СНІГУРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем України

про продовження строку дії запобіжного заходу

17 грудня 2025 року м. Снігурівка

справа №478/507/21

провадження № 1-кп/485/219/25

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі колегії суддів:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

перекладача ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Снігурівка клопотання прокурора Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина республіки Азербайджан м. Баку, освіта вища, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, фактично проживаючого по АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.3, 4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

установив:

Суть питання, що вирішується

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого строком на 60 днів, посилаючись на те, що на теперішній час не зменшились ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 . Вважає, що продовжують існувати такі ризики як: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення. Обставинами, що доводять наявність вказаних ризиків на його думку є те, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України, які є тяжкі та особливо тяжкі. За ч.4 ст.187 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. Обвинувачений немає постійного місця проживання. Останній з метою ухилення від покарання може переховуватися від суду. Оскільки обвинувачений обвинувачується у вчиненні різних за складом умисних кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним заволодінням чужим майном та незаконним поводженням зі зброєю, останній може продовжити злочинну діяльність. Застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Захисник ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу. Клопотання мотивовано тим, що прокурором не доведено ризики, передбачені ст.177 КПК України. Просив врахувати дані про особу, а саме те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки,зокрема має дружину та неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, є раніше не судимим. Також просив врахувати те, що ОСОБА_6 перебуває під вартою більше 5 років. Належних, допустимих доказів його винуватості на стадії досудового слідства та в суді не здобуто та обвинувачення ґрунтується на припущеннях. У зв`язку з наведеним, просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити його підзахисному запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю або обрати альтернативний у виді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з визначенням обов`язків,передбачених ст.194 КПК України, оскільки такий буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора.

Позиції учасників провадження

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримала клопотання та просила його задовольнити з підстав наведених у клопотанні, наголосила, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати. Просила суд відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні заперечував щодо продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На його думку відсутні ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, тому не має підстав застосовувати запобіжний захід його підзахисному. Просив суд змінити його підзахисному запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з носієм електронного засобу контролю або обрати альтернативний у виді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Врахувати, що ОСОБА_6 займався комерційною діяльністю, має стійкі соціальні зв`язки.

Обвинувачений ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні підтримав позицію свого захисника. Пояснив, що його дружина та дитина проживають у Казахстані. Особистого житла він немає. Офіційно не працював до цього. Планує проживати в м.Кривий Ріг у родичів дружини.

Встановлені обставини

З реєстру матеріалів досудового розслідування та матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В ухвалі зазначено, що слідчим доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та існування ризиків, передбачених п.1 та п.5 ч.1 ст. 177 КПК України. Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 неодноразово продовжувався слідчим суддею та судом. Вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2023 року міру запобіжного заходу ОСОБА_6 залишено тримання під вартою. Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду свою постановою від 21 жовтня 2025 року задовольнив частково касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 11 вересня 2024 року в частині засудження ОСОБА_6 скасував і призначив новий розгляд у суді першої інстанції, у решті судові рішення залишив без зміни, обрав ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів. В постанові суд касаційної інстанції зазначив, що з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК та з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необхідним обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

У пункті 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України, а саме тяжких та особливо тяжких злочинів. За ч.4 ст.187 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Враховуючи вимоги ч.3 ст.199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, визначених ч.1 ст.177 КПК України, суд враховує можливість обвинуваченого переховуватись від суду ( ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, тому усвідомлюючи невідворотність покарання може вживати заходів до уникнення останнього) та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній офіційно не працевлаштований, не має постійного місця проживання, є громадянином іншої держави, його співмешканка та дитина проживають за межами України, тому він не має стримуючих факторів та може ухилитися від суду. Станом на день розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу зазначені ризики не змінилися та не зменшилися.

Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, на даному етапі провадження не зменшились. Враховуючи вищевикладене, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду, від виконання процесуальних дій, перешкодити встановленню істини у справі, забезпечити виконання ним процесуальних рішень, суд не знаходить підстав для зміни щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу на менш суворий, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, вважає доцільним, продовжити дію раніше застосованого запобіжного заходу на 60 днів, тобто до 14 лютого 2026 року включно та відмовити захиснику у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів із застосування насильства, суд з урахуванням вищезазначених обставин вважає не доцільним визначати розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

При цьому суд зазначає, що на даному етапі кримінального провадження, а саме підготовчого судового засідання суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, остаточної правової кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення тощо.

Керуючись ст. 176-178,183,193,194,199,315,369,372 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 14 лютого 2026 року включно без визначення розміру застави.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ять днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, направити для виконання до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Повний текст ухвали складений та оголошений 18 грудня 2025 року о 16:45.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3