ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/672/26 Провадження 1-кс/636/114/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026 місто Чугуїв

Слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора Чугуївської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

слідчого СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Чугуєві погоджене з прокурором Чугуївської окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотання старшого слідчого СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0002842 від 11.09.2022, щодо кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Гірне м. Харцизьк, Донецької області, українця, громадянина України, раніше судимого вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 12.12.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 3 роки (на момент вчинення кримінального правопорушення не судимий), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .,

ВСТАНОВИЛА:

26.01.2026 до Чугуївського міського суду Харківської області надійшло вказане клопотання, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на території селища Пролісне (колишня назва Чкаловське) Пролісненської територіальної громади Чугуївського району Харківської області в умовах здійсненої окупації, у період з 15.03.2022 по 07.09.2022 вчинив кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

В той час, коли 24.02.2022 військовослужбовці збройних сил російської федерації вчинили військову агресію та вторгнення на територію України, у тому числі в селище Пролісне (колишня назва Чкаловське) Пролісненської територіальної громади Чугуївського району Харківської області, при цьому здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе господарське та оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти з метою окупації України, у ОСОБА_6 за відсутності будь-якого примусу та погроз з боку військових виник умисел добровільно вступити в контакт з солдатами російської федерації представниками збройних та воєнізованих формувань країни-агресора, запропонувавши їм допомогу для забезпечення нормальної життєдіяльності та виконання своїх незаконних дій по захопленню населеного пункту на території України.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення умисних дій щодо надання допомоги шляхом добровільної надання інформації військовослужбовцям держави агресора (російської федерації), ОСОБА_6 у період з 15.03.2022 перебуваючи на тимчасово окупованій території селища Пролісне (колишня назва Чкаловське) Пролісненської територіальної громади Чугуївського району Харківської області, діючи умисно, з власної ініціативи та підтримуючи збройну агресію російської федерації на території України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, маючи демонстративний та відкритий перед населенням громади села постійний зв`язок з військовими держави агресора (російської федерації), неодноразово, добровільно та безоплатно надавав в розпорядження військовослужбовцям кожної ротації окупаційних військ російської федерації, а саме надавав інформацію про місця проживання військовослужбовців Сил оборони України, колишніх військовослужбовців АТО та інших осіб, які мали в користуванні вогнепальну зброю та могли чинити їм опір. Крім того, ОСОБА_6 разом з військовими держави агресора (російської федерації) у вказаний період часу, з метою встановлення місцезнаходження військовослужбовців ЗСУ та АТО, незаконно проникав до житлових будинків мешканців Пролісненської територіальної громади, Чугуївського району Харківської області, де проводив обшуки. Так зокрема 17.03.2022 в період часу з 09:12 год. ОСОБА_6 надавав допомогу, а саме вказав на місце проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та спільно з військовими держави агресора (російської федерації) проникли до житла розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де провели незаконний обшук, з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_8 та викрали майно, що належить останньому.

Надалі, ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи добровільно, з метою встановлення місцезнаходження військовослужбовців ЗСУ та АТО, у липні 2022 року, в вечірній час доби, перебуваючи на території с. Гаврилівка Чугуївського району Харківської області, надавав допомогу, а саме вказав на місце проживання ОСОБА_10 , який є військовослужбовцем Сил оборони України. Надалі військові рф прибувши до місця мешкання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , силою посадили в автомобіль з символікою «Z», тобто незаконно позбавили волі останнього та разом з ОСОБА_6 поїхали в невідомому напрямку.

Переслідуючи мету надання допомоги збройним силам російської федерації протягом окупації, ОСОБА_6 підтримував дружні стосунки з військовими збройного формування країни-агресора, у зв`язку з чим користувався прихильністю з боку військовослужбовців російської федерації, мав привілеї перед іншими місцевими мешканцями, зокрема: міг безперешкодно переміщуватись по території частково окупованого Чугуївського району Харківської області з с. Пролісне до інших населених пунктів.

Вказані протиправні дії ОСОБА_6 вчиняв добровільно, без застосування відносно нього або членів його родини фізичного чи психологічного впливу, а також без погроз застосування зброї військовослужбовцями збройних сил російської федерації.

Таким чином ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації чи підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора; добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с-ща Гірне м. Харцьзьк, Донецької області, українець, громадянин України, раніше судимий вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 12.12.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 3 роки (на момент вчинення кримінального правопорушення не судимий), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

23.01.2026 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації чи підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора; добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками з вищевказаними свідками, відеозаписом, який оглянуто та визнано речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Слід зазначити, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачається покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Метою та підставою застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до вимог ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Так в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

По-перше, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи тяжкість злочину та невідворотність покарання, а саме те, що вказаний злочин відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за що передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від десяти до дванадцяти років, але беручи до уваги те, що за ч. 1 ст. 111-2 КК України, пособництво державі-агресору, є вже достатньо серйозним обвинуваченням у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, отже існує ймовірність того, що підозрювана з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованому йому злочину, може вдатися до втечі. Крім того, підозрюваний ОСОБА_6 після вчинення злочину та деокупації ЗСУ території сел. Пролісне (колишня назва Чкаловське) Чугуївського району Харківської області добровільно до правоохоронних органів не звернулась з метою подальшого переховування та ухилення від кримінальної відповідальності, з урахуванням воєнного стану в Україні та проведенням активних бойових дій на території Чугуївського району та нестабільним рівнем безпеки у Харківській області, підсумовуючи вище викладене, є достатні підстави вважати, що особа може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також враховуючи те, що ОСОБА_6 здійснював допомогу збройним формуванням державі-агресору, останній і на даний час може підтримувати з представниками держави-агресора зв`язки, а тому може звернутись до них по допомогу з метою переховування на території російської федерації.

По друге, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України наявним є ризик того, що підозрювана може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Враховуючи обставини кримінального правопорушення, за яких підозрюваний ОСОБА_6 фактично проживає в одному населеному пункті (сел. Пролісне, Чугуївського району Харківської області) разом з раніше допитаними свідками, а також має інформацію стосовно їх місця мешкання та постійного місцезнаходження, що дає можливість останній застосовувати відносно них фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь. Не зважаючи на те, що в ході досудового розслідування перераховані вище свідки були допитані, однак суд відповідно до ст. ст. 23, 95 КПК України сприймає докази безпосередньо.

По-третє, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявний ризик вчинення ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень або продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, так як бойові дії на території України, в тому числі Харківської області на теперішній час не завершені та військовослужбовці рф за кордони України не вийшли, є ймовірність того, що ОСОБА_6 може продовжувати свої незаконні дії, спрямовані на співпрацю з окупаційними військами.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, які вчинені під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

У зв`язку з існуванням вищезазначених ризиків, з метою виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи, що останній вчинив злочин, що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя особи, обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить досягнення мети кримінального провадження, а також запобігання зазначеним вище ризикам.

Беручи до уваги, що підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що відноситься до категорії особливо тяжких за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, а також зважаючи на вчинене діяння, може переховуватись від органу досудового розслідування, а також може продовжувати свої незаконні дії, спрямовані на співпрацю з окупаційними військами, та враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримала, просила його задовольнити, зазначивши, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не дозволить уникнути наведених слідчим ризиків та не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримала, просила задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечував, вказував, що наміру переховуватись в нього немає, він перебував у лікарні в зв`язку із поранненнями та потребує подальшого лікування. Із повідомлденою йому підозрою не погоджується.

Захисник адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного, просив врахувати стан його здоров`я та обрати запобіжні заходи у вигляді нічного домашнього арешту..

Слідчий суддя вислухавши пояснення учасників справи, розглянувши клопотання, дослідивши надані докази встановила такі обставини.

11.09.2022 до ЄРДР за №0002842 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України за фактом пособництва військам рф зі сторони ОСОБА_6 .

В рамках досудового розслідування проведено допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , проведено пред`явлення для впізнання за фотознімками з вищевказаними свідками.

23.01.2026 о 09:20 год. ОСОБА_6 , в присутності захисника ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України.

Встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с-ща Гірне м. Харцьзьк, Донецької області, українець, громадянин України, раніше судимий вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 12.12.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 3 роки (на момент вчинення кримінального правопорушення не судимий), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи, на судовий розгляд упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Відповідно до ст. 186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Відповідно до ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При розгляді клопотання слідчим суддею враховуються відомості про особу підозрюваного та приймається до уваги, що підозрюваний має постійне місце реєстрації, не має постійного місця проживання, раніше судимий (вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 12.12.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 3 роки (на момент вчинення кримінального правопорушення не судимий), одружений, має постійне місце реєстрації, за яким зарактеризується негативно, проте зазначені обставини не зменшують існування ризиків, передбачених, ч.1 ст.177 КПК України, оскільки вони існували і на час вчинення інкримінованих підозрюваному протиправних дій, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які суттєво впливають на обрання підозрюваним моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Так, ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Ризик переховування обумовлений, серед іншого, і можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, оскільки злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , передбачає призначення покарання, в тому числі у виді реального позбавлення волі на строк до 12 років. Зазначені обставини самі по собі можуть спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак, сама по собі тяжкість злочину хоча і не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Таким чином, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зважаючи на вагомість доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, а також враховуючи відомості про особу підозрюваного, враховуючи суспільний інтерес, який в даному випадку превалює над приватним, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, слідчий суддя дійшла до висновку про необхідність задовольнити клопотання слідчого.

Слідчий суддя вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України: ризиків незаконного впливу на свідків у провадженні, переховування від органів досудового розслідування, суду; продовження кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, наявності невідбутого покарання за вироком суду, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за не застосовувати до підозрюваного заставу.

З урахуванням вищезазначеного, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_6 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави, не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливатиме на дотримання розумних строків судового розгляду.

Проте, слід зазначити, що строк дії запобіжного заходу не може бути більшим ніж тривання досудового слідства, яке має бути проведене протягом двох місяців з дня вручення повідомлення про підозру (п.4 ч.3 ст.219 КПК України). В даному випадку таке повідомлення мало місце 23.01.2026, тобто досудове розслідування має закінчитися саме 23.03.2026, а отже і строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має скінчитися у цей же день.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого задовольнити та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі «Харківський слідчий ізолятор», що розташована за адресою: місто Харків, вул. Полтавський шлях, 99, на 57 діб, тобто до 23.03.2026.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту негайно в залі суду.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання, з 26.01.2026.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) - до 23.03.2026.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1