Справа № 738/2180/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/861/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що суд дійшов висновку про передчасність заявленого клопотання, відсутні підстави стверджувати про виправлення засудженого, а також відсутні дані про те, що процес виправлення засудженого досяг стадії, на якій відбування покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а відбутий ним строк покарання хоч і узгоджується з вимогами статті 81 КК України, проте є недостатнім для висновку про виправлення засудженого.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити його клопотання, звільнивши його від відбування покарання умовно-достроково. В обґрунтування вимог своє апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про його умовно-дострокове звільнення, прийняв рішення, базуючись на думці прокурора і матеріалах наданих установою відбування покарання, адміністрація якої відноситься до нього упереджено і навмисно спотворює дані характеристики і висновку про ступінь виправлення засудженого. Зазначає, що сумарно він має 12 заохочень, а не 7, як вказав суд в оскаржуваній ухвалі, 7 заохочень він отримав від начальника ДУ «Менька виправна колонія №91» та 5 заохочень від директора ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України № 91». Звертає увагу. що починаючи з дати прибуття до ДУ «Менська виправна колонія № 91» і по теперішній час він відчуває упереджене ставлення до нього з боку представників зазначеної колонії, а тому висновок про ступінь виправлення, який складався у його відсутність і без його участі не може бути взятий судом як доказ. Зазначене стосується також і характеристики на нього. Вважає, що якщо розглядати відбування ним покарання протягом всього періоду часу об`єктивно, то беззаперечним є факт позитивних змін, як цього вимагає закон. Звертає увагу, що головуючим у першій інстанції було позбавлено його можливості надавати пояснення та аргументи на підтримку його клопотання, представники установи виконання покарань були відсутні у судовому засіданні, а суд фактично прийняв рішення, вислухавши лише думку прокурора.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав наведених в ній, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

За змістом ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: а) при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання-того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; б) при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.

Отже, при вирішенні питання про застосування відносно особи умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не факт відбування засудженим встановленої частини покарання, а його виправлення.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

З матеріалів справи слідує, що вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 квітня 2016 року, ОСОБА_8 засуджений за частиною першою статті 121, частиною четвертою статті 152, статтею 70 КК України до 15 років позбавлення волі.

Строк вiдбування покарання обчислюється з 27 серпня 2014 року.

У характеристиці, затвердженій начальником ДУ «Менська виправна колонія (№ 91)» 02 жовтня 2025 року вказано, що засуджений ОСОБА_8 перебуває в місцях позбавлення волі з 27 серпня 2014 року. За час перебування в ДУ «Менська ВК (№91)» не зафіксовано спроб втечі, засуджений характеризується посередньо, неодноразово вчиняв порушення встановленого порядку відбування покарання, за що мав 12 стягнень, які погашені та зняті у встановленому законом порядку. Перебував на профілактичному обліку засуджених, які злісно порушують установлений порядок відбування покарання відповідно до наказу № 50/ЗС-22 від 09 вересня 2022 року. Знятий з профілактичного обліку наказом № 83/ОД-23ВС від 02 березня 2023 року. 02 вересня 2024 року, в порядку статтей 100, 101 КВК України, переведений до дільниці соціальної реабілітації. З 20 березня 2019 року до 05 жовтня 2023 року був працевлаштований робітником швейної дільниці підприємства установи, до роботи відносився добре. З 26 серпня 2016 року до 01 вересня 2024 року був працевлаштований прибиральником відділення СПС № 4, до роботи відносився задовільно. З 16 вересня 2024 року виконує обов`язки прибиральника адмінбудівлі установи, до роботи відноситься добросовісно, має сім заохочень. Залучений за програмою диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», яку намагається реалізувати за планом.

У висновку щодо ступеня виправлення засудженого, складеного з використанням матеріалів особової справи та підсистеми «КАСАНДРА» зазначено, що за підсумком (загальним балом оцінювання розділу VI -20, загальним балом оцінювання розділів ІІ- VI - 63), отриманим внаслідок аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений ОСОБА_8 не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення).

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому положеннями постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього беруться дані в їх сукупності.

За змістом цього закону умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Колегія суддів звертає увагу, що застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Дослідивши дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_8 судова колегія прийшла до висновку, що останній став на шлях виправлення, але на час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення позитивні зміни в його поведінці не доводять його виправлення та готовність до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами установи.

Колегія суддів, погоджуючись з висновком місцевого суду, вважає, що в поведінці засудженого відсутня динаміка, яка б свідчила про його бездоганне виправлення та перевиховання.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що матеріалах провадження відсутні переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_8 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт наявності заохочень не свідчить про переконливе виправлення останнього.

Посилання засудженого на ту обставину, що представники адміністрації установи виконання покарань ставляться до нього упереджено, а накладені на неї дисциплінарні стягнення є наслідком такого відношення апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки зазначені стягнення ним не оскаржувались в порядку п. 13-1 ч. 1 ст. 537 КПК України, а матеріалами справи встановлено та підтверджено, що ОСОБА_8 порушував правила відбування розпорядку в частині, неодноразово зберігав заборонені предмети, порушував встановлені правила користування мережею Інтернет за що до нього й були застосовані вищевказані дисциплінарні стягнення.

Теж саме стосується характеристики та висновку про ступінь виправлення засудженого, з яким він був ознайомлений 23.07.2025 під підпис та не звертався до установи, яка його видала, з письмовим запитом або скаргою, щоб виправити неточності або з заявою до суду для оскарження висновку з приводу неправдивої інформації, що була надана.

Доводи апелянта про те, що отримані ним раніше стягнення вже на даний час погашені, самі по собі не є безумовною підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Посилання в апеляційній скарзі на ряд обставин, які на думку апелянта свідчать про його виправлення, були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення, і місцевий суд, обґрунтовано, з чим погоджується і колегія суддів, прийшов до висновку, що вони не являються підставою для умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

До початку судового засідання на адресу апеляційного суду з ДУ «Менська виправна колонія (№91), надійшла копія постанови про заохочення від 14 листопада 2025 року, якою т.в.о. начальника установи виконання покарань ОСОБА_8 оголошена подяка за виконання покладених обов`язків прибиральника адмінбудівлі та дотримання встановлених правил поведінки, що ще раз підтверджує намір засудженого стати на шлях виправлення, але не є безумовною підставною для умовно-дострокового звільнення.

Неприйнятними також колегія суддів вважає доводи засудженого ОСОБА_8 , викладені в його апеляційній скарзі про те, що оскаржуване рішення є незаконним, винесеним з істотним порушенням норм матеріального права та процесуального закону, під час якого, суд діючи завідомо та свідомо упереджено, порушив ст. 411 КПК України, як «невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження», оскільки із оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції прийшовши до висновку про відмову у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення належним чином вмотивував своє рішення з даного приводу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, з врахуванням чого колегія суддів розцінює доводи засудженого як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4