Справа № 182/6423/25
Провадження № 1-кс/0182/920/2025
У Х В А Л А

Іменем України

17.10.2025 року м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду в Дніпропетровській області ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність відповідальних осіб Нікопольської окружної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей у ЄРДР, -

за участю сторін провадження:

прокурора ОСОБА_4 , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області зі скаргою, в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність відповідальних осіб Нікопольської окружної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

Подана скарга обґрунтована тим, що (мовою оригіналу):

«24.09.2025 року я звернувся з заявою про вчинене щодо мене кримінального правопорушення, в порядку ст. ст. 1, 2, 25 ч. ч. 1, 2 ст. 55, п. 13, 14 ч. 1 та п. 1), 2) ч. 2 ст. 56, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України від 13 квітня 2012 року №4651-VI (оголошений у Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2013, № 9-10, № 11-12, № 13, ст. 88) КПК України до Нікопольської окружної прокуратури в якій вимагав:

1)Визнати потерпілим,

Негайно розпочати досудове розслідування,

Внести відомості зазначені в його заяві про вчинення щодо нього кримінального правопорушення відносно водіїв автобусу до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. ст. 1, 2, 25, 28, ч. ч. 1, 2 ст. 55, п. 13), 14 ч. 1 та п. 1), 2) ч. 2 ст. 56, ч. ч. 1,3,4 161, ч. 3 ст. 355, 396 КК України (2341-III) від 5 квітні 2001 року;

визнати потерпілим,

негайно розпочати досудове розслідування,

внести відомості зазначені у його заяві про вчинення щодо нього кримінального правопорушення відносно відповідальних осіб Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. ст. 1, 2, 25, 28, ч. ч. 1, 2 ст. 55, п. 13), 14 ч. 1 та п. ), 2) ч. 2 ст. 56, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 214 КПК України (4651-VI) за ч. 5 ст. 27 (з урахуванням дії 18, ст. ст. 26 - 30), ст. 109, ч. 3 ст. 161, ст. ст. 260, 353, ч. 3 ст. 355, ст. 356, ч. 2 ст. 364, 365, 366, ч. 2 ст. 367, ст. ст. 371, 396, 438, 444 КК України (2341-III) від 5 квітні 2001 року, притягнути винних осіб до кримінальної відповідальності поновивши мої порушені права і свободи людини, встановити відповідальних осіб ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, ПЕРЕВІЗНИКА і ПІБ водіїв - які вчинили правопорушення, надати йому інформацію для того щоб він мав можливість подати цивільний позов у кримінальній справі;

2) з моменту подання даної заяви про кримінальне правопорушення забезпечити його право потерпілого на безоплатну правничу допомогу, тобто право потерпілого на захисника в статусі незалежного адвоката якого має право обрати свободно, це і з інших країн як Великобританія, Франція, Нідерланди, Швейцарія (надати список відповідних адвокатів для вибору), якщо спір йде з державою - УКРАЇНА, в даному випадку незалежного захисника від держави - УКРАЇНА відповідно до регламенту п. 2) ч. 1 ст. 1, ст. ст. 4, 5 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність (5076-VI (Оголошений у Відомості Верховної Ради (ВВР), 2013, № 27, ст.282) від 5 липня 2012 року, і як наслідок забезпечити право на справедливий суд з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11. 1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя (v0009700-96), Рішення Конституційного Суду (№ 23-рп/2009) від 30.09.2009 року офіційного тлумачення статті 59 Конституції України (254к/96-ВР), рішення Конституційного Суду України (v009710-12) від 12 квітня 2012 року офіційного тлумачення статті 24 Конституції України (254к/96-ВР); статей 8, 1, 2, 3, 4, 6, 9, 19, 21, 22, 23, 59, 55, 64 Конституції України (254к/96-ВР), статей 3, 4, 5, 9, 10, 12, 13, 15 «Конвенції про права осіб з інвалідністю» (995_g71) Конвенцію ратифіковано Законом України № 1767-VI від 16.12.2009 року, статті 1, 6, 13, 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року ( 995_004) ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 року, Правило 91,92, 94 глави Х Регламенту Європейського Суду з прав людини (980_067) «Про редакція від 01.11.2003 року, з урахуванням положень статі 17 Закону України (3477-IV) виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенцію від про 23.02.2006 року зазначено, що суди застосовують при розгляді справ практику захист прав людини і основоположних свобод 1950 року(995_004) T 14 Закону Європейського України суду з прав людини як джерело права; п. п. 5), 7), 8) ч. 1, ч. 2 ст. 1 «Про безоплатну правничу допомогу» від 02.06.2011 року ( 3460-VI); ст. - 10, 11, 16, 19 Закон України Про судоустрій і статус суддів (1402-VIII), статей 6,7 Закону України «Про правонаступництво України» (1543-ХІІ) від 05.10.1991 року; статті 2.7, 14, 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року (( 995_043 )) далі цього пакту) ратифікованому Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 року № 2148-VIII (2148-08); статті 6 Договору про Європейський Союз (Маастріхт, 7 лютого 1992 року) (Документ 994_029, чинний, поточна редакція - Редакція від 13.12.2007); статтею 20, 21, 38, 47 Хартії Європейського Союзу про основні права від 07 грудня 2000 року (Документ 994 524, поточна редакція - Прийняття від 07.12.2000 року); пунктом а) i b) частини 1 статті 2 та статтею 14, 15, 26, 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів (995_118) приєднання від 14.04.1986 року, підстава - (2077-XI); прийнятою Рекомендацією щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7 Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року відповідно до положень статті 15 b) Статуту Ради Європи (994 001), враховуючи, що право на доступ до правосуддя і справедливому розгляду судом, гарантоване статтею 6 Європейської конвенції з прав людини (995 004), є одним з основних ознак будь-якого демократичного суспільства, прийняв додаток до Рекомендації R (81) 7 - Принципи : Пункт 4 « Жодна зі сторін не повинна бути позбавлена можливості користуватися послугами адвоката»; Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 року (995_114)(пункт 4). Комітет Міністрів Ради Європи у Рекомендаціях від 28 червня 1985 року R (85) 11 стосовно положення потерпілого в рамках кримінального права і кримінального процесу ( 994 127) приписує державам-членам приділяти більше уваги потребам потерпілого на всіх етапах кримінального процесу, а в Рекомендаціях від 12 травня 2004 року Rec (2004) 6 щодо вдосконалення національних засобів правового захисту ( 994_718) зазначає, що права та свободи, гарантовані Конвенцією ( 995_004), мають захищатися передусім на національному рівні; а також відповідно до Постанови Верховної Ради України № 757-XIV " Про Засади державної політики України в галузі прав людини" від 17 червня 1999 року якою затверджено: Засади державної політики України в галузі прав людини та Принципи державної політики в галузі прав людини. Я є потерпілим відповідно до регламенту ст. ст. 1, 2, 25, ч. ч. 1, 2 ст. 55, п. 13), 14 ч. 1 та п. 1), 2) ч. 2 ст. 56, 214 КПК України (4651-VI), тому маю право на безоплатну правову допомогу гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує. Під час допиту людини як свідка, потерпілого, обвинуваченого, підозрюваного, заявника в органах дізнання, досудового слідства чи дачі пояснень у правовідносинах з цими та іншими державними органами має право на безоплатну правову допомогу від обраної за власним бажанням захисника в статусі незалежного адвоката, це Великобританія, Німеччина, Франція і інші (надати список відповідних адвокатів), якщо спір йде з державою УКРАЇНА, в даному випадку незалежного захисника від держави УКРАЇНА:

3) кореспонденцію надсилати на ім`я ОСОБА_5 , відповідно до вимог § 49 Українського правопису та ч. 1 ст. 7 з урахуванням ч. 1 ст. 8 Конвенції про права дитини 995_021, чинна, Редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91, ч. 2 ст. 24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (Міжнародний пакт ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII ( 2148-08) від 19.10.73 ) 995_043, чинний, не порушуючи регламент ч. 6 ст. 1 Закону України Про забезпечення функціонування української мови як державної від 25 квітня 2019 року № 2704-VIII (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2019, № 21, ст.81) Закон визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2021 від 14.07.2021, бо звертаюся я як людина, а не фізична особа, яка не має здатності це зробити фізично, бо відсутності руки і очі, та інші людські органи, які притаманні лише людині, у випадку порушення даних вимог, буду вважати що є недієздатними або правопорушниками які свідомо не визнають мою правосуб`єктність рабстві, підробляють офіційні документи, вчиняють незаконні дії і порушили звичаї війни людини, дискримінують мої права людини та є спільниками злочинців які тримають у визначені міжнародними договорами на які я посилаюся, що є поваленням конституційного ладу, порушенням ст. ст. 1, 3, 5, 8, 9, 18, 19, 21, 23, 24, 27, 28, 29, 41, 60, 68 Конституції України 1996 року яка є Публічним договором Офертою - яку я частково приймаю і визнаю, тій частині де вона відповідає вимогам ст. ст. 23, 60 та п. 1 ПП цієї Конституції, кореспонденцію надсилати на адресу y проживання: АДРЕСА_1 Засоби зв`язку номер телефону: НОМЕР_1

тобто мною були визначені чіткі і законні вимоги, посилаючись на порядок кримінального провадження на території України, який визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України відповідно до ст. 1 КПК України, якою регламентовано що:

«1, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

2. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

3. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.»,

незаконність та протиправність дій ПРОКУРАТУРИ полягає:

у тому що не зважаючи на вищезазначене ПРОКУРАТУРА діє не дотримуючись законів. Конституції України і міжнародних договорів, тобто діє під час досудового розслідування в порушення порядку кримінального провадження на території України, який визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України відповідно до ст. 1 КПК України,

бо ПРОКУРАТУРОЮ порушено порядок кримінального провадження на території України з моменту реєстрації моєї Заяви про вчинене щодо мене кримінального правопорушення від 24.09. 2025 року (далі ЗАЯВИ), мені відмовили у моєї вимозі видати мені належним чином засвідчену копію процесуального офіційного документу якою є моя ЗАЯВА від 24.09.2025 року, моє КЛОПОТАННЯ від 29.09.2025 року, ВІДПОВІДЬ ПРОКУРАТУРИ від 25.09.2025 на мій року яка мною отримана 29.09.2025 року - доказом цього є відеозапис зроблений телефон (копії документів і відеозапис додаються), чим вчинили кримінальне регламент правопорушення так як перевищення повноважень правоохоронного органу, бо порушили провадження п. п. потерпілий 2) ч. 2 ст. 56 КПК України яким регламентовано протягом кримінального має право:

«отримувати від уповноваженого органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію», чим також порушено регламент ст. 1 та п. п. 13), 14 ч. Іст. 56 КПК України якими регламентовано що:

«13) одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках, передбачених цим Кодексом;

