Справа № 446/2445/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2025 м. Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області у складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ;

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника ОСОБА_5 ;

представника потерпілого ОСОБА_6 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000920 від 05 серпня 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Баглаї Старокостянтинівського району Хмельницької області, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні рядовий, який проходить військову службу на посаді механіка відділення передавальних радіопристроїв, одруженого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Рядовий ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , згідно вимог ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитись з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону. Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до п.п. 1.10, 2.3. «б, д», 10.1, 16.13, Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України N?1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правил дорожнього руху), зокрема,

- п. 1.10. - дати дорогу;

- п. 2.3. «б, д» - б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 10.1. - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 16.13. перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Поряд із цим, ОСОБА_4 , у порушення вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту

Збройних Сил України, 4.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», а також пунктів п.п. 1.10, 2.3. «б, д», 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України N?1306 від 10 жовтня 2001 року, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 , діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їx відвернення, о 17:10 год., 04.08.2025 водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «JEEP» моделі «Grand Cherokee» реєстраційний номер НОМЕР_2 рухаючись по автодорозі «Львів-Луцьк», у напрямку виїзду м. Львова, на перехресті із вул. Миру у с. Прибужани, Львівського р-н., Львівської обл., порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N? 1306 від 10.10.2001, а саме: п.п. 1.10, 2.3. «б, д», 10.1, 16.13, які виразилися в тому, що він керуючи технічно-справним вказаним транспортним засобом, здійснюючи розворот ліворуч не дав дорогу зустрічному мотоциклу марки «Mustang 2051» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався в напрямку м. Луцьк в межах своєї смуги руху, внаслідок чого відбулося зіткнення.

Внаслідок порушення п.п. 1.10, 2.3. «б, д», 2.9 «а», 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України N?1306 від 10 жовтня 2001 року водієм автомобіля марки «JEEP» моделі «Grand Cherokee» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 , водій ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: садна на передній поверхні лівого колінного суглобу та гомілки, поперечний перелом верхньої третини діафізу лівої стегнової кістки із вираженим зміщенням кісткових фрагментів, перелом нижньої щелепи, садна м`яких тканин обличчя, лівобічний малий пневмоторакс, дрібний правобічний пневмоторакс, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху вчинене особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину за пред`явленим обвинуваченням визнав повністю та пояснив, що 04.08.2025 у світлу пору доби, він керував транспортним засобом марки «JEEP» моделі «Grand Cherokee» та підвозив офіцера його військової частини. Коли він вирішив зробити розворот на перехресті вулиць автодороги «Львів-Луцьк», то він не помітив водія мотоцикла, яким був потерпілий і який рухався по смузі зустрічного руху. Після побаченого, він викликав карету швидкої медичної допомоги та поліцію. На даний час він шкодує про вчинене, частково відшкодував завдану шкоду, просив його суворо не карати, врахувати його військову службу та участь у бойових діях, а також необхідність водійського посвідчення для цілей несення військової служби.

Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, при призначенні покарання поклався на розсуд суду, а поданий ним цивільний позов просив задоволити.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор та потерпілий також не оспорювали встановлені фактичні обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння кримінальних правопорушень, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особи обвинуваченого, щодо речових доказів та процесуальних витрат, а також цивільного позову, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах, доведена повністю, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху вчинене особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Також суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а саме призначення покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття, яке полягає у тому, що обвинувачений дійсно жалкує про вчинене, негативно оцінює свої злочинні дії та їх наслідки незважаючи на те, що вини своєї не визнав на досудовому розслідуванні, проте згодом під час судового розгляду змінив свою позицію та вину визнав повністю; часткове відшкодування завданого збитку, що виразилось у відшкодуванні 20 тисяч гривень потерпілому ОСОБА_7 , здійсненого своєчасно без будь-якого примусу.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд бере до уваги, що він раніше не судимий, одружений, на утриманні має одну неповнолітню дитину, є діючим військовослужбовцем, за місцем проходження служби характеризується позитивно, має бойовий досвід, на обліку в психолога та нарколога не перебуває.

З урахуванням усіх обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно обрати у виді позбавлення волі на строк в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами.

Причому суд відхиляє прохання обвинуваченого та його захисника про незастосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами з тих підстав, що обвинувачений є водієм у військовій частині. Так, як видно з матеріалів справи, солдат ОСОБА_4 перебуває на посаді механіка відділення супутникового зв`язку інформаційно-комунікаційного центру, а тому посади водія він не обіймає.

