Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/688/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.121 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

законного представника неповнолітнього

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000380 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , який дії в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2025 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Новомиргорода Кіровоградської області, українець, громадянин України, який має повну загальну середню освіту, не одружений не працює, зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_10 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 121688, 60 гривень, моральну шкоду в розмірі 1500000 гривень, а всього стягнути 1 621 688 (один мільйон шістсот двадцять одну тисячу шістсот вісімдесят вісім) гривень 60 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_10 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 1000000 (один мільйон) гривень.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_10 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, за тьаких обставин.

08 серпня 2024 року близько 22.00 години неповнолітній ОСОБА_10 , проходячи біля багатоповерхового будинку по АДРЕСА_3 , зустрів ОСОБА_14 , який йшов до місця свого проживання.

В цей час між ОСОБА_14 та неповнолітнім ОСОБА_10 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_10 раптово виник умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_14 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, неповнолітній ОСОБА_10 перебуваючи у зазначеному вище місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність своїх дій, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наблизився до ОСОБА_14 та з силою наніс не менше 5-ти травматичних ударів правою та лівою ногами в ділянку тулуба ОСОБА_14 . Своїми умисними діями ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_14 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тупої травми органів живота: синець передньо-бічної поверхні грудної клітки зліва на рівні реберної дуги, крововилив в м`які тканини живота в ділянці лівого підребер`я, розрив вісцеральної поверхні селезінки, внутрішньочеревна кровотеча. Смерть ОСОБА_14 настала від гострої крововтрати в результаті тупої травми органів живота з ушкодженням селезінки.

Крім того, ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_14 легке тілесне ушкодження у вигляді рани перенісся, синців голови, крововиливу в м`які тканини голови, синців правої кисті, лівого передпліччя, лівого стегна, садна правої поперекової ділянки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який дії в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діянні його підзахисного складу кримінального правопорушення, або скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Також просить призначити по справі судово-медичну експертизу на вирішення якої поставити наступні запитання:

1. Чи могла настати смерть потерпілого якби йому своєчасно та якісно була надана медична допомога.

2. Чи могло тяжке алкогольне сп`яніння, яке виявлено під час його смерті, з врахуванням отриманих ним тілесних ушкоджень, вплинути на його смерть.

Проведення експертизи доручити судово-медичним експертам які вже раніше проводили судово-медичні експертизи по справі;

В судовому засіданні апеляційного суду допитати в якості свідка ОСОБА_15 , яка проживає у АДРЕСА_4 .

Оглянути в судовому засіданні приєднаний до справи такий речовий доказ як мобільний телефон свідка ОСОБА_16 на якому міститься відео про події за його участю від 07.07.2024 р. та від 08.08.2024 р.

Якщо таке відео було видалено, то призначити по справі судово-технічну експертизу перед якою поставити наступні запитання:

1.Чи були в цьому мобільному телефоні вищевказані записи. Якщо вони відсутні, то чи можливо їх поновити.

2.Якщо це можливо, то потрібно поновити їх.

Проведення експертизи доручити будь - якому Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

В задоволенні позову потерпілої ОСОБА_12 , - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_13 , - залишити без розгляду.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд зовсім також не мотивував з яких причин він не погодився з показаннями, свідка ОСОБА_17 з яких випливає, що тяжкі тілесні ушкодження померлому, нанесли інші особи ніж засуджений ОСОБА_10 , що підтверджується тим, що згідно з її показаннями «У той час коли вона говорила з ОСОБА_18 , то повернула голову і побачила два силуети, один вищий, інший нижчий, які далі продовжували битися... Хто саме наносив удари вона не бачила, оскільки там було темно і видно було тільки силуети, але било двоє людей.

Також незрозуміло з яких причин суд також не погодився з показами потерпілої ОСОБА_12 , яка як також правильно встановлено вироком суду показала, що коли вона підходила до померлого, то «...Четверо ніг його били...».

3 її показань також безумовно випливає те, що тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, могли нанести зовсім інші особи, а не засуджений. Тим більше, що засудженого, серед тих осіб, ноги яких вона побачила, не було. Після розмови зі свідком ОСОБА_17 , засуджений вже більше до померлого не підходив. Дана розмова свідка із засудженим відбулася значно раніше, до того, як потерпіла підходила до померлого та бачила як її сина били чотири ноги.

