Справа № 304/1949/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/468/25, за апеляційними скаргами захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Перечинського районного суду Закарпатської області від 02.09.2025.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 31.10.2025 включно без визначення застави, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецьк Донецької області, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, несудимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Перечинського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження № 0000307 від 07.07.2025 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Прокурор подав клопотання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, посилаючись на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого остання обвинувачується, наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, незаконний вплив на учасників кримінального провадження. Також у клопотанні вказано про неможливість запобігання указаним ризикам шляхом застосування щодо обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора і продовжуючи обвинуваченій ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції вказав на те, що з огляду на тяжкість ймовірного покарання, конкретні обставини кримінального правопорушення у сукупності із даними про особу обвинуваченої ОСОБА_6 (несудима, непрацює, не має на утриманні будь-яких осіб), є доведеними ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобіганню яким менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми. Також суд взяв до уваги той факт, що внаслідок злочину, в вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , настала загибель людини, у зв`язку з чим не визначив обвинуваченій розмір застави.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду від 02.09.2025 про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Стверджує, що підозра та обвинувачення ОСОБА_6 є

-2-

необґрунтованими. ОСОБА_6 раніше не судима, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, намагається відшкодувати потерпілим шкоду, потерпілий ОСОБА_10 не має щодо неї претензій, а з потерпілою ОСОБА_11 у неї є постійні зустрічі з пропозиціями про відшкодування збитків, але вимоги, які висуває потерпіла, ОСОБА_6 перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, не може виконати. Крім того, обвинувачена має суттєві проблеми зі здоров`ям, потребує постійного прийому інсуліну, що не є неможливим в умовах ізоляції, оскільки слідчі ізолятори не отримують тих ліків, які їй необхідні. Разом з тим, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не є доведеними. Також вважає невмотивованим рішення суду щодо неможливості застосування щодо обвинуваченої альтернативних запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою. Зазначає, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення, відсутні. Разом з тим, ОСОБА_6 має постійне місце проживання та реєстрації, сім`ю, раніше не судима та має проблеми зі здоров`ям і не може повноцінно лікуватися через перебування під вартою.

В доповненні до апеляційної скарги захисник-адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду від 02.09.2025 скасувати та звільнити обвинувачену ОСОБА_6 з-під варти в залі суду. Стверджує, що суд безпідставно прийняв до розгляду змінене прокурором клопотання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, у якому прокурором не було зазначено будь-яких інших нових обставин, ніж у попередньому. Указує на те, що ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків та експерта недоведені та не підтверджені будь-якими доказами. Крім того, звертає увагу на суперечності висновків суду в оскаржуваній ухвалі, зокрема, зазначив, що докази про вчинення злочину є вагомими, тобто констатував, що вказані докази досліджувалися в межах розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, однак зміст будь-яких доказів для встановлення вини обвинуваченої суд не досліджував. Також стверджує, що суд не зазначив жодного аргументи щодо відхилення доводів сторони захисту про незаконність та недопустимість такого доказу як висновок токсикологічної експертизи, а також не надано оцінки доводам про відхилення клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, промову прокурора ОСОБА_5 на заперечення доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, з таких підстав.

За приписами до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти, передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

-3-

Згідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду уважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про застосування чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність застосування чи продовження такого запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час судового провадження.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Зі змісту ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд продовжує строк тримання під вартою за умови, якщо прокурор, слідчий доведуть існування заявлених ними ризиків, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які

-4-

виправдовують тримання особи під вартою; та наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування чи судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду апеляційних скарг відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та висунутого обвинувачення і не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій, у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років); дані про особу обвинуваченого (несудима, непрацює, не має на утриманні будь-яких осіб); відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою та необхідність проведення судового розгляду кримінального провадження, у тому числі допит свідків, дослідження доказів тощо.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення стороною обвинувачення наявності передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, які на даний час не відпали та не зменшилися.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

-5-

При цьому, наявність в обвинуваченої ОСОБА_6 визначеного місця проживання, за яким вона позитивно характеризується, а також той факт, що вона має сім`ю та раніше не судима, на що посилається сторона захисту, жодним чином не зменшує встановлені судом ризики та не є беззаперечною обставиною для висновку щодо можливості застосувати до обвинуваченої запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані обставини не стали перешкодою для настання подій, у яких обвинувачується ОСОБА_6 .