14) користуватися іншими правами, передбаченими цим Кодексом». ПРОКУРАТУРА видала мені підроблений офіційний документ який не засвідчений належним чином, бо реєстрація документів відбулася в електронному реєстрі (Інформаційно-комунікаційна система досудового розслідування) яка була перенесена на паперовий носій інформації який не вважається паперовою формою офіційного документу,

(((без додатково проведеної судової експертизи, що прямо порушує моє право на інформацію і порядок кримінального провадження, бо порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів,

тобто порушено ст. 1 ч. ч. 4, 5 ст. 106 - 1 КПК України та ст. ст. 4, 5 ЗАКОНУ УКРАЇНИ Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (оголошений у Відомості Верховної Ради (ВВР), 2015, № 2-3, ст. 12) які взаємодіють з ст. ст. 1, 3, 8, 9, 19, 34, 40 Конституція України 1996 року, ст. 17 Конституція УНР (n0002300-18), ст. ст. 2, 7 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року 2657-ХІІ, ст. ст. 3, 4, 5, 6, 13, 10-1, 14, 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року 2939-VI, ст. ст. 2, 4 - 6 Закон України «Про стандартизацію», Закону України Про доступ до публічної інформації, ст. 4, 5, 16, 19, 26 Міжнародний пакт про громадянські і політичні права (995_043), ст. 6, 18, 19, ч. 2, 3 ст. 29 Загальної декларація прав людини, ст. ст. 1, 55 з урахуванням дії ст. ст. 10,11,12 Статуту ООН, ст. ст. 1, 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 1-5, 11, 20, 21, 52 - 54 Хартії Європейського Союзу про основні права від 07 грудня 2000 року (Документ 994_524), ст. 46 з урахуванням дії ст. ст. 42, 43, 48, 53, 55 IV Конвенцією про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі (995_222)від 18.10.1907 року, ч. 1 ст. 27 з урахуванням дії 1- 3, 6, 13, 29, 154 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, ст. 26, 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів (995_118) Приєднання від 14.04.1986, підстава - 2077-ХІ Указ Президії Верховної Ради УРСР «Про приєднання УРСР до Віденської конвенції про право міжнародних договорів» (2077-XI) від 14.04.1986 року, Закону України Про правонаступництво України (1543-XI), ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" (1906-IV), ст. 3 Закону України "Про міжнародне приватне право" застосовуються правила міжнародного договору, чинні міжнародні договори є обов`язкові до виконання учасником договору по відношенню до кожної людини на рівні без дискримінації гарантовано право на визнання її правосуб`єктності та на отримання, зберігання та поширення інформації навіть під час війни, маю право захищати своє життя і здоров`я та життя і здоров`я іншої людини, я маю права на повагу до моєї гідності, а також порушує моє право на свободу у діях, порушує моє право користування приватною власністю, яким є час мого життя, бо у наслідку незаконних і протиправних дій ПРОКУРАТУРИ, мені нанесена пряма матеріальна (майнова) і моральна шкода, фізична шкода моєму здоров`ю, і я маю права на відшкодування нанесеної шкоди відповідно до п. 10) ч. 1 ст. 56 КПК України та ст. 56 Конституції України 1996 року))), бо копію офіційного документу паперової форми який є Витягом з електронного реєстру зобов`язані засвідчити відповідно до вимог п. 5.26. НАЦІОНАЛЬНОГО СТАНДАРТУ УКРАЇНИ ДСТУ ДП «УкрНДНЦ» від 01.07.2020 № 144 ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» (чинний з 01 вересня 2021 року), бо в офіційний документ не внесена інформація - яка повинна міститься відповідно до п. 5.26. ДСТУ 4163:2020 у паперової копії офіційного документу, не зазначено що офіційний документ паперової копії складено згідно з оригіналом електронного документу

ДСТУ 4163:2020 поширюється зокрема на такі організаційно-розпорядчі документи (п.1.1 ДСТУ 4163:2020):

- організаційні (положення, статути, посадові інструкції, штатні розписи тощо);

- розпорядчі (постанови, рішення, накази, розпорядження);

- інформаційно-аналітичні (акти, довідки, доповідні записки, пояснювальні записки, службові листи тощо) документи, створювані в результаті діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, установ, підприємств, організацій та інших юридичних осіб (далі - юридична особа) незалежно від їхнього функціонально-цільового призначення, рівня і масштабу діяльності та форми власності ДСТУ 4163:2020 стандарт установлює (п. 1.2 ДСТУ 4163:2020)

тобто так само як це робить СУД коли засвідчує рішення суду зазначаючи що «копія згідно з оригіналом» та ПІБ особи яка засвідчила і дата засвідчення відповідно до вимог п. 5.26. ДСТУ 4163:2020, лише в цьому випадку паперовий носій інформації стає офіційним документом і не вважається службовим підробленням офіційного документу, тобто посадові або службові особи ПРОКУРАТУРИ вчинили кримінальне правопорушення таке як службове підроблення, яке полягає у складанні, видачи службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, як і не внесення в офіційні документи відомостей які повинні міститись в офіційному документі, інше підроблення офіційних документів згідно ПОСТАНОВИ Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 742/318/18,

кримінальне правопорушення вважається закінченим з моменту підроблення або складання завідомо неправдивого документа незалежно від подальшого його використання, а при видачі документа з моменту його передачі зацікавленій особі, мотиви службового підроблення не впливають на кваліфікацію вказаного злочину, проте з`ясування мети та мотиву таких дій є обов`язком суду для встановлення всіх елементів складу злочину за ч. 1 ст. 366 КК (постанова ВС від 01 жовтня 2020 р. у справі № 759/7094/17),

обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень Верховного Суду для інших судів визначається законом, невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом, висновки щодо застосування норм права. викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права відповідно до регламенту ч. ч. 2, 4-6 ст. 13 ЗАКОНУ УКРАЇНИ Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (оголошений як Публічний договір ОФЕРТА У Відомості Верховної Ради (ВВР), 2016, № 31, ст.545),

З чого випливає що відповідальні особи ПРОКУРАТУРИ є співучасниками (приховування кримінального правопорушення яке є злочином за що передбачена відповідальність ст. 396 КК України 2001 року, це також є підбурюванням до вчинення подальших злочинів, саме тому не внесені відомості зазначені у моєї ЗАЯВІ від 24.09.2025 року до ЄРДР) у поваленні конституційного ладу, узурпації державної влади 3 правопорушниками які привласнили функції законодавчого органу та функції суду (судового органу), бездіяльності та невиконанні своїх посадових або службових обов`язків, не внесенні відомостей до ЄРДР в тобто невиконання імперативної норми яка регламентовано законодавчим органом, у порушені регламенту ст. ст. 1, 2, 25, 28, 113, ч. ч. 1, 2 ст. 114, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 55, п. 13), 14 ч. 1 та п. 1), 2) ч. 2 ст. 56, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 214 КПК України (4651-VI),

що є перевищенням повноважень і невиконанням посадових або службових обов`язків,

бо в діях відповідальних осіб ПРОКУРАТУРИ немає жодної законної і правомірної дії, бо діють незаконно і протиправно в порушення порядку кримінального провадження на території України, перевищують повноваження правоохоронного органу та діють в інтересах іншої юридичної особи, за що передбачена відповідальність за ст. ст. 364, 365 КК України (2001 року),

ПРОКУРОР ОСОБА_6 незаконно і протиправно відмовив мені зафіксувати процесуальну дію яка підтверджує факт подання мною моєї ЗАЯВИ саме ПРОКУРОРУ в порядку ст. 214 КПК України, бо відмовив мені зафіксувати як виглядає Його ПОСВІДЧЕННЯ ( без вмотивованої ПОСТАНОВИ ПРОКУРОРА, що є перевищенням повноважень, відеозапис як доказ додається), працівники ПРОКУРАТУРИ не мають взагалі Ознак ПРОКУРОРІВ - правоохоронного органу, це фірмовий одяг, ПОСВІДЧЕНЬ згідно звичаєвого права, бо немає механізму перевірки дійсності цих посвідчень, не можна ідентифікувати чи є це особа, яка дійсно займає посаду ПРОКУРОРА, інформація як виглядає ПОСВІДЧЕННЯ кожного ПРОКУРОРА Є ПУБЛІЧНОЮ і повинна бути у відкритому доступі на сайті ПРОКУРАТУРИ, бо від цього залежить безпека життя і здоров`я, благополуччя людини, що є порушенням ч. ч. 1 та 2 ст. 1 КПК України, ст. ст. 3, 19, 22, 34 Конституції України 1996 року,

ПРОКУРОР не прийняв і не зареєстрував особисто ЗАЯВУ, не внесені відомості зазначені у моїй Заяві про вчинене щодо мене кримінального правопорушення додо Єдиного реєстру досудових розслідувань, в результаті чого не визначив підслідність відповідно до порядку кримінального провадження, не відбувається вчасне досудове розслідування, чим порушено регламент ст. ст. 1, 2, 25, 28, 113, ч. ч. 1, 2 ст. 114, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 55, п. 13), 14 ч. 1 та п. 1), 2) ч. 2 ст. 56, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 214, ст. 216 КПК України (4651-VI) КПК України та ст. ст. 4, 5 ЗАКОНУ УКРАЇНИ Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, в результаті чого виникла плутанина і мені видали на руки замість копії мого КЛОПОТАННЯ від 29.09.2025 року, видали оригінал, що є службовою недбалістю, за що передбачено кримінальна відповідальність за ст. 367 КК України (2001 року).

Відповідь ПРОКУРАТУРИ порушує порядок кримінального провадження на території України визначений регламентом ст. ст. 1, ч. ч. 3, 5, 6 (з урахуванням дії ч. 1) ст. 110 КПК України якою регламентовано процесуальні рішення ПРОКУРОРА, якими регламентовано що:

ч.1. «Процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.», виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач,

ч. 3. «рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова прокурор визнає це за необхідне».