Також свідок ОСОБА_16 декілька разів ногами бив в частину тулуба померлого, як і його підзахисний.

Виходячи з матеріалів справи тяжкі тілесні ушкодження померлому нанесли декілька осіб, серед яких засудженого не було. Тому, незрозуміло з якої причини суд притягнув саме ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за нанесення померлому тяжких тілесних ушкоджень.

В цьому випадку, суд першої інстанції не врахував правові висновки постанови колегії суддів Третьої судової палати Верховного суду по справі №766/12874/17, його потрібно було виправдати. В цій постанові Верховного суду вказано, що «Якщо учасники бійки не вчиняли спільних узгоджених дій стосовно потерпілого, а спричинили йому окремими розрізненими діями різного ступеня тяжкості тілесні ушкодження, то їх дії необхідно кваліфікувати за спричинення потерпілому тих тілесних ушкоджень, які кожен з них безпосередньо заподіяв».

Також незрозуміло з яких причин суд не погодився з показаннями свідка ОСОБА_19 . Свідок має медичну середню спеціальну освіту і виїжджав за місцем проживання померлого. Свідок, працюючи фельдшером, в судовому засіданні показав, що « ОСОБА_20 потерпілий погодився на госпіталізацію, можливо можна було б його врятувати.»

Обставина настання смерті померлого, у зв`язку з ненаданням йому медичної допомоги внаслідок його відмови від госпіталізації, має велике значення по справі. Вона впливає на правильність кваліфікації інкримінованого діяння особи (особам), яка (які) нанесла (нанесли) померлому тяжкі тілесні ушкодження, або також могла бути врахована судом як обставина, що пом`якшує відповідальність.

Суд також неповно провів судовий розгляд по справі, що підтверджується тим, що ним були відхилені клопотання захисту засудженого про допит свідка ОСОБА_15 , дослідження доказів та вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого вироку суду.

Свідок повідомляла його що точно знає, що батьки ОСОБА_16 або підкупляють свідків щоб вони давали покази проти засудженого та виправдовували їх сина.

Смерть потерпілого могла наступити внаслідок його відмови потерпівлого від лікування та тяжкого алкогольного сп`яніння, на що звертала увагу сторона захисту.

Все обвинувачення побудовано на показах ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 і ОСОБА_23 які суд поклав в обґрунтування вироку.

При цьому, суд не звернув увагу, що дані покази, зокрема, суперечать показам обвинуваченого, потерпілої, свідка ОСОБА_17

Суд не звернув увагу, що причини конфлікту з померлим в той день у засудженого не було. Вона була тільки у ОСОБА_16 . Конфлікт з померлим почався із застосуванням Коровіним газового балончика.

На думку сторони захисту суд неправильно також задовольнив позовні вимоги позивача ОСОБА_13 , оскільки його позовна заява була приєднана до справи після початку судового слідства по справі, вже після закінчення допиту потерпілої ОСОБА_12 . Тому, цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 потрібно залишити без розгляду, так як порушений порядок прийняття його судом. Позовбув прийнятий вже після початку на судовому слідстві матеріалів справи, що є неправильним. Згідно до вимог ч.1, ст.128 КПК потерпілий «... має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного...»;

Щодо цивільного позову ОСОБА_12 вказує, що спричинена їй матеріальна шкода підтверджується копіями грошових квитанцій, які прочитати неможливо. Вони розташовані в т.1, a.c. 88, 90, 91, 92, 96. В клопотанні захисник просив суд зобов`язати потерпілу надати суду якісні ксерокопії цих квитанцій, проте клопотання не було розглянуте, тому він вимушений просити апеляційний суд це зробити.

В первинній апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів потерпілих у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 121 688,60 грн., моральну шкоду в розмірі 1 500 000 грн., а всього стягнути 1 621 688 грн.

У разі відсутності у неповнолітнього коштів чи майна, на яке можливо звернути стягнення, стягнути вказані витрати з його законного представника ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

У разі відсутності у неповнолітнього коштів чи майна, на яке можливо звернути стягнення, стягнути вказані витрати з його законного представника ОСОБА_9 .

У решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

На час ухвалення оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_10 є неповнолітньою особою та за результатами розгляду кримінального провадження не встановлено відомостей щодо наявності у нього власних коштів чи майна, достатнього для відшкодування стягнених коштів (особа не навчається та не працює).

Таким чином, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки безпідставно стягнув лише ОСОБА_10 матеріальну та моральну шкоду на користь цивільних позивачів.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд.

Вказані зміни прокурор обґрунтовує тим, що в ході судового розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що після нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , йому було викликано швидку медичну допомогу.

Однак від госпіталізації та отримання кваліфікованої медичної допомоги ОСОБА_14 відмовився. При цьому, залишилися недослідженими обставини щодо неминучості настання наслідків у виді смерті ОСОБА_14 у разі надання йому кваліфікованої медичної допомоги.

Про вказані обставини зазначав обвинувачений, однак суд першої інстанції завершив судовий розгляд без дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, не заперечував в частині вимог сторони захисту про направлення справи на новий розгляд та заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту в частині виправдання обвинуваченого, думку представника потерпілого, який просив залишити вирок без змін, усунувши наявні суперечності в суді апеляційної інстанції. перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу сторони захисту слід задовольнити частково, апеляційну скаргу прокурора - слід задовольнити повністю, з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно ч. 1 ст. 412 КПК України є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Із змісту ст. 415 КПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Окрім того, п.1 ч.1 ст.415 КПК України у разі істотних порушень вимог кримінально - процесуального закону, передбачених п.7 ч.2 ст. 412 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.5 ст.27 КПК України під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку передбаченому цим кодексом.

Згідно із вимогами п.4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.

Не застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковими, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.

Згідно із вимогами ст.108 КПК України під час судового засідання ведеться журнал судового засідання, у якому зазначаються відомості, передбачені даною нормою закону.

Так під час перевірки матеріалів справи встановлено, що на технічному засобі інформації відсутній запис показань свідка ОСОБА_24 .

Відповідно до ст. 409, 412 КПК України підставою для скасування вироку є, зокрема істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто таке порушення, що перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Зважаючи на відсутності фіксації судового засідання, в ході якого було допитано свідка ОСОБА_24 , колегія судді приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції не може вважатись законним, а тому він належить до скасування з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вразі, коли апеляційний суд під час апеляційного розгляду вбачає, що доводи апеляційної скарги учасника кримінального провадження в частині неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК України) та/або невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) є обґрунтованими та потребують перевірки, така перевірка здійснюється шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК України, що включає безпосереднє дослідження та оцінку доказів щодо таких обставин.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції позбавлений такої можливості, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення.

Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч.1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту ч.2 ст. 23 та ст. 86 КПК України, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених КПК України, а отже судове рішення відповідно до ст. 370 КПК України не може бути визнано законним та обґрунтованим і згідно з ч.1 ст. 412 КПК України підлягає скасуванню.

Зазначених вимог закону районний суд не дотримався, що у відповідності до положень п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, тягне за собою скасування вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції послався на показання свідків, які підтверджують вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення.

При цьому, поза увагою суду першої інстанції залишився не дослідженим факт того, що з показань свідка ОСОБА_12 підтверджено, що після нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_14 було викликано швидку медичну допомогу.

Однак, від госпіталізації та отримання кваліфікованої медичної допомоги

ОСОБА_14 відмовився та фельдшер взяв підпис про його відмову від госпіталізації і швидка поїхала.

При цьому залишилися недослідженими обставини щодо неминучості настання наслідків у виді смерті ОСОБА_14 за умови надання йому своєчасної кваліфікованої медичної допомоги.

Зокрема, слід розрізняти кінцевий результат злочину у виді смерті, яка може бути, як прямим наслідком вчиненого особою діяння, так і похідним наслідком, який не залежить від дій обвинуваченого.

