Номер провадження: 11-кп/813/454/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

02.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001496 від 16 жовтня 2023 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Херсонської області міста Берислав, громадянина України, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року, в якому ухвалою від 12 грудня 2023 року виправлено описку ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 відраховується з моменту його затримання, а саме з 16 жовтня 2023 року.

Запобіжний захід до вступу вироку в закону силу ОСОБА_8 залишено без змін тримання під вартою.

Вирішено питання стосовно речових доказів, процесуальних витрат та з заходами забезпечення кримінального провадження.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що з метою матеріального збагачення за рахунок зайняття незаконним збутом наркотичного засобу в великих розмірах, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, дистанційно, використовуючи мережу Інтернет за допомогою месенджеру «Телеграм», у невстановленому місці та у невстановлений час вступив у попередню домовленість на збут наркотичного засобу метадон з невстановленою особою, шляхом здійснення схованок з наркотичним засобом метадон у пофасованих згортках, вироблення фото фіксації місць схованок та передачу через месенджер «Телеграм» фото фіксацій невстановленій особі.

Так, ОСОБА_8 знаходячись в невстановленому місці та час, незаконно придбав від невстановленої особи, шляхом отримання через «схованку» в обумовленому місці (встановити місце отримання не надалося можливим) наркотичний засіб метадон у кількості 22 згортків з речовиною білого кольору, після чого став незаконно зберігати їх при собі, з метою подальшого незаконного збуту шляхом схованок.

16 жовтня 2023 року у невстановлений час, ОСОБА_8 діючи з єдиним умислом, спрямованим на збут наркотичного засобу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вибравши на власний розсуд ділянки місцевості для здійснення схованок, прибув на вул. Академіка Філатова в м. Одесі та, рухаючись пішохідними доріжками поміж будинків, здійснив схованки з наркотичним засобом метадон з метою подальшого збуту.

Так, ОСОБА_8 16 жовтня 2023 року, більш точного часу не встановлено, але не пізніше 15 години 11 хвилин, на стіні у щитку лічильника по вул. Академіка Філатова, 32 в м. Одесі здійснив схованку у вигляді двох згортків з наркотичним засобом метадон загальною масою 0,769 г, з кількісним вмістом метадону 0,416 г, біля гаражу № 372 по вул. Академіка Філатова, 32 в м. Одесі здійснив схованку у вигляді двох згортків з наркотичним засобом метадон загальною масою 0,742 г, з кількісним вмістом метадону 0,356 г, біля прибудови південної стіни будинку по вул. Академіка Філатова, 34, в м. Одесі здійснив схованку у вигляді двох згортків з наркотичним засобом метадон загальною масою 0,795 г, з кількісним вмістом метадону 0,353 г, у непрацюючому транспортному засобі білого кольору по вул. Академіка Філатова, 34, в м. Одесі здійснив схованку у вигляді одного згортку з наркотичним засобом метадон загальною масою 0,392 г, з кількісним вмістом метадону 0,175 г, біля дерева по вул. Академіка Філатова, 34, в м. Одесі здійснив схованку у вигляді одного згортку з наркотичним засобом метадон загальною масою 0,359 г, з кількісним вмістом метадону 0,143 г, з південної сторони будинку біля дерева по вул. Академіка Філатова, 40, в м. Одесі здійснив схованку у вигляді одного згортку з наркотичним засобом метадон загальною масою 0,309 г, з кількісним вмістом метадону 0,150 г., які пізніше цього ж дня були виявлені та вилучені працівниками поліції під час проведення оглядів місць події.

Надалі, продовжуючи свій рух по тротуарним доріжкам між будинками по вулиці Академіка Філатова в м. Одесі, з метою подальшого продовження здійснення схованок з наркотичним засобом, ОСОБА_8 приблизно о 15 годині 11 хвилин був помічений та зупинений працівниками поліції. В подальшому під час затримання останнього у законному порядку, проведено особистий обшук та вилучено у ОСОБА_8 13 згортків з наркотичним засобом метадон загальною масою 4,748 г, з кількісним вмістом метадону 2,665 г, який останній незаконно придбав та зберігав при собі у великих розмірах, з метою незаконного збуту до моменту його затримання.

