрівся з ОСОБА_4 , якому передав на виконання висунутих вимог грошові кошти у сумі 3000 доларів США.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою реалізації свого злочинного умислу, наприкінці жовтня 2023 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_7 зателефонував потерпілому ОСОБА_9 та повідомив, що він «перекупив» у ОСОБА_10 нібито наявний борг та висунув вимогу передачі йому грошових коштів у сумі 2500 доларів США кожного місяця у рахунок відсотків, у зв`язку із не поверненням нібито боргу, при чому уточнив, що безпосередньо сума боргу 11 000 доларів США не зменшується, зазначивши про необхідність сплати суми відсотків протягом дня.

У той же день, приблизно через годину після телефонної розмови потерпілого з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 прибув на транспортному засобі марки «Опель Астра» з д.н.з. зразка Європейського союзу, на заправку АЗС «Маршал», яка розташована та трасі між м. Бориспіль та смт. Баришівка до потерпілого ОСОБА_9 , від якого отримав 2500 доларів США, як відсоток за користування неіснуючого основного боргу.

Так, у листопаді 2023 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів прибув за місцем знаходження потерпілого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , та повідомив останньому, що тепер зв`язок з потерплим буде мати ОСОБА_4 з метою подальшої сплати йому грошових коштів, при чому висунув вимогу передати грошові кошти саме в цей час у сумі 3000 доларів США, як відсоток за користування неіснуючим основним боргом, які одразу і отримав від потерпілого.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, у грудні 2023 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 , з невстановленого мобільного терміналу зателефонував потерпілому та повідомив про необхідність чергової передачі грошових коштів, на що потерпілий повідомив, що має лише 500 доларів США, ОСОБА_4 наказав надіслати зазначену суму грошових коштів на його банківську картку, повідомивши, що у зв`язку із неповерненням повної суми грошових коштів це борг збільшився у десять разів, а перераховані 500 доларів США не йдуть у рахунок нібито загального боргу.

У подальшому, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, 03 січня 2024 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, з невстановленого мобільного терміналу зателефонував потерпілому та повідомив, що йому відомо про наявність у потерпілого грошових коштів та наказав віддати їх у сумі 13 500 доларів США повідомивши номер картки, на яку необхідно їх перерахувати, на що потерпілий, реально усвідомлюючи наслідки невиконання вимог о 19:49 год 03.01.2024 з банківської картки, яка належить його дружині ОСОБА_11 , надіслав грошові кошти у сумі 3500 доларів США, на банківську картку, яка належить ОСОБА_4 .

В подальшому, 04 січня 2024 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, прибув на транспортному засобі «AUDI Q3» білого кольору на АЗС, яке розташоване у с. Волошинівка, по трасі Київ-Харків, на повороті до смт. Баришівка, де перебував потерпілий та отримав від нього грошові кошти у сумі 10 000 доларів США.

У подальшому, 02 лютого 2024 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб повідомив потерпілого про необхідність зустрічі на спортивному майданчику біля озера у м. Березань Київської області, куди і прибув потерпілий, побоюючись наслідками у вигляді побиття за невиконання вимог висунутих ОСОБА_7 , де вже перебували ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та інша невстановлена досудовим розслідуванням особа. ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що потерпілий має змогу надавати грошові кошти у різних сумах на його вимогу, і не звернення потерпілого з цього приводу до правоохоронних органів, а також його безсилля та морального пригнічення, висунув вимогу потерпілому про віддачу нібито боргу вже у сумі 40 000 доларів США, на що потерпілий зазначив, що не має такої суми, на що ОСОБА_7 наказав передати всі грошові кошти, які має потерпілий. Далі, потерпілий, усвідомлюючи наслідки ненадання грошових коштів ОСОБА_7 , зателефонував своєму брату ОСОБА_12 та попросив надіслати грошові кошти на банківську картку ОСОБА_4 у сумі 2000 доларів США. ОСОБА_12 на прохання свого брата ОСОБА_13 о 16:11 год 12.02.2024 надіслав зі своєї картки на банківський рахунок ОСОБА_4 НОМЕР_1 у загальній сумі 76050,00 гривень. Після чого ОСОБА_7 повідомив потерпілого, що надає йому два тижні для віддачі решти грошових коштів.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_7 , 15 лютого 2024 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, з невстановленого мобільного терміналу зателефонував потерпілому та повідомив про необхідність передачі 11 000 доларів США.

Потерпілий ОСОБА_9 , усвідомлюючи наслідки невиконання висунутих йому вимог, побоюючись за своє здоров`я, з метою передачі грошових коштів за неіснуючий борг, у першій половині дня 16 лютого 2024 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, продав належний йому транспортний засіб марки «AUDI А4», 2017 року випуску за 11 000 доларів США, ринкова вартість якого на той час складала приблизно 25000 доларів США. Після чого, потерпілий усвідомлюючи важливість термінового надання грошових коштів, для подальшого не нарахування видуманих відсотків по неіснуючому боргу зателефонував ОСОБА_7 , повідомивши, що знайшов грошові кошти у сумі, яку необхідно було надати, отримавши відомості про місце зустрічі.

У той же день, 16 лютого 2024 року, в середині дня, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів прибули на транспортному засобі BMW 540, чорного кольору на невстановлену АЗС, що розташована по трасі Київ-Харків на в`їзді в м. Березань, де потерпілий ОСОБА_9 передав ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 11 000 доларів США.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, 23 лютого 2024 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 зателефонував потерпілому та повідомив про необхідність чергової віддачі нібито існуючого боргу, на що отримав відповідь про відсутність такої суми у потерпілого, на що ОСОБА_4 наказав терміново надіслати грошові кошти у сумі 1000 Євро на його картку, уточнивши, щоб не хвилювався ОСОБА_7 . Тому потерпілий, усвідомлюючи, що є ризик отримання від нього тілесних ушкоджень, надіслав о 18:38 год 23.02.2024 грошові кошти у сумі 49 450,00 гривень на банківську картку, що належить ОСОБА_4 .

У подальшому, наприкінці лютого 2024 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів, в умовах воєнного стану, зателефонував потерпілому та нагадав про нібито існування боргу, запитав про строки віддачі грошових коштів у сумі 29 000 доларів США, на що потерпілий повідомив, що не може їх віддати, та після чого ОСОБА_7 висунув вимогу про віддачу грошових коштів у сумі 1 000 доларів США протягом години.

Потерпілий, усвідомлюючи настання наслідків у випадку невиконання вимог, взяв у користування транспортний засіб «Рено Кенго», що належав його діду ОСОБА_14 , продав та прибув за обумовленим місцем зустрічі, а саме: АЗС «МОТТО», яке розташоване на виїзді з м. Березань в сторону Києва, де вже знаходився ОСОБА_7 на транспортному засобі BMW 540 чорного кольору, де і відбулась передача останньому грошових коштів у сумі 1000 доларів США.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , на початку березня 2024 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, зателефонував потерпілому та повідомив про необхідність прибуття до раніше обумовленого місця біля озера у м. Березань, при чому наказав взяти із собою паспорт для виїзду за кордон та паспорт громадянина України. Так, потерпілий, усвідомлюючи реальну загрозу його здоров`ю у разі не прибуття на вимогу ОСОБА_7 , приїхав до озера в м. Березань, де вже були ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , які, з метою надання надуманому боргу офіційного статусу та подальшого залякування потерпілого зверненням до суду задля виконання боргових зобов`язань, наказали написати дві боргові розписки на ім`я ОСОБА_4 , а саме: на суму 13500 доларів США від 01.01.2024 року строком до 01.05.2025 та на суму 15200 доларів США від 01.02.2024 року до 01.05.2025.

В подальшому, протягом березня 2024 року, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів, в умовах воєнного стану, систематично нагадуючи потерпілому вже про наявні його боргові розписки, вимагаючи віддачу боргу отримав від потерпілого грошові кошти у наступний час і сумі: 14.03.2024 о 14:17 потерпілим перераховано на банківську картку ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 9500,00 гривень, 14.03.2024 о 15:58 потерпілим перераховано на банківську картку ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 4000,00 гривень, 14.03.2024 о 14:16 потерпілим перераховано на банківську картку ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 29999,00 гривень, 18.03.2024 о 10:58 потерпілим перераховано на банківську картку ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 6030,15 гривень, 18.03.2024 о 11:03 потерпілим перераховано на банківську картку ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 5728,64 гривень, 19.03.2024 о 18:28 потерпілим перераховано на банківську картку ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 7879,45 гривень, 20.03.2024 о 14:59 потерпілим перераховано на банківську картку ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 39550,00 гривень, 22.03.2024 о 20:12 потерпілим перераховано на банківську картку ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 3015,08 гривень, 23.03.2024 о 19:26 потерпілим перераховано на банківську картку ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 1005,03 гривень, 23.03.2024 о 20:02 потерпілим перераховано на банківську картку ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 2010,05 гривень.