В даному випадку об`єктивна сторона передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України злочину, передбачає суспільно-небезпечні наслідки у виді настання смерті, яка є прямим наслідком вчиненого особою діяння. Проте, реальна можливість настання похідних наслідків у виді смерті потерпілого, що не залежала від діяння винного, а викликана внаслідок сукупності проміжних наслідків, з урахуванням супутніх обставин зокрема відмови потерпілого від отримання медичної допомоги, що і є похідним наслідком.

Якщо встановлені обставини свідчать, що за об`єктивними даними смерть, заподіяна потерпілому, є саме прямим наслідком протиправного впливу з боку обвинуваченого, то має місце прямий необхідний причинний зв`язок між діянням обвинуваченого і суспільно-небезпечними наслідками.

В даному випадку обставина настання смерті померлого, у зв`язку з ненаданням йому медичної допомоги внаслідок його відмови від госпіталізації, має велике значення по справі для правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 чи за ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, у випадку якщо смерть потерпілого ОСОБА_14 не залежала від часу надання йому медичної допомоги, дії ОСОБА_10 охоплюється ч. 2 ст. 121 КК України, а у протилежному випадку його дії слід кваліфікувати за іншим складом кримінального правопорушення.

А тому, на даний час залишається не дослідженим питання: чи перебувають дії ОСОБА_10 у прямому причинному зв`язку із наслідками у виді смерті потерпілого ОСОБА_14 .

Крім того, потребує перевірки ( у тому числі з призначенням відповідних судово-медичних експертиз) та надання відповідної оцінки показанням потерпілої ОСОБА_12 стосовно того, що вона бачила, як четверо ніг били ОСОБА_14 , а саме з метою розмежування ступеню тяжкості нанесених тілесних ушкоджень нанесених кожною окремою особою або встановлення спільного умислу у виді спільних узгоджених дій декількох осіб на нанесення тілесних ушкоджень.

Вказане також узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_17 наданих у суді першої інстанції, відповідно до яких останній бачив, що ОСОБА_14 били двоє: ОСОБА_27 та ОСОБА_10 .

В той же час, судом першої інстанції залишилося не дослідженим питання: чому в ході досудового розслідування орган досудового розслідування встановивши обставини справи, а також те, що по відношенню до потерпілого застосовувався газовий балончик не відобразили вказане в обвинувальному акті.

При цьому, необхідно зазначити про те, що свідки підтвердили факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_27 потерпілому ОСОБА_14 , що у свою чергу може свідчити свідчить про його можливу причетність до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Проте, ця версія не перевірена судом першої інстанції.

Зокрема, суд не перевірив доводів сторони захисту про дослідження телефону свідка ОСОБА_27 на якому міститься відеозапис подій, які інкримінуються обвинуваченому.

Також, не дослідженим залишається питання, яким саме чином газ з балончика потрапив у очі ОСОБА_27 .

Так як, вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_27 останній розпилював перцевий газ з балончика, при цьому свідок ОСОБА_27 та обвинувачений ОСОБА_10 знаходились разом, однак обвинувачений ОСОБА_10 надає показання відповідно до яких останній бачив події, а свідок ОСОБА_27 надає показання що він бачив, оскільки попав газ з балончика.

Разом з тим, суд першої інстанції не вжив заходів до перевірки твердження сторони захисту та свідка про те, що батьки ОСОБА_27 підкупляють свідків, щоб вони давали неправдиві показання проти ОСОБА_10 та виправдовували їх сина ОСОБА_27 , що може вплинути на допустимість доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Також, суд першої інстанції не вжив заходів щодо притягнення в якості співвідповідача за позовом батьків неповнолітнього обвинуваченого, оскільки, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Крім того суд першої інстанції не перевірив доводи сторони захисту, стосовно того, що дотримання вимог ч. 1 ст. 128 КПК України при подачі цивільного позову потерпілим ОСОБА_13 .

Встановлена колегією суддів неповнота судового розгляду даного кримінального провадження, є системною, що свідчіть про однобічність розгляду судом першої інстанції даного кримінального провадження.

Вказані порушення закону, а отже і подальшу оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, не можливо усунути під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження, навіть шляхом проведення повного дослідження всіх доказів по справі, оскільки у такому разі буде порушено принцип інстанційності судової системи та право учасників кримінального провадження на оскарження процесуальних рішень ( ст.24 КПК України).

