Справа № 462/7270/25
провадження 1-кп/462/600/25
У Х В А Л А

про продовження строку запобіжного заходу

у вигляді тримання під вартою

02 жовтня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Городок Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, раніше несудимого в порядку ст. 89 КК України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України,

встановив:

У провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження № 0000094 від 05.03.2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 71-РС від 15.06.2023 року солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 призначено на посаду кулеметника 1 стрілецького відділення і стрілецького 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_4 та зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, після чого наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) № 44-РС від 28.08.2023 року призначено на нову посаду розвідника 1 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_4 .

Відтак, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника). У порушення вказаних вимог нормативно-правових актів, військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_4 всупереч вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України». ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. ст. 11. 16. 127. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 27.12.2023 року у не встановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 13:00 год. самовільно залишив тривалістю понад три доби розташування військової частини НОМЕР_3 , що розташовувалась за адресою: АДРЕСА_2 та не виконував свої службові обов`язки, той факт, що він незаконно перебував за межами військової частини, приховував, до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити службовий час проводив на власний розсуд, до моменту прибуття до військової частини НОМЕР_5 поблизу населеного пункту АДРЕСА_3 , де відповідно до наказу командира вказаної військової частини (по стройовій частині) від 19.10.2024 року був призначений на посаду старшого розвідника-гранатометника розвідувального відділення 2 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_5 .

07.08.2025 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 615 КПК України та повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. На підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 07.08.2025 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Зазначає, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженнями доказами у їх сукупності, зокрема: повідомленням ВЧ НОМЕР_3 про вчинення кримінального правопорушення від 12.02.2024 року № 1884/46/515; матеріалами службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_6 в їх сукупності (рапортами, доповідями, витягами з наказів тощо); протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Прокурор вказує, що матеріалами провадження підтверджено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду, впливати на свідків, перешкоджати провадженню або продовжити злочинну діяльність, з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину, який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, його віку, репутації та майнового стану, а також значної суспільної небезпеки інкримінованих дій для запобігання зазначеним ризикам об`єктивно необхідним є подальше застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. З урахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченого, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 сторона обвинувачення приходить до висновку про необхідність продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки м`якші запобіжні заходи запобігти проголошеним ризикам не в силі з огляду на викладені вище обставини. Просить клопотання задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечили, покликаючись на недоведеність стороною обвинувачення наявності зазначених ризиків, та просили застосувати більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема тяжкість покарання, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків.

Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей. Суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 07.08.2025 року, обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05.10.2025 року, без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоб убезпечити їх настання.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 №33977/96 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризиками, які дають підстави суду продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати той факт, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що є тяжким злочином, за яке встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Перешкоджання кримінальному провадженню може підтверджуватися тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованого злочину, можливі наслідки та ризик втечі, як військовослужбовець може чинити неправомірний вплив на свідків зокрема на діючих військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 з метою схиляння їх до відмови від показань або їх зміни під час досудового розслідування та судового провадження. Крім цього, знищення, приховування або спотворення доказів також є реальним ризиком, оскільки перебуваючи на волі, обвинувачений матиме можливість тим чи іншим чином сфальсифікувати або знищити речі, документи, що мають істотне значення для встановлення обставин справи. Крім того, перебування ОСОБА_4 на волі створює ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень або продовження правопорушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» закріплено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (п. 36).

Питання наявності зазначених ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, було встановлено судом при обранні запобіжного заходу. На даний час вищезазначені ризики відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжують існувати, а тому дані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

У відповідності до п. п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, незважаючи на презумпцію невинуватості, з урахуванням серйозності висунутого обвинувачення, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даному етапі є достатнім та адекватним превентивним заходом.

Оскільки заявлені при обранні та продовженні запобіжного заходу ризики щодо неналежної поведінки обвинуваченого не зменшилися, що виправдовує подальше його тримання під вартою, суд знаходить доцільним продовження раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів, тобто з 02.10.2025 року до 30.11.2025 року включно.

При цьому згідно з абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Відтак, з врахуванням обставин кримінального провадження, а також те, що при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначався розмір застави, суд дійшов висновку, що на даному етапі такий запобіжний захід, як тримання під вартою без визначення розміру застави, зможе запобігти зазначеним ризикам, які на думку суду є досить реальними з підстав описаних вище.

Керуючись ст. ст. 177, 331 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 30 листопада 2025 включно, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 03.10.2025 року.

Суддя: ОСОБА_1