В подальшому, приблизно у середині березня 2024 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів, в умовах воєнного стану, зателефонував потерпілому та наказав про необхідність переоформлення земельної ділянки, яка перебуває у власності потерпілого та розташована на виїзді з смт. Баришівка по трасі Київ-Харків, як нібито заставу до моменту віддачі основного несплаченого боргу, для чого наказав потерпілому прибути до нотаріуса ОСОБА_15 , за адресою: АДРЕСА_2 , де була громадянка на ім`я ОСОБА_16 , яка є дружиною ОСОБА_17 , та де вже були підготовлені всі документи для переоформлення, на яких потерпілий поставив свій підпис, та передав документи на підтвердження права власності земельної ділянки, орієнтовна вартість якої була 10 000 доларів США.

Так, наприкінці березня 2024 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів, в умовах воєнного стану, з невстановленою в ході досудового розслідування особою, прибув до будинку, за адресою: смт. Баришівка, вул. Богдана Хмельницького, 20 на транспортному засобі «Рено Трафік» сірого кольору, де бажаючи отримання вигаданого боргу та будучи незадоволеним швидкістю віддачі грошових коштів висунув вимогу передачі потерпілим кожного тижня 2000 доларів США, і у випадку якщо зазначені вимоги не будуть виконані буде нести відповідні наслідки.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 01 квітня 2024 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб повідомили потерпілого про необхідність чергової віддачі грошових коштів, на що потерпілий, усвідомлюючи можливість настання відповідних негативних для нього наслідків невиконання вимог, у своєї матері ОСОБА_18 зайняв грошові кошти та здійснив їх перерахування на банківську картку ОСОБА_4 о 19:12 год у сумі 80050,00 гривень.

Так, 07 квітня 2024 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, зателефонував потерпілому та нагадав по час віддачі чергової суми за нібито існуючий борг, на що отримав відповідь про наявність у потерпілого лише 500 доларів США, тому ОСОБА_7 , будучи незадоволеним отриманою відповіддю наказав йому терміново підійти до АЗС «Авіас» (UPG) у смт. Баришівка. Підійшовши на визначене місце, де вже перебували ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та невстановлена особа на ім`я ОСОБА_19 на транспортному засобі Мерседес-Бенц ML чорного кольору, з д.н.з. зразка Європейського союзу, які сказали йому сісти до автомобіля і одразу після чого вирушили в сторону с. Дернівка, по дорозі з`їхали до Хлопковського лісу та приїхали до озера, де ОСОБА_7 , з метою застосування насильства над потерпілим за невиконання вимог, взяв до рук дві палиці від стовбура дерев, при цьому ОСОБА_4 погрожував прострілити йому два коліна. Так, продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_4 схватив за шию потерпілого, притиснув до себе, а ОСОБА_7 почав наносити удари по сідниці палицями, які були у нього в руках, після чого останні помінялися місцями та продовжували наносити удари палицями по сідницям потерпілого, при цьому погрожували застосуванням насильства у разі подальшого затримання повернення видуманого боргу. Після цього, ОСОБА_9 відвезли назад на АЗС.

Так, 01 травня 2024 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів, в умовах воєнного стану, зателефонував потерпілому, наказав прибути до центра м. Березань до мийки самообслуговування, де вже на транспортному засобі «Рено», золотистого кольору були ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , який приєднався до вчинення злочину. ОСОБА_7 сказав потерпілому сісти у транспортний засіб. Потерпілий, усвідомлюючи настання наслідків за невиконання вимог, сів до автомобіля, після чого вони вирушили до закинутої ферми на виїзді з м. Березань в сторону смт. Баришівка, де ОСОБА_7 , з метою застосування щодо потерпілого насильства задля виконання висунутих ним вимог, змусив потерпілого зняти джинси і почав наносити удари по сідницях знайденою там же дерев`яною палицею, при чому вимагав про необхідність пришвидшення повернення надуманого боргу у сумі 26 500 доларів США., при чому ОСОБА_8 усвідомлював, що насильство застосовується як спосіб тиску для отримання грошей.