Виходячи із передбачених ст. ст. 7, 9 ч.6 КПК України загальних засад кримінального провадження, положень ст.409, 412, 415 КПК України, з метою забезпечення обвинуваченому реалізації його права на захист, права сторін провадження на справедливий судовий розгляд та на оскарження процесуальних рішень, дотримання принципу змагальності сторін та свободи подання ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, колегія суддів дійшла до висновку про те, що ухвалений Новомиргородським районним судом вирок, підлягає безумовному скасуванню, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчиненого злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ( див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі « Камасінскі проти Австарії», 3 9783/82, п.79).

Крім того, у кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «Ь» п. З ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

При розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватись закріплений у ч.1 ст. 62 Конституції принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Натомість, у обвинувальному вироку суду слід було у судовому засіданні встановити обставини вчинення кримінального провадження, які визнані судом доведеними та вказати у мотивувальній частині вироку, що саме встановлено судом та визнано судом доведеним, дати аналіз та оцінку всім зібраним доказам, перевірити всі версії сторони захисту, у разі необхідності мотиви зміни обвинувачення (перекваліфікацію), підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, що суд не зробив, чим грубо порушив вимоги п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України, чим порушив право обвинуваченого на справедливий суд.

В даному випадку, суд першої інстанції, формально розглянув матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_10 , не дав належної та обґрунтованої відповіді на доводи сторони захисту та сторони обвинувачення, чим порушив право учасників судового провадження на об`єктивний та неупереджений розгляд кримінального провадження.

Отже, під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції було допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, які виключали можливість постановлення законного та обґрунтованого вироку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у зв`язку із скасуванням вироку, у даному кримінальному провадженні необхідно призначити новий розгляду в суді першої інстанції, який ухвалив вирок, але в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання для виконання вимог ст. 314 КПК України.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції слід усунути зазначені в ухвалі порушення вимог КПК України, які стали підставою для скасування вироку суду, всебічно, повно та неупереджено дослідити доводи сторін захисту і обвинувачення, у тому числі й стосовно допустимості наданих суду доказів, дати їм належну оцінку з урахуванням правових висновків Верховного Суду України, а також роз`яснень постанов Пленумів Верховного Суду України та ухвалити вмотивоване, законне і обґрунтоване рішення.

В першу чергу, слід звернути увагу на вирок районного суду, який не відповідає вимогам ст. 374 КПК України з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів всіх учасників злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист.

Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому, наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч2 ст. 121 КК України та визнав його винним за вказаною нормою кримінального закону.

Апеляційний суд звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку чіткого формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року по справі №5-98км16; в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Допущені районним судом порушення вимог ст. 374 КПК України не можуть бути усунені шляхом зміни вироку, або ухвалення нового вироку апеляційним судом, оскільки відповідно до вироку районного суду, зокрема його мотивувальної частини, не вбачається які обставини, зокрема який обсяг дій обвинуваченого було встановлено судом першої інстанції за результатами судового розгляду.

Крім того, мотивувальна частина вироку районного суду містить сумнівний характер щодо причетності інших осіб до скоєного.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст. 409, 412 КПК України, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду справи, підлягає скасуванню.

Статтями 412, 415 КПК України врегульовано підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. При цьому, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас, згідно положень п.1 ч.1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Отже, вказані вище обставини перешкоджають і апеляційному суду розглянути подані апеляційні скарги та прийняти законне і обґрунтоване рішення за наслідками розгляду, а тому, на підставі ст.ст.7,9 КПК України, необхідно призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Доводи прокурора, захисника обвинуваченого викладені у поданих ними апеляційних скаргах, мають стати предметом ретельної перевірки суду першої інстанції при новому судовому розгляді.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 12, 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково, змінену апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 - задовольнити.

Вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2025 року щодо ОСОБА_10 за ч.2 ст. 121 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд матеріалів кримінального провадження № 0000380 стосовно ОСОБА_10 за ч.2 ст. 121 КК України в Новомиргородському районному суді Кіровоградської області.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4