ч. 5. «Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обгрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

ч. 6. « Постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення. У разі необхідності постанова слідчого, прокурора виготовляється в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису службової особи, яка прийняла відповідне процесуальне рішення, або створюється з використанням Інформаційнокомунікаційної системи досудового розслідування відповідно до статті 106 -1 цього Кодексу.»,

з чого випливає що ПРОКУРОР може приймати процесуальні рішення виключно у формі мотивованої ПОСТАНОВИ з зазначенням підставам для прийняття ПОСТАНОВИ, тобто давати відповідь на ЗАЯВУ лише у ФОРМІ мотивованої ПОСТАНОВИ У тексті якої повинно бути зазначено (міститись) термін ПОСТАНОВА і відповідати мотивованій ПОСТАНОВІ,

але перший заступник керівника окружної прокуратури ОСОБА_7 (як зазначено у ПОСВІДЧЕНІ як доказ цього додається відеозапис зроблений на мій телефон) свідомо вчинив незаконні та протиправні дії, тобто вчинили кримінальне правопорушення яке полягає у перевищені повноважень та службове підроблення, за що передбачена відповідальність ст. ст. 365, 366 КК України (2001 року). доказом цього є відповідь ПРОКУРАТУРИ від 29.09. 2025 року, у якій зазначено «Артур МАТВІЙЧУК», правопис не відповідає запису у ПОСВІДЧЕНІ ПРОКУРОРА де П зазначено ОСОБА_7 , чим порушив п. 1) ч. 5 ст. 110 КПК України, бо сама відповідь не має ФОРМИ мотивованої ПОСТАНОВИ з зазначенням підставам для прийнятя ПОСТАНОВИ, чим порушено регламент ст. 1, ч. ч. 3, 5,60 урахуванням дії ч. 1) ст. 110 КПК України, бо відсутній зміст обставин, які є підставали для прийняття постанови, не зазначено мотиви прийняття постанови, їх обгрунтування та посилання на положення цього Кодексу, місце та час (строки) його виконання, бо є розумні строки розгляду визначені порядком кримінального провадження, бо саме ПРОКУРОР формі здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудового розслідування відповідно до ч. 2 ст. 36 КПК України, (копія паперового носія і відеозапис додається як доказ службового підроблення і порушення порядку кримінального провадження), з якої випливає що:

- відповідальні особи ПРОКУРАТУРИ не визнали моєї правосуб`єктності людини, доказом цього є текст відповіді ПРОКУРАТУРИ у якому зазначено « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_8 » що прямо вказує на недієздатність ПРОКУРАТУРИ, бо фізична особа або мій псевдонім не зверталися до них з ЗАЯВОЮ (повідомленням) про вчинене щодо них кримінальне правопорушення від 24.09.2025 року(далі ЗАЯВА), доказом цього е текст моєї ЗАЯВИ від 24.09.2025 року (копія додається), у якому зазначено моє ім`я, по батькові, прізвище у послідовності ОСОБА_5 відповідно регламенту & 49 Українського правопису яким регламентовано що:

«3 великої букви пишемо власні імена людей, по батькові, прізвища, псевдоніми, прізвиська: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 )»,

Український правопис затверджений ПОСТАНОВОЮ КАБІНЕТ МІНІСТРІВ УКРАЇНИ Питання українського правопису ( документ 437-2019-п) від 22 травня 2019 р. № 437 (далі ПОСТАНОВА), ст. 117 КОНСТИТУЦІЇ УКРАЇНИ 1996 року визначено що: Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання, п. З цієї ПОСТАНОВИ визначено що: Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській і Севастопольській міським державним адміністраціям сприяти використанню в новій редакції Українського правопису в діловодстві, освіті, видавничій справі, сфері телебачення і радіомовлення, інших сферах суспільного життя;

а регламент ч. 6 ст. 1 Закону України Про забезпечення функціонування української мови як державної від 25 квітня 2019 року № 2704-VIII (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2019, № 21, ст.81) Закон визнано таким, що відповідає Конституції України (е конституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2021 від 14.07.2021) якою регламентовано:

«навмисне спотворення української мови в офіційних документах і текстах, зокрема навмисне застосування її з порушенням вимог українського правопису і стандартів державної мови, а також створення перешкод та обмежень у застосуванні української мови тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом»,

чим порушили міжнародні договори (які обов`язкові до виконання) та порядок кримінального провадження на території України відповідно до регламенту ст. 1 КПК України яка взаємодіє з ст. ст. 8, 9, 19, 23, 55, 64 та п. 1 ПП Конституції України (бо у справі немає сторони яка має правосуб`єктність людини крім мене), бо порушено ч. 1 ст. 7 3 урахуванням ч. 1 ст. 8 Конвенції про права дитини 995_021, чинна, (Редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91), ч. 2 ст. 24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права ( Міжнародний пакт ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73) 995_043, чинний, порушено ст. ст. 1, 55 Статут ООН та ст. 6 Загальної декларації прав людини (995_015) (прийнята на третій сесії Генеральної Асамблеї ООН Резолюцією 217 а (ІІ) від 10 грудня 1948 р.) - яка прийнята відповідно до ст. ст. 10,11,12 Статуту ООН та с частиною внутрішнього законодавства, порушено ст. 16,3 урахуванням дії ст. ст. 1, 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (995_043) (прийнятий резолюцією 2200 a (XXI) Генеральної Асамблеї від 16 грудня 1966 р.) - якими гарантовано що: кожна людина ( тобто і я в тому числі), має право на визнання її правосуб`єктності ( як суб`єкта міжнародного права);

- відповідальні особи ПРОКУРАТУРИ не внесли відомості до Єдиного реєстру кримінального провадження на території України який регламентується ст. ІКПК України яка взаємодіє з ст. 28 та ч. 1 ст. 214 КПК України, бо під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не розслідування процесуальних у дій розумні строки забезпечує ПРОКУРОР (в частині строків розгляду питань, або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового віднесених до його компетенції);

- відповідальні особи ПРОКУРАТУРИ протиправно і незаконно не визнали мене регламенту потерпілим ч. 5 ст. 55 КПК України, чим порушили порядок кримінального провадження при відсутності вмотивованої ПОСТАНОВИ ПРОКУРОРА відповідно до на території України який регламентується ст. 1 КПК України яка взаємодіє з ч. 1 ст. 214 та ч. 2 ст. 55 КПК України, порушивши при цьому ч. 2 ст. 55 КПК України, якою законодавець визначив мій статус як потерпілого з моменту подання заяви про вчинення щодо мене кримінального правопорушення або заяви про залучення мене до провадження як потерпілого відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України якою регламентовано:

права і обов`язки потерпілого виникають в людини (особи) з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення й 20 провадження як потерпілого;

ПРОКУРАТУРА порушила ч. 5 ст. 55 ( яка взаємодіє з ст. 1, ст. 110, ч. 1 ст. 214 цього Кодексу) КПК України якою регламентовано що : за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, ... у строки 24 години визначені ч. 1 ст. 214 КПК України та надсилає ПОСТАНОВУ заявнику, мені у визначені строки даної ПОСТАНОВИ не надіслали, що прямо вказує на те, що заперечень ПРОКУРАТУРИ нема проти мого статусу ПОТЕРПІЛОГО, я сам прийшов і подав КЛОПОТАННЯ від 29.09.2025 року про видачу на руки мені ВИТЯГУ 3 ЄРДР і визнання мене потерпілим вмотивованої ПОСТАНОВИ про не визнання мене потерпілим, однак мені відмовили у видачі даної ПОСТАНОВИ,

але при цьому не зрозуміло з якої причини без вмотивованої ПОСТАНОВИ ПРОКУРОРА в порушення ст. 110 КПК України (якою регламентовані процесуальні рішення у вигляді мотивованої ПОСТАНОВИ), в порушення порядку кримінального провадження на території України, прийнято процесуальне рішення мою ЗАЯВУ направити до ТУ ДБР яке розташоване у м. Полтава та ГУНП в Дніпропетровській області

-яких юридично не існує згідно правопису (що є службовим підробленням офіційного документу), бо відсутні відомості про них в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, текст якого є доказом, бо правопис має значення юридична особа приватного права ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ з кодом і Головне управління Національної поліції в Дніпропетровської області згідно правопису є державний орган відповідно до § 54 Українського правопису, яким регламентовано що: назви органів державної влади і їх установ, підприємств, організацій пишуться з великої букви перше слово, тобто це не одна та сама юридична особа, при цьому її юридично не існує і ніколи не утворювалась у спосіб передбачений законом,

є однаковими ВИМОГИ щодо написання найменування юридичної особи приватного права і її відокремленого підрозділу та ВИМОГИ щодо написання найменування юридичної особи, її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, крім організації профспілки (зі змінами) ЗАТВЕРДЖЕНО Наказом Міністерства юстиції України 05 березня 2012 року № 368/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 17.10. 2018 року № 3236/5)Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 березня 2012 р. за № 367/20680 та 17 жовтня 2018 року за № 1170//32622 якими регламентовано:

великі та малі літери, використані в установчих документах та при заповненні заяви у сфері державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, вважаються тотожними,

великі та малі літери, використані в установчих документах та при заповненні заяви у сфері державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, вважаються тотожними,

в установчих документах та при заповненні реєстраційної картки вказують лише великі літери українського алфавіту (А, Б, В, Г, Г, Д, Е, Є, Ж, 3, И, І, Ї, Й, К, Л, М, Н, О, П. Р, С, Т, У, Ф, Х, Ц, Ч, Ш, Щ, Ь, Ю, Я),

юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву, юридична особа не має права використовувати найменування іншої юридичної особи відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 90 ЦК України від 16 січня 2003 року № 435-IV, а ч. 6 ст. 1 Закону України Про забезпечення функціонування української мови як державної від 25 квітня 2019 року №2704-VIII (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2019, № 21, ст. 81) Закон визнано таким, що відповідає Конституції України ( конституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2021 від 14.07.2021 регламентовано що:

«навмисне спотворення української мови в офіційних документах і текстах, зокрема навмисне застосування її з порушенням вимог українського правопису і стандартів державної мови, а також створення перешкод та обмежень у застосуванні української мови тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом», - що прямо вказує на те що правопис написання має юридичне значення та юридичні наслідки, тобто залежить чи є юридична особа приватного права - підприємцем чи організацією або публічного права яка є органом державної влади, з чого випливає що:

що ПРОКУРАТУРА вчиняє кримінальне правопорушення таке як службове підробляє офіційних документи системно, а ГОЛОНЕ УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ - це юридична особа приватного права, більш докладно я про це зазначав у своєї ЗАЯВІ від 24.09.2025 року і як доказ додав ВИТЯГ з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (копія цього ВИТЯГУ І ЗАЯВИ від 24.09.2025 року додається).

незаконність і протиправність дій ПРОКУРАТУРИ також полягає:

у проявленій бездіяльності і службової недбалості, бо моя заява направлена ТУ ДБР, яке розташоване у м. Полтава та ГУНП в Дніпропетровській області без прийняття мотивованої постанови прокурора з зазначенням підстав такого рішення, а чому не НАБУ або СПЕЦІАЛЬЗОВАНІЙ АНТИКОРУПЦІЙНІЙ ПРОКУРАТУРІ як це визначено ч. 2 ст. 216 КПК України?

