Номер провадження 1-кс/205/2565/25
Провадження №1-кс/205/2565/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м.Дніпро

Слідчий суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , підозрюваноного ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання слідчого СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони - ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0000030, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, відносно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, громадянина України, освіта вища, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який перебуває на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 14 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ., а також перевіривши надані матеріали клопотання, наглядового провадження та дослідивши докази по даних матеріалах,-

В С Т А Н О В И В :

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно ст.1 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», в останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 28 жовтня 2024 року № 740/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 29 жовтня 2024 року № 4024-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 листопада 2023 № 334, солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 14 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, солдат ОСОБА_5 , в розумінні вимог ст.ст.18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 407 КК України - є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про несення військової служби під час воєнного стану.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

За приписами статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проте, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

25 грудня 2023 року, солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи реальну можливість участі у веденні бойових дій, вирішив не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та взагалі ухилитися від військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

25 грудня 2023 року (більш точно час під час досудового розслідування не встановлено), солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, в умовах воєнного стану та проходячи її на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 14 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою тимчасово ухилитися від військової служби з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів, начальників та поважних причин, самовільно залишив місце служби, а саме пункт тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , командуванню про причини свого вибуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину.

16 січня 2025 року стосовно ОСОБА_5 складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та у зв`язку з неможливістю встановити місцезнаходження останнього, у спосіб, передбачений КПК України, а саме: в порядку ч.2 ст.135, ч.1 ст.278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручено для передачі, за останнім місцем роботи (служби) підозрюваного - представнику військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, 16 січня 2025 року у зв`язку із неможливістю встановити місце знаходження військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_5 було оголошено у розшук.

28.08.2025 року слідчим суддею Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області було винесено ухвалу про дозвіл на затримання ОСОБА_5 з метою його приводу.

26.11.2025 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні вказане клопотання підтримали, посилаючись на викладені у ньому обставини. Вважають обґрунтованими причини та підстави викладені у клопотанні та просили слідчого суддю застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 , заперечували проти задоволення клопотання через його необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши думки учасників провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя доходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 статті 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи із наявних та наданих слідчому судді матеріалів провадження, зокрема: матеріалів службового розслідування, протоколів допиту свідків та інших зібраних під час досудового розслідування доказів, слідчий суддя доходить висновку, що вказані вище докази, у їх сукупності, дають всі підстави стверджувати про вірогідну причетність підозрюваного до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що на вказаному етапі досудового розслідування він не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати саме суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Слідчий суддя вважає доведеними в ході розгляду вказаного клопотання наявність ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України (ризику переховування від органів досудового розслідування та суду), п.3 ч.1 ст.177 КПК України (ризику незаконного впливу на свідків та потерпілу особу у цьому ж кримінальному провадженні), п.4 ч.1 ст.177 КПК України (ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином) та п.5 ч.1 ст.177 КПК України (ризик вчинення іншого кримінального правопорушення).

В даному випадку слідчий суддя погоджується з доводами прокурора щодо того, що тяжкість можливого покарання сама по собі може бути суттєвим мотивом та підставою для підозрюваної особи переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Встановлені слідчим суддею обставини у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведення його вини, свідчать про існування цілком обґрунтованого ризику та наявності у підозрюваного реальної можливості переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Таким чином, враховуючи характер і тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та дані про його особу, які свідчать про відсутність будь-яких стримуючих факторів, які б переконували слідчого суддю в тому, що він не буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду у даному кримінальному провадженні та не вчинить нового злочину, слідчий суддя вважає необхідним застосувати відносно вказаної особи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Доводи, на які посилалась сторона захисту, слідчим суддею враховуються, проте вони не можуть бути безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки згідно положень ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407,408,429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України від 14.07.2025 № 478/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15.07.2025 № 4524-IX, з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб.

З огляду на положення ч.8 ст.176 КПК України та введення воєнного стану в Україні, слідчий суддя позбавлений можливості застосувати до військовослужбовця, який підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, інший запобіжний захід, окрім такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, навіть у випадку, якщо дійде висновку, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.32, 110, 131, 132, 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони - ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0000030, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 діб, тобто до 00 години 00 хвилин 23 січня 2026 року, включно.

Ознайомити та вручити підозрюваному під розпис копію ухвали про обрання запобіжного заходу.

Ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1