Таким чином, ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав з метою збуту, за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах наркотичний засіб метадон, з кількісним вмістом метадону 4,258 г, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» відноситься до великого розміру наркотичного засобу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вирок підлягає зміні в частині призначення покарання, через його суворість

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що вирок суду є занадто суворий, ОСОБА_8 є раніше не судимою особою і його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства.

Зазначила, що обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має місце проживання та місце реєстрації, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.

Просить вирок змінити в частині призначення покарання, а саме призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки з покладанням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 повідомлявся про дату та час судового засідання шляхом надсилання судового виклику до ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», проте клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участі до апеляційного суду не надсилав.

Крім того, захисник ОСОБА_7 повідомила, що розгляд її апеляційної скарги можливо провести без особистої участі обвинуваченого ОСОБА_8 . Зазначила, що вказана позиція погоджена з її підзахисним.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку захисника та прокурора, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за його відсутності.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення захисника, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно кримінального провадження та оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у незаконному придбанні, зберіганні наркотичних засобів з метою збуту у великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України визнав у повному обсязі та підтвердив обставини вчинення злочинів.

За таких обставин суд першої інстанції за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого відносно фактичних обставин кримінальних правопорушень та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

У апеляційній скарзі захисника не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені злочину, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Щодо доводів захисника з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того районним судом також враховано молодий вік обвинуваченого ОСОБА_8 , те, що він неодружений, офіційно не працює, має місце реєстрації та місце проживання, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, також за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність, раніше не судимий.

Зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи сукупність вищезазначених обставин районний суд до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі, оскільки виправлення обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства та таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 .

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити мінімальне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України у видіреального позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також усталену практику Верховного Суду , згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Апеляційний суд вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є законним, достатнім, співрозмірним, справедливим та призначене у відповідності до вимог ст. 50 та 65 КК України.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_8 вчинив злочин, який пов`язаний з поширенням наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, які набувають все більших масштабів і стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей, а тому покарання за вчинення злочинів, які пов`язані з незаконним обігом особливо небезпечних наркотичних засобів, повинно бути адекватно суспільній небезпеці, з огляду на це повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Окрім цього, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування положень ст. 75 та ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Зокрема, приписами ст. 75 КК України регламентовано звільнення від відбування покарання з випробуванням.

А саме, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Посилання захисника на доцільність застосування ст. 75 КК України не відповідає змісту ч. 1 ст. 75 КК України, оскільки така, за наявності відповідних підстав, може застосовуватись лише у випадках призначення покарання у виді позбавлення волі на строк лише не більше п`яти років.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Водночас, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином з урахуванням того, що остаточне покарання обвинуваченому призначене у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, і, яке апеляційний суд за викладених вище обставин вважає не суворим, то з урахуванням положень визначених ст. 75 КК України, інститут умовного звільнення від відбування покарання в даному випадку застосований не може бути.

Апеляційний суд вважає, що районний суд вірно прийшов до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, без застосування положень ст. 69 КК України.

Також колегія суддів звертає увагу, що під час застосування ст. 69 КК України слід встановити не лише наявність двох і більше пом`якшуючих обставин, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винуватій особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках.

Тобто, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Проте, в будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно оцінено неможливість застосування у даному випадку положень ст. 69 КК України, оскільки правові підстави для її застосування відсутні.

З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які сторона захисту вказує у апеляційної скарзі, не вбачається підстав вважати призначену обвинуваченому ОСОБА_8 міру примусу явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги сторони захисту та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про її особу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року, у кримінальному провадженні №0001496 від 16 жовтня 2023, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4