Так, приблизно у червні 2024 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів, в умовах воєнного стану, прибули за місцем роботи потерпілого, а саме на СТО, що за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_7 почав висувати претензії потерпілому з приводу несвоєчасної віддачі боргу, на що потерпілий, будучи у пригніченому стані відповів, що не має таких грошей, на що ОСОБА_7 з метою застосування насильства мовчки виламав дерев`яну палицю, після чого ОСОБА_8 почав тримати потерпілого за шию, тим самим не даючи йому змоги чинити опір та захищатися, таким чином забезпечуючи покарання за невиконання висунутих вимог, в той час як ОСОБА_7 наносив потерпілому удари дерев`яною палицею по сідницях.

Так, приблизно у серпні 2024 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів, в умовах воєнного стану, прибули за місцем проживання потерпілого, за адресою: АДРЕСА_3 , встановили точне місцезнаходження його квартири та через вікно квартири наказали вийти із приміщення до них. Потерпілий, усвідомлюючи, що у будь якому випадку буде знайдений ними вийшов із квартири будинку, на їх вимогу пройшов із ними за гаражі, які знаходяться біля будинку, де ОСОБА_7 , з метою застосування насильства над потерпілим задля виконання вимог наніс один удар долонею по обличчю і погрожував, що якщо потерпілий не буде швидше віддавати борг, він понесе відповідні наслідки.

У подальшому, потерпілий ОСОБА_9 , сприймаючі погрози як реальні, з кінця серпня 2024 року вимушений був змінити місце проживання, щоб уникнути подальшого спричинення йому тілесних ушкоджень та вимагання грошових коштів.

26 січня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

Заявою про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_9 ;

Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 17.12.2025;

Наявними платіжними інструкціями, якими зафіксовано перерахування грошових коштів ОСОБА_4 ;

Фотознімком наданим потерпілим ОСОБА_9 щодо нанесених йому тілесних ушкоджень;

Протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, якими підтверджена участь у скоєнні кримінальних правопорушень ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ОСОБА_4 ;

Протоколами допитів свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ;

іншими доказами зібраними у матеріалах кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється, а тому, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на переконання сторони обвинувачення інші більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У судовому засіданні прокурор, підтримав дане клопотання з зазначених у ньому підстав.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти поданого клопотання та просили відмовити у задоволенні поданого клопотання, посилаючись на обставини, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором недоведені, а підозра на переконання захисту не обґрунтована.

Так стороною захисту наголошено, що клопотання не містить належного обґрунтування необхідності застосування саме найсуворішого запобіжного заходу, передбаченого ст. 183 КПК України. У ньому відсутні конкретні фактичні дані, які б свідчили про існування хоча б одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, або доводили неможливість їх усунення застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Запобіжний захід може застосовуватися лише з метою запобігання спробам вчинення дій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК. Отже, сторона обвинувачення може ініціювати обрання запобіжного заходу лише у зв`язку з необхідністю запобігання спробам особи, які мають виявлятися в реальних діях, а не через їх уявну можливість вчинення чи у припущеннях таких дій у майбутньому.

Спроба переховуватися від органів досудового розслідування чи суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу або ж терміновою купівлею квитків до іншої країни. Спроба знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може підтверджуватися або фото/відео матеріалами, або показами свідків, або іншими конкретними доказами на підтвердження вказаних обставин.

Крім того, слідчий та прокурор повинні довести той факт, що особа, стосовно якої вони заявили клопотання про застосування запобіжного заходу, має реальну можливість отримати доступ до речей, які вона хоче спотворити чи знищити, у володіння та користування, або ж на момент подання клопотання володіє чи користується ними, або/та вже спотворила чи знищила. У випадку, коли такі речі/документи перебувають у розпорядженні/володінні сторони обвинувачення, вона не може посилатися на можливість їх знищення підозрюваним/обвинуваченим, оскільки саме слідчий/прокурор несе персональну відповідальність за збереження таких предметів.

Спроба незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні має бути підтверджена належними доказами, у тому числі показами вказаних осіб (потерпілим, свідком, іншим підозрюваним, обвинуваченим, експертом, спеціалістом), які доводять незаконний вплив особи, що здійснюється безпосередньо або через довірених осіб. Перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб також має бути підтверджене та доведене: які саме дії особи слідчий/прокурор оцінює як перешкоджання, а також в який саме спосіб особа таким діями реально заважає здійснювати досудове розслідування. Так само має бути доведена реальність замаху на вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження наявного.