Більше того, суд звертає увагу, що обвинувачений допустив грубе порушення прави дорожнього руху, яке потягло за собою тяжкі наслідки для потерпілого, що вказує на доцільність застосування такого додаткового покарання.

Суд вважає, що суспільний інтерес у сфері безпеки дорожнього руху в країні превалює над індивідуальними потребами обвинуваченого у праві водіння транспортними засобами, а тому за конкретних обставин справи застосування такого додаткового покарання буде справедливим.

Вирішуючи питання, про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд виходив з наступних мотивів.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 75 КК при вирішенні питання, чи є можливим виправлення засудженого без реального відбування покарання, суду необхідно обов`язково врахувати дані, які характеризують особу винного, а при позитивній відповіді навести переконливі аргументи, що ґрунтуються на конкретних обставинах справи.

А тому, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке є вчинене з необережності та не характеризується прямим чи непрямим умислом, даних про особу винного (раніше не судимий, під наглядом у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є діючим військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, має неповнолітню дитину), наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, часткове відшкодування шкоди), та відсутність обставин, що його обтяжують, думку прокурора та представника потерпілого, які просили застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування покарання та звільнення його від його відбування покарання з випробуванням на підставі положень статей 75, 76 КК України.

Розглянувши цивільний позов потерпілого до обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність його часткового задоволення з огляду на такі мотиви та положення закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Правові підстави відшкодування шкоди регламентовані Главою 82 ЦК України.

Зібраними та оціненими судом у справі доказами доведено, що обвинувачений своїми неправомірними діями завдав матеріальної та моральної шкоди потерпілим.

Потерпілий ОСОБА_7 просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь майнову шкоду у розмірі 144 140, 72 грн. та 50 000 грн. моральної шкоди. Також просив стягнути з ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Матеріалами справи (а.с. 46-54) доводиться наявність понесених витрат потерпілим на лікування та товарів і послуг по ремонту мотоцикла на суму 144 140,72 грн. і така сума не заперечується цивільним відповідачем, а тому суд вважає, що цивільний позов в частині матеріальної шкоди є підставний та обґрунтований.

Представник потерпілого в судовому засіданні підтвердив часткове відшкодування обвинуваченим завданої шкоди у розмірі 20 000 грн., а тому цивільний позов належить задовольнити за вирахуванням такої суми.

Також, за змістом ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Беззаперечно потерпілому завдана моральна шкода неправомірними діями обвинуваченого. І хоча такі душевні страждання неможливо оцінити матеріальним виміром, проте суд вважає за необхідне встановити адекватну матеріальну сатисфакцію завданій моральній шкоді.

На переконання суду, заявлена моральна шкода у на рівні 50 тис. грн. є адекватною та співмірною відносно завданої моральної шкоди, а тому підлягає до задоволення.

Таким чином, цивільний позов підлягає до задоволення у описаних вище розмірах.

Речові докази по справі слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений згідно з ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львівова - скасувати на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України.

Процесуальні витрати необхідно стягнути з обвинуваченого.

Щодо витрат на правову допомогу, суд відзначає, що чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо) (Постанова колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 753/10028/18).

З огляду на те, що адвокат ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_7 уклали договір про правову допомогу (а.с. 21), у акті приймання-передачі наданих послуг є детальний опис виконаних адвокатом робіт і підтвердження отримання коштів у сумі 8000,00 грн., а також враховуючи, що такі вимоги є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, то такі підлягають стягненню з обвинуваченого.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ч. 1, 4 ст. 76 КК України, ч. 1 ст. 163 КВК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини, в якій він проходитиме військову службу;

2) повідомляти командира військової частини, в якій він проходитиме військову службу про зміну місця проживання, служби.

У разі звільнення з військової служби до завершення встановленого іспитового строку, на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 виконання наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 124140,72,00 грн. як відшкодування майнової шкоди та 50 000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 8 000,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Речові докази:

- автомобіль марки «JEEP» моделі «Grand Cherokee» реєстраційний номер НОМЕР_4 (реєстрація Італії), VIN N? НОМЕР_5 повернути благодійній організації «Благодійний фонд «АСАП ХОТТАБИЧ» (м. Київ, вул. Івана Кудрі, 41/22);

- мотоцикл марки «Mustang RST 2051-N» реєстраційний номер НОМЕР_3 повернути власнику ОСОБА_9 ( АДРЕСА_3 ).

Арешт накладений ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 05.08.2025 скасувати після набрання вироком законної сили.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування у загальному розмірі 24513,50 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті 19.12.2025.

Суддя ОСОБА_1