Справа № 341/1237/25
Провадження № 11-сс/4808/327/25
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

заявників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника заявників адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_10 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2025 року про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2025 року задоволено частково клопотання про арешт майна, подане в межах здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 від 20 травня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України.

Накладено арешт на: автомобіль марки «Volvo» моделі «XC40», реєстраційний № АТ8888YA зеленого кольору, 2020 року випуску, VIN НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», реєстраційний № НОМЕР_2 , білого кольору 1998 року випуску, VIN НОМЕР_3 , із забороною в період арешту відчужувати вище зазначені транспортні засоби.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подала апеляційні скарги. Просила скасувати ухвалу слідчого судді та прийняти рішення, яким у задоволенні клопотання про арешт майна, поданого слідчим в межах здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000059 від 20.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України відмовити.

Вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з її невідповідністю обставинам справи та порушенням судом норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, в апеляційних скаргах адвокат посилається на те, що в судовому засіданні вона наголошувала, що ОСОБА_8 є власником тільки автомобіля марки «Ford» моделі «Transit», реєстраційний № НОМЕР_2 , білого кольору 1998 року випуску, VIN НОМЕР_3 , який був придбаний за спільні з його дружиною кошти, а власником іншого автомобіля марки «Volvo» моделі «XC40», реєстраційний № НОМЕР_4 зеленого кольору, 2020 року випуску, VIN НОМЕР_1 є ОСОБА_9 на підставі договору дарування транспортного засобу №2641/2025/5418551 від 17.06.2025 року. Наклавши арешт на вказане майно ОСОБА_9 позбавлено права вільного користування та розпорядження майном. Однак, суд не взяв до уваги зазначені заперечення, розглянув клопотання без належного дослідження доказів.

Крім того, вказує, що майно, на яке слідча просила накласти арешт, не відповідає статусу речових доказів та відсутні підстави вважати, що вказане майно підлягає спеціальній конфіскації.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їхній представник адвокат ОСОБА_10 підтримали доводи апеляційних скарг та просили задовольнити апеляційні вимоги;

- прокурор заперечував доводи і вимоги апеляційних скарг, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим відділенням поліції №3 (м. Галич) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000059 від 20 травня 2025 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України.

31 липня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що протягом 2022-2025 років у різний період часу ОСОБА_8 , будучи батьком-вихователем на базі будинку сімейного типу, систематично вчиняв протиправні дії щодо своїх вихованців та належним чином не виконував свої обов`язки і, як батько-вихователь, отримував за це грошове забезпечення від держави. При цьому, підозрюваний систематично створював дітям-вихованцям обмежений простір, позбавив їх вільного доступу до продуктів харчування та інших ресурсів, застосовував примус до праці, неодноразово висловлював погрози фізичною розправою, принижував та залякував дітей-вихованців, не забезпечував належним чином своїх вихованців матеріальними цінностями, не виділяв їм, або надавав у недостатній мірі кишенькових грошей, а отримані від держави грошові кошти використовував на власні потреби, у тому числі й на придбання транспортних засобів, у результаті чого виникла необхідність і накладенні на них арешту для забезпечення у майбутньому можливого заявлення потерпілими особами цивільного позову.

Зокрема, у період з 2022 по 2025 рік ОСОБА_8 придбав 27.07.2024 легковий автомобіль марки «Volvo» моделі «XC40», реєстраційний № АТ8888YA зеленого кольору, 2020 року випуску, VIN НОМЕР_1 та 20.09.2024 придбав легковий автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», реєстраційний № НОМЕР_2 , білого кольору 1998 року випуску, VIN НОМЕР_3 .

В межах кримінального провадження № 0000059 слідчий за погодженням з прокурором звернувся з клопотанням про арешт вказаних транспортних засобів, які перебувають у власності підозрюваного ОСОБА_8 , із забороною відчуження та розпорядження таким майном.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого, накладено арешт на транспортні засоби із забороною їх відчуження.

Слідчий суддя виходив з того, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати необхідним накладення арешту на зазначене майно для забезпечення у майбутньому можливого заявлення потерпілими особами цивільного позову. При цьому, слідчий суддя врахував, що потерпілими у кримінальному провадження визнані неповнолітні та малолітні особи і такі потребують максимального сприяння у створенні умов для реалізації процесуальних прав.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказане у клопотанні майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Розглядаючи клопотання про арешт майна в межах кримінального провадження №0000059,слідчий суддя встановив належну правову підставу, передбачену ч. 1 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 , з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме забезпечення цивільного позову.

В свою чергу, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідний захід забезпечення кримінального провадження здійснено з метою забезпечення гарантій, якими користується неповнолітній потерпілий, який не має можливості самостійно здійснювати ефективний захист своїх інтересів та діє через своїх представників, повноваження яких передбачені кримінальним процесуальним законом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту та перевірив доцільність накладення арешту у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

В апеляційних доводах представник вказує на те, що власником автомобіля марки «Volvo» моделі «XC40», реєстраційний № НОМЕР_4 є ОСОБА_9 на підставі договору дарування транспортного засобу №2641/2025/5418551 від 17.06.2025 року, у зв`язку з чим, останню безпідставно позбавлено права вільного користування та розпорядження її майном.

Колегія суддів зауважує, що договір дарування транспортного засобу №2641/2025/5418551 було укладено між подружжям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 17.06.2025 року, тобто вже після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України. Отже, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 , будучи власником автомобіля марки «Volvo» моделі «XC40», реєстраційний № НОМЕР_4 , вчинив правочин без наміру створити відповідні правові наслідки, з метою уникнення відшкодування завданої шкоди. Наявність вказаного договору дарування не може бути правовою підставою для скасування арешту майна, який є заходом забезпечення кримінального провадження та який накладено з метою запобігання можливості відчуження транспортного засобу. При цьому, слідчим суддею, на виконання вимог ч. 4 ст. 173 КПК України, застосовано найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який стосується заборони його відчуження і дозволяє вільне користування майном. Зокрема, зі змісту пояснень ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що вони не мають наміру відчужувати транспортні засоби, що свідчить про те, що вищевказаний захід забезпечення кримінального провадження не обмежує їх права щодо використання транспортних засобів для своїх особистих потреб.

Водночас, під час апеляційного розгляду зі змісту пояснень сторін вбачається, що до суду першої інстанції по вказаному кримінальному провадженню спрямовано обвинувальний акт та призначено проведення підготовчого судового засідання. Колегія суддів звертає увагу, що чинним законодавством передбачено подання цивільного позову як до органу досудового розслідування, так і до суду першої інстанції до початку судового розгляду. За таких обставин суд першої інстанції під час проведення підготовчого судового засідання має право вирішити питання щодо необхідності відповідного заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна в залежності від наявності цивільного позову, який може бути поданий законним представником неповнолітніх потерпілих до початку судового розгляду, та суті позовних вимог.

Так, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

На захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, власник майна має право під час судового провадження заявити суду клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

При апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень норм КПК України, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді, і не вбачаються такі підстави і зі змісту апеляційних скарг.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційні скарги з викладеними в них доводами, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2025 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5