Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/677/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 393/133/24 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія 336 (73) ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2025 року, якою:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Успенівка, Покровського району, Донецької області, громадянина України, українця, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, учня Професійно-технічного училища №36 смт. Новгородка, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

задоволено клопотання захисника та звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України, на підставі ст.48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2025 року задоволено клопотання захисника про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України, на підставі ст.48 КК України, тобто у зв`язку із зміною обстановки.

Кримінальне провадження №0000459 від 05.07.2023р. за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, суд прийшов до висновку, що після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, та на момент розгляду справи у суді, змінилася обстановка, оскільки обвинуваченому 13.09.2025р. надано відстрочку від призову на військову службу до завершення мобілізації, строком до 13.09.2026р., а тому вчинене ним діяння втратило суспільну небезпечність.

Наведені вище обставини, свідчать про те, що обстановка, яка оточувала обвинуваченого на момент вчинення кримінального правопорушення, змінилася таким чином, що позитивно впливає на нього і робить маловірогідним вчинення ним нового тотожного або однорідного кримінального правопорушення. У результаті таких змін в житті обвинуваченого істотно змінилась морально-юридична оцінка особи, у зв`язку з чим, на думку суду, втрачається доцільність застосування до нього заходів кримінально-правового впливу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції для розгляду по суті.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при прийнятті рішення судом в частині звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності не було належним чином враховано всіх обставин скоєння кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_8 , будучи військовозобов`язаним й придатним до військової служби, та повідомленим у визначеному законом порядку про призов на військову службу під час загальної мобілізації, не з`явився до РТЦК та СП, чим ухилився від призову на військову службу в особливий період.

Ухилення від захисту Батьківщини під час військової агресії ворога свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

ОСОБА_8 до теперішнього часу не вживав жодних дій для з`явлення до РТЦК та СП для проходження служби, тобто не намагався виправити наслідки вчиненого злочину.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачується в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК.

Проте, суд належним чином не мотивував свого рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, так як і не обґрунтував належним чином підстав, з яких він дійшов висновку про зміну обстановки, у зв`язку з отриманням відстрочки ОСОБА_8 , не врахував конкретні обставини й високу суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим злочину в умовах воєнного стану, яка полягає у відмові ОСОБА_8 від захисту Батьківщини, що створює підґрунтя для підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави та в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення, а тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, про що зазначено в ч.1 ст.1 та ч.2 ст.50 КК України. У зв`язку з цим, ухилення обвинуваченого від виконання зазначеного вище обов`язку завдає значної шкоди інтересам суспільства.

Крім того прокурор зауважує, що судом першої інстанції взагалі залишено поза увагою, що подія кримінального правопорушення відбулася більше двох років тому, кримінальне провадження розглядається судом вже більше ніж півтора року, ОСОБА_8 до теперішнього часу не вживав жодних дій для з`явлення до РТЦК та СП для проходження служби, тобто не намагався виправити наслідки вчиненого злочину, офіційно не працевлаштований, відчуваючи невідворотність покарання вступив для навчання до Професійно-технічного училища з метою ухилення від кримінальної правових наслідків своїх дій, що не може свідчити про зміну обстановки.

Разом з тим, судом першї інстанції у порушення приписів п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України взагалі не викладено у рішенні будь-яких висновків у чому саме полягає втрата суспільної небезпечності, вчиненого ОСОБА_8 діяння, у період повномасштабного вторгнення ЗС РФ на територію України та не надав належної оцінки спробі останнього уникнути кримінальної відповідальності під час розгляду провадження судом.

Таким чином суд, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України на підставі ст. 48 КК України та закривши кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, унаслідок чого обвинувачений безпідставно уникнув кримінальної відповідальності та відповідно не поніс покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення.

За таких обставин прокурор вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд для розгляду по суті обвинувачення.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України ( далі КПК ) суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз ухвали суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону не відповідає з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Положеннями ч. 1 ст. 285 КПК передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частина 3 ст. 288 КПК встановлює, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 44 КК, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 48 КК передбачено, що особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги роз`яснення, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005, « згідно яких в зазначеній статті передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності - втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розслідування чи розгляду справи в суді або діянням, або особою, яка його вчинила.