бо відповідно до порядку кримінального провадження який регламентовано ст. ст. 1, 2,25. 28, 110, 113, ч. ч. 1, 2 ст. 114, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 55, п. 13), 14 ч. 1 та п. 1), 2) ч. 2 ст. 56, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 214, ст. 216 КПК України (4651-VI) КПК України,

спочатку вносяться відомості у Єдиний реєстр досудових розслідувань (далі ЄРДР), а вже потім передається за підслідністю, бо визначити підслідність - без внесення відомостей до ЄРДР і без визначення кваліфікації кримінального правопорушення конкретної ст. ст. КК України - неможливо не порушивши порядок кримінального провадження на території України,

бо якщо ЗАЯВУ (повідомлення) про вчинене щодо мене кримінальне правопорушення подана ПРОКУРОРУ, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність здійснюється ПРОКУРОРОМ, Відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені прокурором, він зобов`язаний протягом п`яти робочих днів з дня внесення таких відомостей з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до відповідного органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування відповідно до регламенту ст. 1, п. 5) ч. 5 та ч. 7 ст. 214 КПК України (тобто не просто направити, а доручити проведення досудового розслідування), чого не виконано ПРОКУРАТУРОЮ, чим порушено порядок кримінального провадження на території України, що є перевищенням повноважень і кримінальним правопорушенням, бо лише після того як визначено ст. ст. КК України - кримінального правопорушення наприклад ст. 438 КК України у якому досудове розслідування веде СБУ згідно ст. 216 КПК України, тобто що дозволяє лише після цього визначити підслідність і направити за підслідністю мотивованою ПОСТАНОВОЮ ПРОКУРОРА 3 вказанням підстав такого рішення відповідно до ст. 216 КПК України, тобто направлення моєї Заяви про вчинене щодо мене кримінальне правопорушення до ПОЛІЦІЇ і ДБР (юрисдикції ПОЛІЦІЇ я не визнаю, про що зазначав у своєї ЗАЯВІ) це є протиправні і незаконні дії ПРОКУРАТУРИ, ЯКІ порушують порядок кримінального провадження на території України який регламентовано ст. 1 КПК України (з урахуванням порушення ч. 1 ст. 214, ст. 216 КПК України та ч. 1 ст. 2 та ч. 1 ст. 11 КК України) якою регламентовано:

«1. порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

2. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

3. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства та України про адміністративні правопорушення.» - яка взаємодіє з ч. 1 ст. 2 КК України визначає підстави кримінальної відповідальності:

«підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом», тобто ч. 1 ст. 2 КК України відправляє до ч. 1 ст. 11 КК України якою визначено поняття кримінального правопорушення:

«кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення», тобто «кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність),... » яке визначається відповідною статтею цього КК України, відповідні статі КК України які передбачають кримінальну відповідальність, за вчинення кримінальне правопорушення яким мені нанесено моральну і матеріальну шкоду, фізичну шкоду моєму здоров`ю які я зазначив у Заяві про кримінальне правопорушення з урахуванням дії ст. 12 КК України,

також незаконність та протиправність дій ПРОКУРАТУРИ полягає:

у проявленій бездіяльності та протиправних незаконних діях, які перешкоджають вчасному розслідуванню кримінального правопорушення, про яке мною заявлено в Заяві про вчинене щодо мене кримінального правопорушення в порядку ст. 1, 2, 25, 28, ч. ч. 1, 2 ст. 55, п. 13), 14 ч. 1 та п. 1), 2) ч. 2 ст. 56, ч. ч. 1, 3, 4, 5, 7 ст. 214 КПК України, тобто невиконанні і порушенні вимоги ч. ч. 1 та 3, 4 ст. 214 КПК України, не внесені відомостей до ЄРДР, бо мені не надали вчасно витяг з ЄРДР протягом 24 годин з моменту внесення таких відомостей згідно регламенту ч. 1 ст. 214 КПК України, мені фактично відмовлено в належній реєстрації і прийняття заяви про злочин, порушено моє право на негайне прийняття і реєстрацію Заяви про вчинення щодо мене кримінальне правопорушення та визнання мене потерпілим, доказом цього є той факт порушення і невиконання регламенту п. 7) ч. 5 ст. 214 КПК України яким регламентовано що:

«у Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження»,

з чого випливає що підтверджує прийняття і реєстрацію Заяви про вчинення щодо мене кримінальне правопорушення та визнання мене потерпілим - виключно якщо присвоєно номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань,

тобто мені відмовили в належній реєстрації і прийняття заяви про злочин, порушено моє право на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання мене потерпілим, порушене моє право на отримування від уповноваженого органу документу, що підтверджує прийняття заяви про злочин і реєстрацію, чим порушили ст. ст. 1, 2, 28, 113, ч. ч. 1, 2 ст. 114, ч. ч. 1, 2 ст. 55, п. 13), 14 ч. 1 та п. 1), 2) ч. 2 ст. 56, ч. ч. 1, 3, 4, 5, 7 ст. 214 КПК України, тобто порушено порядок кримінального провадження на території України, який визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України ч. 1 ст. 1 КПК України, не дотримання визначених процесуальних строків КПК України, тобто порушення розумних строків розгляду які не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень, чим порушено ст. 28 КПК України, яка регламентує що:

1. Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень; рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки

2. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції),.....

у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом відповідно до регламенту ст. 30 КПК України, а не ПРОКУРОТУРОЮ чим перевищили свої повноваження,

тобто порушено моє право на справедливий суд яке гарантоване ст. 14 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року (з урахуванням дії ст. 6 Загальної декларації прав людини Прийнята і проголошена резолюцією 217 A (II) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року та ст. 16 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року, представники члена ООН громадянські зобов`язані і політичні права від 16 грудня 1966 року (Міжнародний пакт ратифіковано визнавати мою правосуб`єктність людини) Міжнародного Пакту про Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII ( 2148-08 ) від 19.10.73) BC особи є рівними перед судами і трибуналами. Кожен має право при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, пред`явленого йому, або при визначенні його права та обов`язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону, тобто порушено мої права і свободи, це є жорстоке поводження та наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження по відношенню до мене, повна бездіяльність що є порушенням п. с) ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 27 з урахуванням дії ст. ст. 2, 6, 4, 13, 29, 32, 154 157 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (Конвенцію ратифіковано Указом ПВР УРСР від 03.07.1954. Про зняття застережень здійснення заяви див. Закон № 3413-IV від 08.02.2006).

ПРОКУРАТУРОЮ порушено регламент початку досудового розслідування ч. ч. 1,3. 4 ст. 214 КПК України, якими регламентовано:

ч. 1. Слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, ав разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування;

ч. 3. Здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених ці частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається тягне за собою відповідальність, встановлену законом......

ч. 4. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття п заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається;

вищезазначена вказана норма є імперативною за своїм характером, регламентовано суворе дотримання і не передбачає будь-якого розслідування (перевірок) чи оцінки доказів викладених у заяві про злочин слідчим, прокурором, слідчим суддею до внесення відомостей зазначених у моєї заяві про злочин в ЄРДР, бо в протилежному випадку це доказ того, що держава не бажає або не здатна належним чином здійснювати розслідування або кримінальне переслідування, тобто умисна незаконна бездіяльність;

тобто незаконність та протиправність дій ПРОКУРАТУРИ полягає:

y проявленій бездіяльності, що є пособництвом у скоєнні кримінального правопорушення (яких я обвинувачую у злочині) і перевищення влади та службових повноважень працівниками правоохоронного органу, є умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, які завдали мені істотної шкоди моїм охоронюваним законом правам і інтересам, у порушені мого права на незалежного захисника від держави (це адвокати Великобританії, Німеччини, Франції), тобто порушено право на рівноправ`я та регламент ст. ст. 8 - 10 КПК України, поставивши мене у не рівні умови у порівнянні з іншими сторонами (учасниками) процесу, що спричинили тяжкі наслідки бо порушено моє право на користування моєю власністю і володіння існуючим майном гарантоване статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції 1950 року, порушення міжнародних договорів і звичаїв війни, жорстокому поводженням з цивільним населенням та порушенням регламенту ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 27, ст. ст. 29, 32, 33, 148 з урахуванням дії ст. ст. 2, 6, 4, 13, 154, 157 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (Конвенцію ратифіковано Указом ПВР УРСР від 03.07.1954, Про зняття застережень і здійснення заяви див. Закон № 3413-IV від 08.02.2006), чинна з урахуванням дії Закону України Про правонаступництво України, порушено ст. 1, ч. 1 ст. 6 з урахуванням дії ст. ст. 13, 14, 17 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (995_004), порушено ст. ст. 2, 14, 16, 26 Міжнародний пакт про громадянські і політичні права (995_043)( Міжнародний пакт ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII ( 2148-08 ) від 19.10.73), порушено ст. ст. 1, 2, 6, 7, 8, 10, 17, 28 Загальної декларації прав людини Прийнята і проголошена резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року (995_015), порушено рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7 Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року відповідно до положень статті 15 b) Статуту Ради Європи (994_001), враховуючи, що право на доступ до правосуддя і справедливому розгляду судом, гарантоване статтею 6 Європейської конвенції з прав людини (995_004), є одним з основних ознак будь-якого демократичного суспільства, прийняв додаток до Рекомендації R (81) 7 - Принципи : Пункт 4 « Жодна зі сторін не повинна бути позбавлена можливості користуватися послугами адвоката», порушено Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 року (995_114)(пункт 4). Комітет Міністрів Ради Європи у Рекомендаціях від 28 червня 1985 року R (85) 11 стосовно положення потерпілого в рамках кримінального права і кримінального процесу ( 994_127) приписує державам-членам приділяти більше уваги потребам потерпілого на всіх етапах кримінального процесу, а в Рекомендаціях від 12 травня 2004 року Rec (2004) 6 щодо вдосконалення національних засобів правового захисту ( 994_718 ) зазначає, що права та свободи, гарантовані Конвенцією ( 995_004 ) мають захищатися передусім на національному рівні, порушено ст. ст. 21, 24, 41, 56, 59 з урахуванням дії ст. ст. 1, 3, ч. ч. 1, 2 та першого речення ч. 3 ст. 8, ст. 19, 22, 23, 64 та п. 1 Перехідних положень Конституції України 1996 року та іншого вищезазначеного законодавства, полягає також: у умисному невиконанні службовою особою - ПРОКУРАТУРИ рішення Конституційного Суду України та умисне недодержання нею висновку Конституційного Суду України - тобто резолютивної частини рішення Конституційного Суду України (v009p710-12) від 12 квітня 2012 року офіційного тлумачення статті 24 Конституції України (254к/96-ВР), яким вирішив:

1. В аспекті конституційного звернення положення статті 24 Конституції України стосовно рівності громадян у конституційних правах, свободах та перед законом у взаємозв`язку з Закону положеннями України щодо захисту судом прав і свобод людини і громадянина та рівності усіх частини першої статті 55, пункту 2 частини третьої статті 129 Основного учасників судового процесу перед законом і судом треба розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства, має гарантовані державою рівні визначеному процесуальним законом порядку у судах усіх юрисдикцій, спеціалізацій та права на захист прав і свобод у судовому порядку та на участь у розгляді своєї справи у інстанцій, у тому числі й особа, яка засуджена і відбуває кримінальне покарання в установах виконання покарань;

2. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене; також це є умисне невиконання службовою особою ПРОКУРАТУРИ рішення Конституційного Суду України та умисне недодержання нею висновку Конституційного Суду України тобто резолютивної частини рішення Конституційного Суду (№ 23- рп/2009) від 30.09.2009 року офіційного тлумачення статті 59 Конституції України (254к/96-ВР), яким вирішив:

1. Положення частини першої статті 59 Конституції України (254к/96-ВР) "кожен має право на правову допомогу" треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує:

2. Положення частини другої статті 59 Конституції України (254к/96-ВР) "для... надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура" в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що особа під час допиту її як свідка в органах дізнання, досудового слідства чи дачі пояснень у правовідносинах з цими та іншими державними органами має право на правову (юридичну) допомогу від обраної за власним бажанням особи в статусі адвоката, що не виключає можливості отримання такої допомоги від іншої особи, якщо законами України щодо цього не встановлено обмежень:

3. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене;

ПРОКУРАТУРА дискримінувала мої права і свободи людини, лишив мене можливості мати рівні умови у порівнянні з іншими сторонами процесу - порушивши моє право на захисника (правничу безоплатну допомогу), порушивши як наслідок права на справедливий суд, тобто порушив права людини на рівноправ`я, що є незаконними і протиправними діями якою є проявлена бездіяльність, які нанесли мені пряму матеріальну і моральну шкоду та шкоду здоров`ю, матеріальну шкоду нанесено мені на теперішній час у розмірі 6 130 000 000 000 (шість трильйонів сто двадцять мільярдів) гривень, бо розмір позовних вимог є моєю власністю.

