Справа № 541/3782/25
Провадження № 1-кс/541/865/2025
У Х В А Л А

Іменем України

26 вересня 2025 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному 24.09.2025 року до ЄРДР за № 0000943 ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Прокурор Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, а саме: мобільний телефон «Redmi 14С 4/128GB», вилученого в ході огляду 24.09.2025.

Клопотання прокурор обґрунтовує тим, що 21.09.2025 близько 09 години в м. Миргороді по вул. Гоголя, 153, поблизу приміщення супермаркету "Маркетопт" солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом вільного доступу, діючи в умовах воєнного стану, таємно викрав мобільний телефон марки "Redmi" належний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинив останньому матеріальних збитків.

24.09.2025 детально допитано потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час якого останній розповів про обставини викрадення його мобільного телефону «Redmi 14С 4/128GB»та особливості даного майна, а також додав до протоколу фото коробки від нього.

Крім того, 24.09.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно видав мобільний телефон «Redmi 14С», котрий відповідно до отриманих доказів викрадено за описаних обставин та який в подальшому оглянуто та вилучено.

24.09.2025 постановою слідчого вказаний вилучений мобільний телефон визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Під час проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене вилучене майно.

Вищевказаний речовий доказ має суттєве значення у кримінальному провадженні, адже є предметом посягання злочину проти власності, вилучений в процесі документування даного факту, а також підтвердження причетності конкретної особи, тому може бути використаний як доказ, без якого неможливо в повному обсязі встановити обставини вчинення кримінального правопорушення.

В судове засідання прокурор направив заяву про розгляд клопотання у його відсутність, просив його задовольнити.

Вивчивши клопотання, перевіривши додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання з наступних підстав.

Судом встановлено, що СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за № 0000943 від 24.09.2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України.

24.09.2025 року під час огляду речей і документів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно видав мобільний телефон «Redmi 14С», що належить ОСОБА_5 .

24.05.2025 року постановою заступника начальника СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 вилучений телефон визнано речовим доказом та визначено його місце зберігання.

Прокурор звернувся з вказаним клопотанням про арешт майна до слідчого судді в строки встановлені ч. 5 ст. 171 КПК України.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вказаний прокурором захід забезпечення кримінального провадження, на думку слідчого судді, є в даному випадку співрозмірним з тими обмеженнями, які існують під час згаданого досудового розслідування, необхідними для всебічного, повного встановлення обставин кримінального правопорушення.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку , що клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 8, 86, 89, 94, 98, 170, 171-173 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування власником тимчасово вилученого майна, а саме мобільним телефону «Redmi 14С 4/128GB», вилученого в ході огляду 24.09.2025, власником якого є ОСОБА_5 , до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Копію цієї ухвали для виконання вручити прокурору, який звернувся з даним клопотанням.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1