Провадження №: 1-кс/755/4423/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на рішення дізнавача Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000641 від 04.07.2025 року,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з вказаною скаргою в якій просить скасувати у кримінальному провадженні №0000641 від 04.07.2025 року постанову дізнавача Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про закриття кримінального провадження від 08.08.2025 року.

У судове засідання учасники кримінального провадження не з?явилися, ОСОБА_3 просив скаргу задовольнити у його відсутність.

Начальник сектору дізнання просив у задоволенні скарги відмовити у його відсутність, оскільки під час досудового розслідування були проведенні усі слідчі дії, докази є належними і допустимими, які спростовують факт кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. Також надав матеріали закритого кримінального провадження №0000641 від 04.07.2025року.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, дійшов наступного.

Статтею 303 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування можуть бути оскаржено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.

На досудовому провадженні може бути оскаржене рішення дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником /п.3 ч.1 ст.303 КПРК України/.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди /ст.55 КПК України/.

Згідно зі ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Крім того, згідно ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Також у ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у провадженні Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві перебували матеріали кримінального провадження за №0000641 від 04.07.2025 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

За результатами досудового розслідування, 08.08.2025 року дізнавач відділу дізнання Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_4 виніс постанову про закриття кримінального провадження, у зв?язку з відсутністю складу кримінального проступку.

Постанова мотивована тим, що під час досудового розслідування встановлено, що у цьому кримінальному провадженні відсутній об`єкт складу кримінального правопорушення, а саме: предмет кримінального правопорушення. Також встановлено, що лікар ОСОБА_5 діяв в межах Інструкції, наявність чи відсутність стану сп`яніння в обстежуваної особи встановлюється за результатом огляду на підставі визначених у обстежуваної особи ознак сп`яніння, що підтверджується пунктом 20 акта медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого висновок та діагноз встановлюється за результатом огляду, а лабораторне дослідження біологічного середовища не встановлює стан сп`яніння, а проводиться з метою виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння, лікар-нарколог ОСОБА_5 встановив заключний діагноз «Стан сп`яніння внаслідок вживання наркотичної речовини» за результатом огляду ОСОБА_6 на підставі виявлених при огляді у нього клінічних ознак наркотичного сп`яніння, що підтверджується протоколом засідання комісії Київської міської наркотичної клінічної лікарні «Соціотерапія» від 23.01.2025 року.

Слідчий суддя, аналізуючи доводи особи, яка подала скаргу про невідповідність положенням КПК України рішення дізнавача про закриття провадження, враховує наступне.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст.ст.2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст.94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Із норм ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У той же час, відповідно до вимог ст.110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до положень ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Так, 04.07.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000641 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Частиною 1 ст.358 КК України передбачена відповідальність за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування був допитаний потерпілий ОСОБА_3 , який показав, що 17.12.2024 року, він самостійно звернувся до КНП КМНКЛ «Соціотерапія» для здачі аналізів на виявлення в його організмі алкогольного або наркотичного сп`яніння. Під час проходження здачі аналізів, лікар КНП КМНКЛ «Соціотерапія» ОСОБА_5 знищив його біоаналізи сечі, утилізувавши їх, після чого ОСОБА_5 запропоновано йому пройти аналіз повторно через годину, на що він відмовився. Після чого, лікар ОСОБА_5 склав акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, де зазначив, що він перебуває в стані сп`яніння, внаслідок вживання наркотичних речовин. Тому він подав скаргу щодо недійсності висновку ОСОБА_5 23.01.2025 відбулась комісія КМНКП «Соціотерапія» де розглядали його скарги на висновок ОСОБА_5 . Протоколом засідання винесено рішення, що за ОСОБА_5 не виявлено фактів щодо неправомірності дій та порушень з боку ОСОБА_5 щодо процедури проведення огляду на стан його сп`яніння, також у протоколі було зазначено, що ОСОБА_5 були утилізовані матеріали для аналізу сечі, так як ОСОБА_5 вважав ці матеріали аналізу сечі недійсними. /а.п.48-51/.

