ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1920/25 Справа № 202/7794/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 08 вересня 2025 року, про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 08 вересня 2025 року клопотання слідчого про арешт майна задоволено частково.

Накладено арешт на 1/4 частину квартири загальною площею 48,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 3828564, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження та розпорядження майном. В іншій частині клопотання відмовлено.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що житловий будинок, загальною площею 136.2 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 214, право власності на який було зареєстровано 16.11.2017 року, та земельна ділянка з кадастровим номером :05:011:0123, право власності на яку було зареєстровано 22.03.2016 року, придбані у період шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Будь-яких даних про те, що зазначене майно набуте подружжям не в шлюбі, або з інших підстав є особистою власністю ОСОБА_6 , матеріали клопотання про арешт не містять, а тому слід виходити з встановленої законом презумпції спільної сумісної власності на них підозрюваного та його дружини.

Відтак вищезазначені житловий будинок та земельна ділянка презюмуються спільною сумісної власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , у зв`язку із чим слідчий суддя відмовив у накладанні арешту вказані об`єкти як на майно, яке не є особистою власністю ОСОБА_6 .

Одночасно слідчим суддею було прийнято до уваги, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 є власником 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 з 09.12.2003 року.

З огляду на викладене слідчий суддя визнав за можливе клопотання слідчого задовольнити та з метою забезпечення можливої конфіскації майна накласти арешт на вказану частину квартири, що належить ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладання арешту відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що слідчим суддею не надано належної правової оцінки тому, що арешт накладено на 1/4 частину спільного майна, яка належить ОСОБА_6 , як на об?єкт нерухомого майна (квартиру) з реєстраційним номером 3828564. Однак згідно відомостей з реєстру нерухомого майна, який додано до клопотання про накладення арешту, під реєстраційним номером 3828564 зареєстрована вся квартира загальною площею 48,2 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що частки співвласників не виділені в натурі, й фактично накладення арешту шляхом заборони відчуження та розпорядження майном буде реалізовано відповідним реєстратором шляхом накладення арешту на весь об?єкт з реєстраційним номером 3828564, тобто на всю квартиру загальною площею 48,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , з позбавленням всіх співвласників права розпоряджатись своєю власністю.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, ухвала суду в частині відмови в арешті майна в апеляційному порядку не оскаржена, у зв`язку із чим за правилами ст. 404 КПК України у цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді щодо арешту майна, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з наявних матеріалів, у провадженні СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000220 від 24.04.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України

11.08.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

В межах кримінального провадження слідчий СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Лівобережної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді суду першої інстанції з клопотанням про накладення арешту на житловий будинок, загальною площею 136.2 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 214, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; земельну ділянку з кадастровим номером :05:011:0123, площа: 0.0737 га., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 14, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/4 частку квартири, загальною площею 48,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 3828564, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскарженою ухвалою зазначене клопотання слідчого було задоволено частково та накладено арешт на 1/4 частку квартири, загальною площею 48,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 3828564, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення його можливої конфіскації, оскільки така необхідність доведена органом досудового розслідування зважаючи на те, що клопотання про арешт майна було подано в межах кримінального провадження, яке здійснюється зокрема щодо кримінального правопорушення , передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Таким чином, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а відтак слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, наклав арешт на майно, вказане у клопотанні, з метою забезпечення його можливої конфіскації, забезпечивши своїм рішенням розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності. Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення слідчого судді слід колегія суддів відхиляє, оскільки в оскарженій ухвалі чітко зазначено, що предметом арешту є саме частка у спільному майні, яка належить обвинуваченому ОСОБА_6 , у зв`язку із чим міркування сторони захисту щодо порушення прав інших співвласників належить вважати безпідставними.

З огляду на викладене, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, постановленою на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми доказами, а апеляційна скарга, з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 08 вересня 2025 року про арешт 1/4 частини квартири, загальною площею 48,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 3828564, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4