Апеляційний суд бере до уваги аргументи, які наведені захисниками в апеляційних скаргах, проте в даному конкретному випадку, приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у кримінальному провадженні, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченої і виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

Тому, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційних скарг про недоведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг у цій частині, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачена і не має на меті переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, однак тяжкість кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує обвинуваченій, а також інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченої, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів також вважає, що застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин, за яких остання обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченої, є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченої, в тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що стороною захисту не надано жодних доказів, які б спростовували встановлені ризики та, відповідно, давали можливість для застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченої таких захворювань, що виключають тримання її під вартою, у тому числі й відповідних висновків лікарів чи посадових осіб УВП № 9, у ході апеляційного розгляду не встановлено і таких стороною захисту не надано.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 має суттєві проблеми зі здоров`ям, потребує постійного прийому інсуліну, що не є неможливим в умовах ізоляції, оскільки слідчі ізолятори не отримують тих ліків, які їй необхідні, апеляційний суд визнає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під

-6-

вартою, а отже і не дають підстав для застосування щодо неї більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у будь-якому разі держава відповідно до усталеної практики ЄСПЛ має позитивні зобов`язання щодо особи, яка утримується під вартою, в частині надання особі необхідної медичної допомоги, але, разом із тим, сам по собі стан здоров`я обвинуваченої не є безумовною підставою для неможливості продовження щодо особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, у справі «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначає, що статтю 3 Конвенції не можна тлумачити як таку, що гарантує кожній особі, взятій під варту, медичну допомогу на такому самому рівні, як у найкращих цивільних медичних закладах. Тим не менш держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги.

Сам по собі діагноз цукрового діабету ІІ типу не є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Такий стан здоров`я за умови отримання належного медичного нагляду та доступу до відповідного лікування не унеможливлює перебування особи в умовах слідчого ізолятора чи іншого місця попереднього ув`язнення, а відтак не може розглядатися як безумовна підстава для відмови у задоволенні клопотання слідчого чи прокурора про обрання чи продовження вказаного запобіжного заходу.

Разом з тим, стороною захисту не надано доказів, що в установі, де обвинувачена ОСОБА_6 тримається під вартою, неможливо забезпечити належний медичний нагляд та доступ до відповідного лікування обвинуваченої.

Із цих підстав, жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги про те, що потерпілий ОСОБА_10 не має щодо ОСОБА_6 претензій, а з потерпілою ОСОБА_11 у ОСОБА_6 є постійні зустрічі з пропозиціями про відшкодування збитків, але вимоги, які висуває потерпіла, ОСОБА_6 перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, не може виконати.

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри та обвинувачення ОСОБА_6 , з огляду на те, що на даній стадії кримінального провадження, суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки стадія розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу не є стадією розгляду судом кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою відповідно до положень ч. 1 ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів повинна бути надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

У зв`язку з чим, неспроможними і такими, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою, апеляційний суд визнає і посилання сторони захисту на суперечності висновків суду в оскаржуваній ухвалі, зокрема про те, що суд зазначив, що докази про вчинення злочину є вагомими, тобто констатував, що вказані докази досліджувалися в межах розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, однак зміст будь-яких доказів для встановлення вини обвинуваченої суд не досліджував. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі чітко зазначено, що суд під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу не досліджував зміст будь-яких доказів для встановлення вини обвинуваченої.

-7-

Доводи сторони захисту про те, що суд безпідставно прийняв до розгляду змінене прокурором клопотання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, у якому прокурором не було зазначено будь-яких інших нових обставин, ніж у попередньому, апеляційний суд також визнає безпідставними, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, прокурором фактично у судовому було виявлено технічну (арифметичну) помилку у прохальній частині клопотання щодо строку, на який необхідно продовжити дію запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що така неточність не змінює суті поданого клопотання та не впливає на його підстави, а тому не може розцінюватися як подання нового клопотання, що потребувало б наведення додаткових обставин, у зв`язку з чим відсутність нових обставин у даному випадку не було перешкодою для розгляду клопотання прокурора, так як мова йшла виключно про уточнення прохальної частини клопотання з метою усунення допущеної описки.

За таких обставин, як безпідставні й такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє і доводи сторони захисту про те, що суд не зазначив жодного аргументи щодо відхилення доводів сторони захисту про незаконність та недопустимість такого доказу як висновок токсикологічної експертизи, а також не надано оцінки доводам про відхилення клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу не дає підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови в задоволенні клопотання прокурора, а також унеможливлює зміну обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу на інший, більш м`який, запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, виходячи з вимог ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останній кримінального правопорушення, а тому вважає, що відмова в задоволенні клопотання прокурора чи зміна запобіжного заходу обвинуваченій на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого переховування від суду, незаконного впливу на свідків, інших учасників кримінального провадження, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК України.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, внаслідок якого настала загибель людини, апеляційний суд також вважає, що визначення застави у даному випадку є недоцільним, а тому погоджується із висновками суду першої інстанції щодо неможливості в даному випадку визначення ОСОБА_6 розміру застави.

Тому, безпідставними є і доводи сторони захисту про невмотивованість рішення суду щодо неможливості застосування щодо обвинуваченої альтернативних запобіжних заходів.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено і апеляційним судом не встановлено таких обставин під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

-8-

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованою, законною, постановленою з дотриманням вимог ст. 177, 178, 183 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що стороною захисту не наведено таких обставин та не надано таких доказів, які б спростовували чи впливали на висновки суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Перечинського районного суду Закарпатської області від 02.09.2025 щодо ОСОБА_9 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді