Справа № 587/2538/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008814 від 16 травня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, українця, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця, без зареєстрованого місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 серпня 2022 року за ч. 3 ст. 185, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2024 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2024 року (справа № 466/5770/24, провадження 1-в/466/255/24) розглянуто подання начальника Державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом.

Відповідно до вказаної ухвали суду ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно-достроково звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 серпня 2022 року для проходження військової служби за контрактом.

24 лютого 2022 року Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.

ОСОБА_4 на добровільній основі уклав з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу до закінчення особливого періоду.

У подальшому матроса ОСОБА_4 призначено на посаду водія стрілецького спеціалізованого відділення стрілецького спеціалізованого взводу стрілецької роти стрілецького спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з вимогами ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, та умов укладеного контракту, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно дотримуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_4 , проходячи військову службу в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем військової служби за контрактом і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від її проходження, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, а саме 02 лютого 2025 року приблизно о 23 год. 00 хв. самовільно залишив місце служби тимчасове місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , розташоване в АДРЕСА_2 , та до 08 травня 2025 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь, за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому 08 травня 2025 року матрос ОСОБА_4 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Матрос ОСОБА_4 приблизно з 23 год. 00 хв. 02 лютого 2025 року по 08 травня 2025 року обов`язки військової служби не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину визнав та пояснив, що він є військовослужбовцем і проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , дійсно 02 лютого 2025 року самовільно залишив військову частину у АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд. 08 травня 2025 року самостійно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Керівництво про залишення військової частини не повідомляв, розумів, що вказані дії вчиняв не законно. Упродовж вказаного періоду заходів щодо повернення до військової частини не вживав. У вчиненому розкаюється, бажає продовжувати військову службу.

Враховуючи, що ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорені.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

При обранні міри покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, військовослужбовець, проходив військову службу за контрактом. Поряд з цим, суд враховує наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання ним вини, щире каяття, засудження обвинуваченим своєї поведінки, його процесуальну поведінку під час судового розгляду справи, бажання продовжувати проходити військову службу.

До обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України суд відносить щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , є рецедив злочинів.

Із врахуванням зазначеного суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо лише в ізоляції від суспільства і призначає покарання ОСОБА_4 в мінімальних межах санкцій ч. 5 ст. 407 КК України, яке сприятиме його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому відсутні правові підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК України) або ж звільнення від покарання з випробуванням (ст. 75 КК України), адже Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13 грудня 2022 року встановлено заборону для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України у разі засудження за кримінальні правопорушення, передбачені статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинені в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Тому підстав для застосування норм ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких вказані правові норми мають змогу бути застосовані.

Крім того, встановлено, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 серпня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2024 року його звільнено умовно-достроково на невідбутий строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 81-1 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове приєднання невідбутої частини покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 серпня 2022 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з 30 жовтня 2025 року, тобто з моменту обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Запобіжний захід обвинуваченому у вказаному кримінальному провадженні обрано у виді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 серпня 2022 року, яким він засуджений за ч. 3 ст. 185, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 місяць.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу відносно обвинуваченого залишити утримання під вартою, рахуючи строк відбування покарання з 30 жовтня 2025 року - моменту фактичного затримання.

Зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30 жовтня 2025 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1