При цьому треба розрізняти зміну обстановки в широкому розумінні, тобто соціальних, економічних, політичних, духовних, міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних, виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області, міста, району, підприємства, установи, організації, та у вузькому, - тобто об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала особа на час вчинення злочину та які значною мірою позначались на її суспільній небезпечності.

Для застосування ст.48 КК необхідно встановити, що особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину».

Отже, вказана норма передбачає дві окремі самостійні умови для звільнення особи від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки: коли вчинене особою діяння втратило ознаки суспільної небезпечності або коли ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Під втратою вчиненого особою діяння суспільної небезпечності кримінальний закон розуміє істотну зміну соціально-економічних, політичних або духовних засад життєдіяльності суспільства, яка відбувається незалежно від волі винної особи і внаслідок якої втрачається суспільна небезпечність не лише конкретного злочину, а й подібних йому діянь (наприклад, скасування надзвичайного стану, перехід країни від воєнного часу до мирного або від однієї системи господарювання до іншої тощо). Такі зміни, як правило, передують рішенню законодавця декриміналізувати ті чи інші діяння, у зв`язку з чим до ухвалення такого рішення законодавчим органом суд може у справах цієї категорії застосовувати ст. 48 КК.

Особу може бути визнано такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнали таких змін, що унеможливлюють вчинення цією особою нового злочину. Такі зміни умов життєдіяльності особи повинні носити позитивний характер, дієво впливати на її поведінку і з великою долею ймовірності свідчити про те, що ця особа не вчинятиме у майбутньому кримінально караних діянь. Такими змінами можуть визнаватись, наприклад: призов особи на військову службу, зміна постійного місця проживання і розірвання зв`язків із кримінальним оточенням, тяжка хвороба або нещасний випадок, унаслідок якого особа стала інвалідом, тощо.

У результаті таких змін у житті істотно змінюється морально-юридична оцінка особи, у зв`язку з чим втрачається доцільність застосування до неї заходів кримінально-правового впливу.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №157/1091/22 (провадження №51-3787 км 22), відповідно до якого особу може бути визнано такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнали таких змін, що унеможливлюють вчинення цією особою нового кримінального правопорушення. Такі зміни умов життєдіяльності повинні носити позитивний характер, дієво впливати на її поведінку і з великою долею ймовірності свідчити про те, що ця особа не вчинятиме у майбутньому кримінально караних діянь. У результаті таких змін у житті істотно змінюється морально-юридична оцінка особи, у зв`язку з чим втрачається доцільність застосування до неї заходів кримінально-правового впливу.

Збереження суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення на момент розгляду справи в суді не перешкоджає застосуванню ст. 48 КК у разі, коли у зв`язку зі зміною обстановки особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, перестала бути суспільно небезпечною.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 04 березня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК. За результатами досудового розслідування 13 березня 2024 року за вказаною кваліфікацією до Новгородківського районного суду Кіровоградської області, відносно останнього, скеровано обвинувальний акт. Також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 лише 29.08.2025 отримав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

З встановленого вбачається, що на час вчинення правопорушення ОСОБА_8 кримінальне правопорушення є закінченим, оскільки останній ухилився від призову та не мав відстрочки, а отримав її лише через майже півтора роки від події.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції, про те, що факт набуття особою відстрочки автоматично припиняє її суспільну небезпеку за інкримінованим правопорушенням, є хибним. У даному випадку, слід врахувати не лише саму наявність відстрочки, а й підстави її отримання, зокрема у даному випадку обвинувачений набув права на відстрочку на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як здобувач професійної, фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».

Однак, колегія суддів вважає, що визначити вказану підставу для відстрочки як таку, що характеризує втрату суспільної небезпеки обвинуваченого особи неможна, оскільки обстановка навколо неї яка зазнала змін, не носить постійного характеру. В будь-який момент з власної ініціативи чи з інших визначених законом випадках, обвинувачений може бути відрахований з освітнього закладу, і підстава для відстрочки зникне.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх, передбачених законом, зокрема, ст.48 КК, підстав для висновку про втрату обвинуваченим суспільної небезпечності, внаслідок чого, не було об`єктивних підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 6 ч.1 ст.407 КПК передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вимоги апеляційної скарги прокурора в частині необхідності призначення нового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання у тому ж складі суду не ґрунтується на положеннях ч.1 ст.416 КПК, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволення частково.

Відтак, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись статями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2025 року, щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4