Я, маю права вимагати притягнення винних осіб до кримінальної і цивільної відповідальності за нанесення мені моральної і матеріальної шкоди, шкоди здоров`ю та загальному благополуччю, мені нанесено моральна і матеріальна шкода, шкода моєму здоров`ю, бо згідно ст. 3 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я (2801-ХІІ) якою визначено: «здоров`я - це стан повного фізичного, психічного і соціального благополуччя, а не тільки відсутність хвороб і фізичних вад»,

а в мене зараз у житті фактично немає повного фізичного, психічного і соціального благополуччя, я не можу спокійно реагувати на прості речі при спілкуванні у публічному просторі, зараз взагалі я нервуюі часто конфліктую, тому що не можу навіть спокійно спати (виспатися повноцінно) і знаходжуся у систематичному стресовому стані, засипаю, але не можу повноцінно виспатись, бо постійно думаю про кримінальне правопорушення, ці життєві обставини у які я потрапив завдяки незаконним діям мною обвинувачених осіб, вимагають від мене додаткових зусиль, які морально і фізично важко переносити, таке враження що я вагони кожного дня розвантажую, я практично витрачаю всю свою енергію на те щоб якось компенсувати упадок сил і ледь триматися, що є нанесенням мені фізичної шкоди стану мого здоров`ю, тому я оцінив нанесену моральну шкоду та фізичну шкоду здоров`ю ПРОКУРАТУРОЮ У 3 000 000 000 000 (три трильйони) гривень,

матеріальна шкода нанесена відповідальними особами ПРОКУРАТУРИ - полягає порушені права розпоряджатися моєю приватною власністю яким є час мого життя, 1 (одну) хвилину мого життя я оцінюю вв 1 000 000 000 (один мільярд) гривень, відбулося протиправне і незаконне втручання в моє приватне і особисте життя, бо я вимушений втрачати свою приватну власність - яка є часом мого життя, на спілкування правопорушниками, судом, тобто мене примусили витрачати частину мого життя на складання процесуальних документів, замість того щоб я їх витратив на приємні для мене дії і в моїх інтересах, на складання цієї заяви я вимушений був витратити безповоротно 50 годин мого життя, 50 годин x 60 хвилин = 3000 хвилин х 1 000 000 000 гривень = 3 000 000 000 000 (три трильйони) гривень,

нанесена моральна шкода відшкодовується грошима, що є моєю власністю відповідно до заявленого законодавства, також нанесеної мені кримінальним правопорушенням матеріальна і моральна шкода, фізична шкода моєму здоров`ю у розмірі 6 130 000 000 000 (шість трильйонів сто двадцять мільярдів) гривень, невідшкодований завдяки вчиненої бездіяльності і незаконним протиправним діям ПРОКУРАТУРИ - яка є вчиненим щодо мене кримінальним правопорушенням,

аналогічна думка зазначена у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) у своєму рішенні Європейським Судом з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції 1950 року сформулював правову позицію пункті "21. Суд нагадує, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції (995_004), право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обгрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності" (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31). Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в пункті 32 справи Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98), пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини від 02 березня 2005 року заява №71916/01, 71917/01 та 10260/02 ("Von Maltzan and Others v Germany");

про що зазначив у заяві про кримінальне правопорушення відповідно до регламенту ч. 1 ст. 55 КПК України, якою регламентовано що :

потерпілим у кримінальному провадженні є людина, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, мені нанесено моральна і фізична шкода потерпілим у кримінальному провадженні є людина, якій кримінальним правопорушенням власністю, пов`язаних з протиправними діями яку зараз неможливо порахувати, бо здоров`ю, майнова шкода, яка полягає у витратах мого часу який є моєю приватною протиправні дії не закінчені, мною буде поданий позов;

законодавець визначив мій статус як потерпілої з моменту подання заяви про вчинення щодо мене кримінального правопорушення або заяви про залучення мене до провадження як потерпілої відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України якою регламентовано:

права і обов`язки потерпілого виникають в людини (особи) з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого;

ч. 5 ст. 55 КПК України регламентовано що : за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушения або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, ............ у строки 24 години визначені ч. 1 ст. 214 КПК України такої Постанови мені не надходило, тому її не може бути у матеріалах справи, це каже про те що слідчий та прокурор не має заперечень проти мого процесуального статусу потерпілого;

п. 1) ч. 2 ст. 56 КПК України регламентовано що : під час досудового розслідування потерпілий має право на негайне прийняття реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання її потерпілою, потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення, норма вищезазначених статей ч. ч. 1, 2 ст. 55,

п. 13), 14 ч. 1 та п. 1), 2) ч. 2 ст. 56, ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України (4651-VI) з урахуванням вимог положень ст. ст. 1, 2, 7, 8, 9, 25 КПК України (4651-VI) імперативними за своїм характером і не передбачає будь-яких перевірок чи оцінки доказів викладених у заяві про злочин слідчим, прокурором, слідчим суддею до внесення відомостей зазначених у моєї заяві про кримінальний злочин в ЄРДР та обов`язкова до виконання слідчим, прокурором, слідчим суддею, бо ч. 3 ст. 214 КПК України регламентовано що :

здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом..

але відповідальні особи ПРОКУРАТУРИ своєю незаконною та неправомірною бездіяльністю яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР та нездійсненні своєчасного досудового розслідування, створюють умови при яких порушується мої права людини на захист моїх прав і свобод державою ( у наслідок порушується моє право на відшкодування - компенсацію матеріальної, моральної, психічної, завданої здоров`ю шкоди, чим порушено ст. 1, п. 10) ч. 1 ст. 56 КПК України та ст. 56 Конституції України 1996 року), яке мені гарантоване державою статтею 3 Конституції України (254к/96-ВР) якою визначено що :

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави;

перед законом всі люди і громадяни рівні у своїх правах і свободах відповідно до ст. ст. 21, 24 Конституції України (254к/96-ВР), незалежно від майнового стану чи посади. Немає законних підстав відповідальними особами ПРОКУРАТУРИ не виконувати регламент статті 214 КПК України (4651-VI), бездіяльність і незаконні дії полягають у нездійсненні досудового розслідування та невнесенні відомостей до ЄРДР, що є незаконною бездіяльністю. Бо вказана норма у ст. 214 КПК України є імперативною за своїм характером і не передбачає будь-яких перевірок чи оцінки доказів викладених у заяві про злочин слідчим, прокурором, слідчим суддею до внесення відомостей зазначених у моєї заяві про злочин в ЄРДР, бо ч. 3 ст. 214 КПК України регламентовано що:

«здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом», невиконання імперативної норми без рішення суду, це є привласнення функцій суду та перевищення повноважень, бо відповідно до ст. ст. 1, 30 КПК України які взаємодіють 3 ч. ч. 1 - 3 статті 124 Конституції України (254к/96-ВР) та ст. 1, ч. 1 ст. 6 з урахуванням дії ст. ст. 13, 14 Конвенції про права людини 1950 року ( 995_004) державою гарантовано що:

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Незаконні дії відповідальних осіб ПРОКУРАТУРИ призвело до порушення міжнародних договорів ст. 1, ч. 1 ст. 6 з урахуванням дії ст. ст. 13, 14 Конвенції про права людини 1950 року ( 995_004) з урахуванням невиконання і порушення ст. ст. 1, 2, 8, ч. ч. 1- 5 ст. 9 КПК України, порушення звичаїв війни ст. 46 IV Конвенцією про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі (995_222) від 18.10.1907 року, що є незаконні дії з урахуванням порушення ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 27, Конвенції про захист цивільного населення під час війни. Відповідальні особи ПРОКУРАТУРИ по відношенню до мене поводяться жорстоко та без будь-якої поваги до моєї честі і гідності, бо вся ця бездіяльність перешкоджає вчасному правовому захисту, наносячи мені матеріальну, моральну, психічну шкоду, фізичну шкоду здоров`ю, а відповідальні особи ПРОКУРАТУРИ ще роблять гірше своєю злочинною бездіяльністю. ч. ч. 1 та 2 статті 1 КПК України (4651-VI) визначено:

1. Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

2. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України;

стаття 2 КПК України (4651-VI) визначає завдання кримінального провадження с завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура;

у статтях 2, 11 Кримінального Кодексу України (2341-III) (далі КК України) визначені підстави кримінальної відповідальності та поняття кримінального правопорушення. Але кримінальна відповідальність за кримінальне правопорушення - не настає з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР В порядку статті 214 КПК України (4651-VI), це є лише початком досудового розслідування, яке є перевіркою достовірності повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зазначене в заяві, кримінальне покарання за злочин настає коли винесено обвинувальний вирок суду відповідно до стаття 62 Конституції України (254к/96-ВР);

ч. 1 ст. 2 КК України визначає підстави кримінальної відповідальності: «підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом», визначено тобто ч. 1 ст. 2 КК України відправляє до ч. 1 ст. 11 КК України якою поняття кримінального правопорушення :

«кримінальним правопорушенням винне діяння (дія або є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне бездіяльність), тобто «кримінальним вчинене суб`єктом кримінального правопорушення», правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність).... » яке визначається відповідною статтею цього Кримінального кодексу України, тобто відповідні статі КК України які передбачають кримінальну відповідальність, за вчинене кримінальне правопорушення яким мені нанесено моральну і матеріальну (майнову) шкоду та фізичну шкоду здоров`я, я зазначив відповідні ст. КК України у тексті Заяви про вчинене щодо мене кримінальне правопорушення з урахуванням дії ст. 12 КК України;

порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України відповідно до регламенту ч. 1 ст. 1 КПК України, ч. 1 статті 55 (з урахуванням взаємодії дії ст. ст. 8, 9) КПК України регламентовано:

потерпілим у кримінальному провадженні є людина, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, мені нанесено моральна і матеріальна шкода, шкода здоров`ю, про що зазначено у моєї даній заяві про злочин;

законодавець регламентував мій статус як потерпілого з моменту подання заяви про вчинення щодо мене кримінального правопорушення або заяви про залучення мене до провадження як потерпілого відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України якою регламентовано що:

права і обов`язки потерпілої виникають в людини з моменту подання заяви вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого;

ч. 5 ст. 55 КПК України регламентовано що : за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди. зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, ... у строки 24 години визначені ч. 1 ст. 214 КПК України;

п. 1) ч. 2 ст. 56 КПК України регламентовано що :

під час досудового розслідування потерпілий має право на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання її потерпілою, потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення, норма вищезазначених статей ч. ч. 1, 2 ст. 55, п. 13), 14 ч. 1 та п. 1), 2) ч. 2 ст. 56, ст. 214 КПК України (4651-VI) з урахуванням вимог положень ст. ст. 1, 2, 7, 8, 9, 25 КПК України (4651-VI) є імперативною за своїм характером,

регламентовано суворе дотримання і не передбачає будь-якого розслідування (перевірок) чи оцінки доказів викладених у заяві про злочин слідчим, прокурором, слідчим суддею до внесення відомостей зазначених у моєї заяві про злочин в ЄРДР, бо в протилежному випадку це доказ того, що держава не бажає або не здатна належним чином здійснювати розслідування або кримінальне переслідування, тобто умисна незаконна бездіяльність, бо ч. 3 ст. 214 КПК України регламентовано що: здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом

ч. 2 ст. 214 КПК України регламентовано що: «Досудове розслідування розпочинається 3 моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом Бюро економічної безпеки України»,

але ч. ч. 1 та 2 ст. 55 Конституції України (254к/96-ВР) кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (Офіційне тлумачення частини другої статті 55 див. в Рішеннях Конституційного Суду № 6-зп від 25.11.97, № 19-рп/2011 від 14.12.2011 - яка взаємодіє з ч. ч. 1 та 2 ст. 1, ч. ч. 1 та 2 ст. 55, ст. 214 КПК України (4651-VI) та п. п. 1) та 14) ч. 1 ст. 92 Конституції України (254к/96-ВР) якою регламентовано що : - виключно законами України визначаються: пункт 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина, пункт 14) судоустрій, судочинство, статус суддів; засади судової експертизи; організація і діяльність прокуратури, нотаріату, органів досудового розслідування, органів і установ виконання покарань; порядок виконання судових рішень; засади організації та діяльності адвокатури; (з урахуванням положень ст. ст. 8, 1, 3, 4, 6, 9, 19, 21, 22, 23, 64, 124, 129 Конституції України (254к/96-ВР) та Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 р. «Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя»), але не нормативними чи підзаконними актами якими є Положення про порядок ведення ЄРДР, затверджений наказом Генерального прокурора України - які повинні відповідати вимогам положень ст. 214 КПК України (4651-VI) якою регламентовано що

«слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику(потерпілому) витяг 3 Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування», вищезазначена норма є імперативною за своїм характером і не передбачає будь-яких перевірок чи оцінки доказів викладених у заяві про злочин слідчим, прокурором, слідчим суддею, складом суду Апеляційного суду до внесення в ЄРДР, тому що ч. 3 ст. 214 КПК України регламентовано що:

здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом;

тобто передбачено обов`язкове внесення до ЄРДР, в протилежному випадку це доказ того, що держава не бажає або не здатна належним чином здійснювати розслідування або кримінальне переслідування, тобто умисна протиправна та незаконна бездіяльність,

з вищезазначеного витікає що статус потерпілої як учасника судового процесу зберігається до того часу поки не буде проведено розслідування після внесення до ЄРДР та остаточним рішенням суду не буде доведено зворотного, тому що законодавець визначив мій статус як потерпілої з моменту подання заяви про вчинення щодо мене кримінального правопорушення або заяви про залучення мене до провадження як потерпілого відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України якою регламентовано: права і обов`язки потерпілої виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого,

а відповідно до ч. 1 статті 55 КПК України визначено : потерпілим у кримінальному провадженні є людина, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, мені нанесено матеріальна шкода, про що зазначено у моєї заяві про злочин;

ч. 5 ст. 55 КПК України регламентовано що : за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, ... у строки 24 години визначені ч. 1 ст. 214 КПК України такої Постанови мені не надійшло, це каже про те що слідчий та ПРОКУРОР не має заперечень проти мого процесуального статусу потерпілої,

п. 1) ч. 2 ст. 56 КПК України регламентовано що:

під час досудового розслідування потерпіла має право на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим.

ТАКОЖ ЗВЕРТАЮ УВАГУ СУДУ що у частині 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (995_004) прямо визначено, що кожен має право на розгляд справи судом, встановленим законом. У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 (заяви №29458/04 та № 29465/04), зазначено, 23. Відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). ( Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 (заяви № 29458/04 та № 29465/04). - [Електронний ресурс]. Режим доступу: http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/974 115).....

Європейський Суд з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11) зазначає у п. 150. Згідно з практикою Суду, метою терміну «встановлений законом» у статті 6 Конвенції є гарантування того, «що функціонування судової системи у демократичному суспільстві не залежить від виконавчої влади, а регулюється законом, прийнятим парламентом». У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути залишена на розсуд судових органів... (див. рішення від 21 червня 2011 року у справі «Фруні проти Словаччини» (Fruni v. Slovakia), заява № 8014/07, п. 134). (справа «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11) Електронний ресурс режим доступу: https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_947#Text). (Аналогічне зазначено у рішенні ЄСПЛ у п. 23 по справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 (заяви №29458/04 та № 29465/04) (аналогічне див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). (Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 (заяви № 29458/04 та № 29465/04) Електронний ресурс Режим доступу: http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/974_115);

у відповідності до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

ч. 1 ст. 9 КПК України регламентовано що: під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

ч. 3 ст. 9 КПК України регламентовано що: закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

ч. 4 ст. 9 КПК України регламентовано що: у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

ч. 5 ст. 9 КПК України регламентовано що: Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

стаття 9 Конституції України (254к/96-ВР) визначено що: чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України;

стаття 6 Конституції України (254к/96-ВР) визначено що: Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову;

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України;

стаття 19 Конституції України (254к/96-ВР) визначено що:

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

стаття 8 Конституції України (254к/96-ВР) гарантує що: в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується;

у статті 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (2453-VI) від 7 липня 2010 року визначено: суд, здійснюючи правосуддя на засадаха верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

стаття 19 Закону України "Про міжнародні договори України" (1906-IV) від 29 червня 2004 року (далі - Закон № 1906-IV) визначає дію міжнародних договорів України на території України :

ч. 1 чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку. передбаченому для норм національного законодавства:

ч. 2 якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору;

положенням статті 17 (з урахуванням положень ст. 1, 2, 6 цього Закону) Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (3477-IV) від 23.02. 2006 р. Редакція від 02.12.2012 року визначено що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 року) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права;

у ст. 26 Віденської конвенції про право міжнародних договорів (995_118) Приєднання від 14.04.1986, підстава - 2077-ХІ УКАЗ ПРЕЗИДІЇ ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНСЬКОЇ РСР «Про приєднання Української Радянської Соціалістичної Республіки до Віденської конвенції про право міжнародних договорів» (2077-XI) прийняття від 14.04.1986 року, регламентовано що:

Pacta sunt servanda - кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників i повинен добросовісно виконуватись,

ст. 27 цієї Конвенції визначає : внутрішнє право і додержання договорів Учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору. Це правило діє без шкоди для статті 46.,

у Постанові № 13 Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з Розгляду Цивільних і Кримінальних Справ «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя» Документ v0013740-14, поточна редакція - Прийняття від 19.12.2014 року зазначив що

якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, передбачено інші правила, ніж ті, що визначено у відповідному акті законодавства України, то згідно із частиною другою статті 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV "Про міжнародні договори України" (далі - Закон № 1906-IV), статті 3 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV "Про міжнародне приватне право" застосовуються правила міжнародного договору;

з вищезазначеного витікає що виключно законами визначається діяльність органів державної влади, в тому числі бездіяльність яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1ч. 1 ст. 303 КПК України, яка виникає внаслідок невиконання вимог ст. 214 КПК України, (яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення), згідно якої сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше 24 години з моменту подання і задовольнити - що с імперативною нормою обов`язковою до виконання. Про результати розгляду повідомляється особа, яка подала заяву про злочин. Про повну або часткову відмову виноситься вмотивована постанова відповідно до ч. 5 ст. 55, 214 КПК України (протягом 24 годин), копія якої вручається особі, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй, ЧОГО НЕБУЛО ВИКАНОНО ВІДПОВІДАЛЬНИМИ ОСОБАМИ ПРОКУРАТУРИ. При цьому відповідна бездіяльність може бути зумовлена не лише на вчиненням процесуальної дії в межах встановлених зазначеною нормою строків, а й неналежним розглядом заяви про кримінальне правопорушення в порядку статті 214 КПК України, зокрема, залишенням її без процесуального реагування або неналежним на неї процесуальним реагуванням. Бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, також полягає у невнесенні відомостей зазначених у моєї заяві до ЄРДР та у нездійсненні процесуальних дій, які зобов`язані вчинити у визначений цим Кодексом строк відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 28, ч. 5 ст. 55, ст. 113, ч.ч. 1, 2 ст. 114, ч.ч. 1 - 7 ст. 214 КПК України, зокрема - щодо невиконання вимог ст. 214 КПК України, тому що ч. 3 ст. 214 КПК України регламентовано що:

здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом (тобто зобов`язані розглянути заяву в строк не більше 24 години з моменту подання і задовольнити, розпочавши досудове розслідування негайно, зібрати докази, мені не вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки

особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення, саме у цьому також полягає бездіяльність відповідальних осіб ПРОКУРАТУРИ),

з чого випливає що відповідальними особами ПРОКУРАТУРИ також порушено регламент ст. 28 КПК України, яка регламентує що :

1. Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень;

2. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції)......