Стороною захисту наголошено, що ОСОБА_4 офіційно є військовослужбовець і вже тривалий час, отримує стабільний дохід, утримує родину, характеризується позитивно, має грамоти та подяки. Це не лише свідчення соціальної відповідальності, а й гарантія його міцних соціальних зв`язків, що прямо виключає можливість ухилення від суду чи продовження будь-якої «злочинної діяльності».

Окрім цього стороною захисту подано клопотання начальника штабу - заступника командира 2 механізованого батальну ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_24 про взяття особи на поруки.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, Відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області (м. Київ, вул. Святошинська, 2-А) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000502 від 18.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України.

26 січня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

Заявою про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_9 ;

Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 17.12.2025;

Наявними платіжними інструкціями, якими зафіксовано перерахування грошових коштів ОСОБА_4 ;

Фотознімком наданим потерпілим ОСОБА_9 щодо нанесених йому тілесних ушкоджень;

Протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, якими підтверджена участь у скоєнні кримінальних правопорушень ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ОСОБА_4 ;

Протоколами допитів свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ;

іншими доказами зібраними у матеріалах кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до вимог пункту четвертого частини першої статті 184 КПК України, стороною обвинувачення, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється.

Прокурором надано обґрунтування, що інший більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів досудового розслідування та суду, а також для запобігання вищевказаним ризикам, оскільки підозрюваний може спілкуватися з особами, які можуть бути причетними до вказаних кримінальних правопорушень з приводу планів укриття злочинної діяльності, знищення, приховання та спотворення речових доказів, що негативно вплине на подальше здійснення досудового розслідування та притягнення винних до кримінальної відповідальності.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

У справі Маккей проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи Медведев та інші проти Франції зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. с ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують істотні і достатні причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами певною мірою підтверджується наявність ознак кримінального правопорушення в діях підозрюваного ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Запобіжний захід може застосовуватися лише з метою запобігання спробам вчинення дій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК. Отже, сторона обвинувачення може ініціювати обрання запобіжного заходу лише у зв`язку з необхідністю запобігання спробам особи, які мають виявлятися в реальних діях, а не через їх уявну можливість вчинення чи у припущеннях таких дій у майбутньому.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не доведено належними доказами наявність неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного.

Підозрюваний був повідомлений телефонограмою про день, час та місце розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу будучи поза межами Київської області у військовій частині НОМЕР_2 , де перебуває на військовій службі, проте останній прибув до суду за першим викликом для розгляду згаданого клопотання, що нівелює ризик переховування.

Комплексний аналіз приписів ст. 177 КПК свідчить, що слідчий суддя повинен надавати оцінку законності та обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, в якому має бути доведено «існування спроб», перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК. Одного лише припущення слідчого/прокурора про те, що такі спроби можуть потенційно виникнути, недостатньо для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 офіційно є військовослужбовець і вже тривалий час, отримує стабільний дохід, утримує родину, характеризується позитивно, має грамоти та подяки, що є не лише свідчення соціальної відповідальності, а й гарантія його міцних соціальних зв`язків, що прямо виключає можливість ухилення від суду чи продовження будь-якої злочинної діяльності.

Таким чином, стороною захисту доведено відсутність у підозрюваного наміру переховуватись від органу досудового слідства, а стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, що дає дійти висновку про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Сукупність встановлених у судовому засіданні обставин з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та підозрюваним і його захисником свідчить, що прокурором доведена наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено обставини, передбачені пунктом 2, 3 частини першої цієї статті, що дає право слідчому судді застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість застосування до підозрюваного найменш обтяжливого запобіжного заходу, клопотання начальника штабу - заступника командира 2 механізованого батальну ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_24 про взяття особи на поруки задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 202, 309, 369, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , яке погоджено з прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0000502 внесеного до ЄРДР 18.06.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, дізнавача, прокурора та суду за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, дізнавача, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання, місця роботи (несення служби) та місце фактичного знаходження.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу покласти на слідчого, а якщо справа перебуватиме у провадженні суду на прокурора.

Строк дії ухвали та термін дії обов`язків, покладених слідчим суддею, визначити на строк до 12.02.2026 року в межах строків досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1