Також, у ході досудового розслідування була допитана, як свідок, ОСОБА_5 , який показав, що 17.12.2024 до КНП КМНКЛ «Соціотерапія» самостійно звернувся ОСОБА_3 з приводу проходження медичного огляду на стан наркотичного або алкогольного сп`яніння, так як перед цим його зупинили працівники патрульної поліції та виписали протокол, за ч.1 ст.130 КпАП України. ОСОБА_3 прийшов у медичний заклад у наркотичному сп`янінні, оскільки візуально було видно, що він мав емоційно-лабільний стан, змазану мова, шкіру та слизові блідого кольору, зіниці, що мляво реагують на світло. Також він виявив, що ОСОБА_3 заховав у своїй білизні контрацептив з готовою чужою сечею, тому запропонував останньому з`явитись через годину для перездачі аналізів, повернувшись через раніше визначений час, ОСОБА_3 відмовився від перездачі аналізів. 23.01.2025 зібралась комісія КНП КМНКЛ «Соціотерапія» для розгляду скарги ОСОБА_3 щодо його неправомірних дій, як лікаря відділення медичних оглядів на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння, протоколом засідання комісії КНП КМНКЛ «Соціотерапія» від 23.01.2025 року винесено рішення, що у нього не виявлено фактів неправомірності дій та порушень щодо процедури проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_3 /а.п.38-40/.

Крім того, у матеріалах кримінального провадження є протокол засідання комісії КМНКЛ «Соціотерапія» з розгляду фактів, що викладені у скарзі ОСОБА_7 на неправомірні дії лікаря відділення медичних оглядів на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння (ВМОСАНС) ОСОБА_5 від 23.01.2025 року, де вказано, що згідно з записом у Акті №006565 ОСОБА_8 намагався підлити невідому речовину у ємність, надану йому для здачі сечі, на пропозицію лікаря-нарколога ОСОБА_9 здати повторно біологічне середовище (сеча), ОСОБА_8 відмовся здати такий зразок, про що внесено запис у Акт №006565.

Враховуючи, що відповідно до Інструкції наявність чи відсутність стану сп`яніння в обстежуваної особи встановлюється за результатом огляду на підставі виявлених у обстежуваної особи ознак сп`яніння, що підтверджується пунктом 20 акта медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого висновок та діагноз встановлюється за результатом огляду, а лабораторне дослідження біологічного середовища не встановлює стан сп`яніння, а проводиться з метою виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння, лікар-нарколог ОСОБА_5 встановив заключний діагноз «Стан сп`яніння внаслідок вживання наркотичної речовини» за результатом огляду ОСОБА_6 на підставі виявлених при огляді у нього клінічних ознак наркотичного сп`яніння.

Комісія не встановила порушень з боку лікаря-нарколога ОСОБА_5 щодо процедури проведення огляду на стан сп`яніння, визначеної Інструкцією, а також у складані Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції /а.п.43-45/.

Отже, під час досудового розслідування встановлено, що лікар ОСОБА_5 під час огляду для встановлення стану сп?яніння у ОСОБА_6 діяв в межах Інструкції, указане знайшло своє підтвердження у протоколі засідання комісії Київської міської наркотичної клінічної лікарні «Соціотерапія» від 23.01.2025 року.

Із положень ст.83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Отже, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дізнавач Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_4 виконав всі необхідні слідчі /розшукові/ дії, негласні слідчі /розшукові/ дії, для встановлення істини у цьому кримінальному провадженні та дійшов до правильного висновку, про відсутність складу кримінального проступку, а тому посилання особи, яка подала скаргу на те, що постанова є необґрунтованою та винесена з порушенням чинного законодавства, не знайшли свого підтвердження під час розгляду скарги.

На підставі викладеного слідчий суддя не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст.ст.2, 9, 22, 24, 26, 40, 303, 284, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення дізнавача Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000641 від 04.07.2025 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1