Користуючись вищезазначеним та статтями 1, 2, 7, 8, 9, 11, 20, 21, 24, 25, 26, 28, 44, 48. 49, 55-57, 59, 214, 303 - 310 КПК України (4651-VI), статтями 1; 3-6; 8; 9; 19-24; 27, 28, 32 34; 40, 42; 55-64; 68; 92, 124-129-1 Конституції України (254к/96-ВР); статтями 1, 6, 13, 14, 17 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (995 004); статей 1, 3, 19 Закону України "Про міжнародні договори України" (1906-IV) від 29 червня 2004 року; статті 26, 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів (995_118) Приєднання від 14.04.1986; пункту h) частини 1 статті 23, статей 42 - 46 IV Конвенцією про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі (995 222), від 18.10.1907 року; статтею 17 (з урахуванням положень ст. 1, 2,6 цього Закону) Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (3477-IV)від 23.02. 2006 року: Постановою № 13 Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з Розгляду Цивільних і Кримінальних Справ «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійснения правосуддя» Документ v0013740-14, поточна редакція - Прийняття від 19.12.2014 року,

вимагаю:

1) визнати бездіяльність відповідальних осіб НІКОПОЛЬСЬКОЇ ОКРУЖНОЇ ПРОКУРАТУРИ протиправною та незаконною;

2) зобов`язати відповідальних осіб НІКОПОЛЬСЬКОЇ ОКРУЖНОЇ ПРОКУРАТУРИ внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які зазначені у моїй Заяві про вчинення щодо мене кримінального правопорушення в порядку ст. 214 КПК України (4651- VI) від 24.09.2025 року:

3) з моменту подання цієї Скарги забезпечити рішенням суду мені незалежного захисника від обслуговуючої корпорації з назвою держава - УКРАЇНА 3 Великобританії, Франція, Нідерланди, Швейцарії (з інших держав ЄС). звернути увагу що суд може розглянути скаргу без участі мого захисника у розумні процесуальні строки 72 години відповідно до регламенту ст. 1, ст. 28 та ч. 2 ст. 306 КПК України, якщо рішення суду буде ухвалене на мою користь, а захисник (адвокат - якого маю право обрати вільно) з Великобританії, Франція, Нідерланди, Швейцарії буде забезпечений рішенням суду для подальших процесуальних дій, про що буде зазначено у рішенні суду, або за участю мого захисника - якого зобов`язаний забезпечити слідчий суддя (суд), бо відповідальні особи НІКОПОЛЬСЬКОЇ ОКРУЖНОЇ ПРОКУРАТУРИ своїх обов`язків не виконали, не забезпечив захисника, на рівних умовах з обвинуваченим чи підозрюваним та протиправно і незаконно дискримінували мої права потерпілого, тому слідчий суддя (суд) зобов`язаний забезпечити моє право на безоплатну правничу допомогу, тобто право потерпілого на захисника в статусі незалежного адвоката з Великобританії, Франція, Нідерланди, Швейцарія (вчасно надати список відповідних адвокатів, щоб встигнути розглянути мою Скаргу у розумні процесуальні строки 72 години відповідно до регламенту ст. 1, ст. 28 та ч. 2 ст. 306 КПК України, а також захисник мені i потрібен буде і після внесення відомостей у Єдиний державний реєстр досудових розслідувань, щоб захищати мої права і свободи людини та законні інтереси), якщо спір йде з державою УКРАЇНА, в даному випадку незалежного захисника від держави Україна відповідно до регламенту п. 2) ч. 1 ст. 1, ст. ст. 4, 5 ЗАКОНУ УКРАЇНИ Про адвокатуру та адвокатську діяльність (5076-VI) (Оголошений у Відомості Верховної Ради (ВВР), 2013, № 27, ст.282) від 5 липня 2012 року, і як наслідок забезпечити право на справедливий суд розглянувши Скаргу з дотриманням норм матеріального процесуального права відповідно до ст. ст. 1, 2, 7, 8, 9, 10, 11, 20, 21, 22, 23, 55, 56, 214, 303 - 309 КПК України (4651-VI), з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11. 1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя (v0009700-96), Рішення Конституційного Суду (№ 23-рп/2009) від 30.09.2009 року офіційного тлумачення статті 59 Конституції України (254к/96-ВР), рішення Конституційного Суду України (v009710-12) від 12 квітня 2012 року офіційного тлумачення статті 24 Конституції України (254к/96-ВР); статей 8, 1, 2, 3, 4, 6, 9, 19, 21, 22. 23, 59, 55, 64 Конституції України (254к/96-ВР), статей 3, 4, 5, 9, 10, 12, 13, 15 «Конвенції про права осіб з інвалідністю» (995_g71) Конвенцію ратифіковано Законом України № 1767-VI від 16.12.2009 року, статті 1, 6, 13,14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року ( 995_004) ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 року, Правило 91,92, 94 глави Х Регламенту Європейського Суду з прав людини (980_067) редакція від 01.11.2003 року, з урахуванням положень статі 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (3477-IV) від 23.02.2006 року зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року(995_004) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права; ст. ст. 3 - 6, 13, п. п. 2), 5), 7), 8) ч. 1, ч. 2 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» від 02.06.2011 року ( 3460-VI); ст. 1 - 10, 11, 16, 19 Закон України Про судоустрій і статус суддів (1402- VIII), статей 6, 7, 9 Закону України Про правонаступництво України (1543-ХІІ) від 05.10.1991 року; статті 2, 7, 14, 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року (( 995_043 )) далі цього пакту) ратифікованому Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 року № 2148-VIII (2148- 08); статті 6 Договору про Європейський Союз (Маастріхт, 7 лютого 1992 року) (Документ 994 029, чинний, поточна редакція - Редакція від 13.12.2007); статтею 20, 21, 38, 47 Хартії Європейського Союзу про основні права від 07 грудня 2000 року (Документ 994 524, поточна редакція - Прийняття від 07.12.2000року ); пунктом а) і b) частини 1 статті 2 та статтею 14, 15, 26, 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів (995_118) приєднання від 14.04.1986 року, підстава - (2077-XI); прийнятою Рекомендацією щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7 Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року відповідно до положень статті 15 b) Статуту Ради Європи (994 001). враховуючи, що право на доступ до правосуддя і справедливому розгляду судом, гарантоване статтею 6 Європейської конвенції з прав людини (995 004), є одним з основних ознак будь-якого демократичного суспільства, прийняв додаток до Рекомендації R (81) 7 - Принципи : Пункт 4 « Жодна зі сторін не повинна бути позбавлена можливості користуватися послугами адвоката»; Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 року (995_114) (пункт 4). Комітет Міністрів Ради Європи Рекомендаціях від 28 червня 1985 року R (85) 11 стосовно положення потерпілого в рамках кримінального права і кримінального процесу (994_127) приписуєс державам-членам приділяти більше уваги потребам потерпілого на всіх етапах вдосконалення національних засобів правового захисту ( 994 718) зазначає, що кримінального процесу, а в Рекомендаціях від 12 травня 2004 року Rec (2004) 6 щодо на національному рівні; а також відповідно до Постанови Верховної Ради України № права та свободи, гарантовані Конвенцією ( 995 004), мають захищатися передусім 757-XIV "Про Засади державної політики України в галузі прав людини" від 17 червня 1999 Принципи державної політики в галузі прав людини. Я є потерпілим відповідно до року якою затверджено : Засади державної політики України в галузі прав людини та регламенту ст. ст. 1, 2, ч. ч. 1,2 ст. 55. п. 13), 14 ч. 1 та п. 1), 2) ч. 2 ст. 56 КПК України можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними (4651-VI), тому маю право на безоплатну правову допомогу гарантовану державою органами, вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує. Під час допиту людини як свідка, потерпілого, обвинуваченого, підозрюваного, заявника в органах дізнання, досудового слідства чи дачі пояснень у правовідносинах з цими та іншими державними органами має право на безоплатну правову допомогу від обраної за власним бажанням захисника в статусі відповідних адвокатів), якщо спір йде з державою - УКРАЇНА (корпорації), в даному незалежного адвоката, це Великобританія, Німеччина, Франція і інші (надати список випадку незалежного захисника від обслуговуючої корпорації держави - УКРАЇНА,

ЗВРТАЮ УВАГУ СУДУ на відповідь яку я отримав коли просив мені надати захисника для звернення до міжнародного суду від НІКОПОЛЬСЬКОГО МІСЦЕВОГО ЦЕНТРУ НАДАННЯ БЕЗОПЛАТНОЇ ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ (копія додається),

мені відмовили у захиснику на підставі п. 4) ч. 1 ст. 23 Закону України Про безоплатну правничу допомогу (3460-VI) від 2 червня 2011 року, чинний, (Назва Закону в редакції Закону № 3022-IX від 10.04.2023(оголошений у Відомостях Верховної Ради України (ВВР), 2011, № 51, ст.577), якою регламентовано що:

надання безоплатної вторинної правничої допомоги припиняється за рішенням центру надання безоплатної правничої допомоги у разі, якщо:

п. 4) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі;

однак звертаю УВАГУ СУДУ що ст. 9 Конституції України 1996 року регламентує що: «чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України», з чого випливає що:

міжнародні суди які здійснюють судочинства відповідно до міжнародних договорів які є частиною національного законодавства України - це є національні засоби правового захисту у справі, але мені було відмовлено у захиснику щоб я міг звернутися до міжнародного суду,

як використали текст п. 4) ч. 1 ст. 23 Закону України Про безоплатну правничу допомогу від 2 червня 2011 року, прямо вказує на те що ЦЕНТР З НАДАННЯ БЕЗОПЛАТНОЇ ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ і адвокати яких він надає, є не лише не незалежними від підприємства з назвою держава - УКРАЇНА, а ще у додаток вчиняють незаконні дії, тобто обман споживача (користувача), не повідомляючи про те що вони не є незалежними заздалегідь, а з`ясовується це тоді, коли людина звертається до міжнародного суду, і тоді людині протиправно і незаконно відмовляють у захисті на підставі п. 4) ч. 1 ст. 23 цього Закону (3460-VI), що прямо вказує на те що захисник має свої інтереси захищаючи інтереси держави, саме тому виникає конфлікт інтересів, що є доказом того, що на території корпорації підприємства з назвою держава - УКРАЇНА немає не лише незалежного адвоката від держави, а від будь якого підприємства по відношенню до людини, доказом цього е відповідь на моє звернення НІКОПОЛЬСЬКОГО МІСЦЕВОГО ЦЕНТРУ З НАДАННЯ БЕЗОПЛАТНОЇ ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ, яка мною отримана 31.05.2023 року (копія додається як доказ),

саме тому я вимагаю щоб мені захисник був призначений судом, і не як інакше,

бо ч. ч. 1, 2 ст. 1, 7, 8, 9, 10, 11, ч. 1 ст. 20, 48, 49 КПК України взаємодіє з ст. 3, ч. ч. 1 і 2 та першого речення ч. 3 ст. 8, ст. 19, 21, 22, 23, 24, 27, ч. 1 ст. 28, ст. ст. 59, 64, п. п. 1). 12), 14) ч. 1 ст. 92, ст. 129 та п. 1 ПП Конституції України 1996 року (які взаємодіють з ст. І КПК України) та з ст. 6 Закону України Про безоплатну правничу допомогу (3460-VI) від 2 червня 2011 року,

ст. 23 Конституції України 1996 року яка регламентує кримінальне провадження та якою регламентовано:

«кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості»,

а ч. 1 ст. 19 Конституції України 1996 року регламентовано що

«правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством»,

ст. 1 КПК України (4651-VI) регламентовано що:

1. порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України,

2. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України»,

ч. 1 ст. 9 КПК України регламентовано що:

«під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства».

З вищезазначеного випливає що Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України 1996 року і міжнародних договорів відповідно до ст. 1 КПК України, також ст. 6 яка взаємодіє з ст. 14 Закону України Про безоплатну правничу допомогу від 2 червня 2011 року яким регламентовано що:

«питання надання безоплатної правничої допомоги в Україні регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України», тобто Конституцією України яка має найвищу юридичну силу, яка в свою чергу гарантує що:

«В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується» відповідно до регламенту ст. 8 Конституції України 1996 року,

ст. 59 Конституції України 1996 року регламентовано:

«Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 02.06.2016), Частина перша (Офіційне статті тлумачення частини першої статті 59 див. в Рішенні 59 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1401-VIII від Конституційного Суду № 13-рп/2000 від 16.11.00,Офіційне тлумачення положення 30.09.2009), частини першої Частину статті другу 59 статті 59 виключено на підставі Закону № 1401-VIII від див. в Рішенні Конституційного Суду № 23-рп/2009 від 02.06.2016»,

слідчий суддя зобов`язаний діяти відповідно до ч. 2 ст. 6 яка взаємодіє з ч. 2 ст. 19 Конституції України 1996 року якими регламентовано що:

орган судової влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України,

учасником або суб`єктом Конституції України який користується правами і свободами с виключно людина або громадянин (а не фізична особа) відповідно до регламенту Розділу Конституції України з назвою ПРАВА, СВОБОДИ ТА ОБОВ`ЯЗКИ ЛЮДИНИ 1 ГРОМАДЯНИНА та ст. ст. 55, 1, 3, 8, 19 Конституції України 1996 року яка взаємодіє з ст. 1 КПК України,

а відповідно до ст. 3 Конституції України держава відповідає за свою діяльність перед Людиною якою визначено що:

«Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність, Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави»,

ст. 21 Конституції України 1996 року регламентовано:

«усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини с невідчужуваними та непорушними»,

ст. 22 Конституції України 1996 року регламентовано:

«права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не с вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті змісту нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження та обсягу існуючих прав і свобод».

ст. 24 Конституції України 1996 року регламентовано:

«громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом»,

ст. 23 цієї Конституції взаємодіє з ст. 27 ( з урахуванням взаємодії з ч. 1 ст. 28 цієї Конституції) Конституції України 1996 року якою регламентовано:

«кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, честь і гідність, життя і здоров`я та честь і гідність інших людей від протиправних посягань» тобто будь яким не заборонним законом способом маю права захищати свої права і свободи та життя і здоров`я відповідно до ст. 23 ( з урахуванням взаємодії ст. 64 цієї Конституції) Конституції України 1996 року якою регламентовано:

«кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості».

а ст. 64 Конституції України 1996 року регламентовано:

«Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. (Офіційне тлумачення статті 64 див. в Рішенні Конституційного Суду № 9-зп від 25.12.97)»,

ст. 4 ЗАКОНУ УКРАЇНИ Про адвокатуру та адвокатську діяльність (5076-VI) (Оголошений у Відомості Верховної Ради (ВВР), 2013, № 27, ст.282) від 5 липня 2012 року (далі Закон), визначенні Принципи та засади здійснення адвокатської діяльності якою регламентовано що :

адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів;

тобто прямо вказує на те що захисник повинен бути незалежний від іншої протилежної сторони юридичного спору,

а ст. 5 цього Закону (5076-VI) визначено взаємодія адвокатури і держава, якою регламентовано що:

1. Адвокатура є незалежною від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб;

2. Держава створює належні умови для діяльності адвокатури та забезпечує дотримання гарантій адвокатської діяльності;

3) кореспонденцію надсилати на ім`я ОСОБА_5 , відповідно до вимог § 49 Українського правопису та ч. 1 ст. 7 з урахуванням ч. 1 ст. 8 Конвенції про права дитини 995 021, чинна, Редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789- ХІІ від 27.02.91, ч. 2 ст. 24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права Міжнародний пакт ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РCP N 2148- VIII (2148-08) від 19.10.73 ) 995_043, чинний, не порушуючи регламент ч. 6 ст. 1 Закону України Про забезпечення функціонування української мови як державної від 25 квітня 2019 року № 2704-VIII (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2019, № 21, ст. 81) Закон визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2021 від 14.07.2021, бо звертаюся я як людина, а не фізична особа яка не має здатності це зробити фізично, бо відсутні руки і очі, та інші людські органи які притаманні лише людині, у випадку порушення даних вимог, буду вважати що є дієздатними або правопорушниками які свідомо не визнають мою правосуб`єктність рабстві, підробляють офіційні документи, вчиняють незаконні дії і порушили звичаї війни людини, дискримінують мої права людини та є спільниками злочинців які тримають у визначені міжнародними договорами на які я посилаюся, що є поваленням конституційного України 1996 року яка є Публічним договором Офертою - яку я частково приймаю і визнаю, ладу, порушенням ст. ст. 1, 3, 5, 8, 9, 18, 19, 21, 23, 24, 27, 28, 29, 41, 60, 68 Конституції, кореспонденцію надсилати на адресу проживання: АДРЕСА_1 .

Скаржник ОСОБА_13 про час і місце судового розгляду повідомлялася у відповідності до вимог ст. 135 КПК України шляхом надіслання повістки засобами поштового зв`язку з повідомленням, на вказану ним у скарзі поштову адресу.

Факт повідомлення скаржника про прибуття до суду, на 09 жовтня 2025 року, підтверджується довідкою про причини повернення/досилання (Ф.20) рекомендованного повідомленнями про вручення поштового відправлення, в якій зазначено, що поштове повідомлення повертається, оскільки адресат відмовився отримувати сповіщення.

У судове засідання призначене на 17 жовтня 2025 скаржник у черговий раз не з`явився.

Прокурор заперечував проти задовлення скарги.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, заслухавши думку прокурора, дійшов наступного висновку.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України суди, як і інші органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Завданням слідчого судді відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування врегульовано ст. 306 КПК України. Зокрема, частиною першою вказаної статті передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень глави 26 КПК України.

Частиною 2 ст. 306 КПК України визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

За приписами ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні визначений ст. 135 КПК України, ч. 1 якої передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Слідчий суддя звертає увагу на ту обставину, що у скарзі скаржник не вказує про розгляд скарги за його участю.

Заявник належним чином був повідомленим про судові засідання з розгляду скарги, однак в жодне судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду скарги чи розгляд такої у його відсутності не подав.

Така процесуальна поведінка скаржника призводить до порушення розумних строків розгляду скарги. При цьому слідчий суддя звертає увагу, що скаржник не був позбавлений можливості подати відповідне клопотання про відкладення розгляду скарги засобами електронного чи поштового зв`язку.

Відповідно до імперативних вимог ч. 3 ст. 306 КПК України участь у судовому засіданні заявника чи його представника є обов`язковою. Водночас, згідно із ч. 2 цієї ж статті слідчий суддя зобов`язаний розглянути скаргу на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги … У разі ж неявки до суду заявника, належним чином сповіщеного про розгляд скарги, слідчий суддя не наділений повноваженнями забезпечити прибуття цієї особи проти її волі.

Зокрема, примусовий привід до суду згідно із ч. 3 ст. 140 КПК України застосовується виключно до підозрюваного, обвинуваченого або свідка. Грошове стягнення за неявку до суду без поважних причин відповідно до ч. 1 ст. 139 КПК України може бути накладено лише на підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного відповідача, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Адміністративній відповідальності за злісне ухилення від явки в суд за ст. 185-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягають лише свідок, потерпілий, позивач, відповідач, експерт, перекладач.

Таким чином, закон не встановлює жодних заходів процесуального примусу для забезпечення участі в судовому засіданні особи, котра оскаржує рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора.

Не передбачає закон і можливості розгляду слідчим суддею скарги за відсутності заявника, належним чином повідомленого про такий розгляд, якщо в судовому засіданні не бере участі його представник.

У ч. 2 ст. 307 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, які слідчий суддя може прийняти за результатами розгляду відповідної скарги: скасувати рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасувати повідомлення про підозру; зобов`язати припинити дію; зобов`язати вчинити певну дію; відмовити в задоволенні скарги.

Однак постановлення будь-якої з наведених ухвал за відсутності і заявника, і його представника не відповідатиме приписам частини третьої статті 306 КПК України.

Чергове відкладення розгляду скарги призводить до порушення строку, встановленого ч. 2 ст. 306 КПК України, а також не гарантує прибуття в наступне судове засідання осіб, котрі не бажають брати в ньому участь.

Прийняття ж у такому випадку іншого рішення, крім зазначених у ч. 1 ст. 307 КПК України, не пов`язаного з розв`язанням порушених у скарзі питань по суті (зокрема, про залишення скарги без розгляду) суперечитиме закріпленій у п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 9 КПК України засаді законності, оскільки відповідного способу вирішення скарги законом не передбачено.

Тоді як згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, у зазначеній ситуації слідчий суддя позбавлений можливості розглянути скаргу з дотриманням передбаченого КПК України порядку. Адже будь-яке з прийнятих ним рішень суперечитиме тій чи іншій нормі процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження /справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України»/. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання /справа « ОСОБА_14 проти Іспанії»/.

З урахуванням недоліків законодавчого регулювання розгляду слідчим суддею скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, які в аналогічних ситуаціях унеможливлюють дотримання встановленої КПК процедури, а також з огляду на відсутність єдиної та сталої судової практики з цього питання, слідчий суддя приходить до переконання, що неодноразова неявка в судове засідання скаржника без повідомлення поважності причин такої неявки, без подання клопотання про відкладення розгляду скарги чи без подання заяви про розгляд такої у його відсутності, свідчить про не підтримання поданої скарги особою, яка її подала, ОСОБА_3 , у зв`язку з чим в задоволені такої слід відмовити.

Прийняття такого рішення відповідатиме висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі № 9901/365/19, який у відповідності до положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинен бути врахований при застосуванні таких норм права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволені скарги ОСОБА_3 на бездіяльність відповідальних осіб Нікопольської окружної прокуратури, яка полягає у невнесенні його заяви від 24.09.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

Ухвала слідчого судді остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1