ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2149/25 Справа № 932/3426/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000330 від 07 лютого 2023 року у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України (далі - КК),

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Кушугум Запорізької області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КК,

за участю:

прокурора ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року кримінальне провадження №0000330 стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених за ч. 1 ст. 126 КК, закрито у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_10 від обвинувачення.

В обґрунтування прийнятого судового рішення, суд першої інстанції зазначив, що як вбачається з обвинувального акту, зі зміненим обвинуваченням в порядку ст. 338 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , обвинувачуються за ч. 1 ст. 126 КК, в завданні ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_13 . При цьому, кримінально протиправні діяння відносно потерпілого ОСОБА_10 вчинені обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а саме ОСОБА_8 наніс удар рукою в область грудної клітини потерпілому ОСОБА_10 , а ОСОБА_7 наніс один удар ногою у ліву ногу нижче коліна потерпілому ОСОБА_10 , чим спричинили останньому фізичний біль і не спричинивши тілесні ушкодження і у кримінальному провадженні відносно обвинувачених за заявою потерпілого ОСОБА_10 здійснювався розгляд. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання потерпілого ОСОБА_10 та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а матеріали кримінального провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали суду, яка підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що під час судового розгляду кримінального провадження прокурор змінив обвинувачення в порядку ст. 338 КПК, перекваліфікувавши дії обвинувачених з ч. 3 ст. 296 КК на ч. 1 ст. 126 КК, оскільки був допитаний потерпілий ОСОБА_13 , який повідомив, що більш точних обставин нанесення йому та потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень останній не пам`ятає, однак чітко вказує, що під час досудового розслідування з ним проводилися слідчі (розшукові дії) та про наявність конфлікту, який виник між обвинуваченими та потерпілими, яким нанесені удари, внаслідок яких останній відчував фізичний біль. Водночас під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_13 не допитувався. Крім того суд не допитував ні свідків, ні обвинувачених, не досліджував письмові та речові докази. Викладене в обвинувальному акті обвинувачення за ч. 1 ст. 126 КК є не конкректним та не відповідає диспозиції даної норми, з його змісту не вбачається які дії обвинувачених орган досудового розслідування відносить до побоїв, інших насильницьких дій. На думку захисника, обставини не підтверджують вину обвинувачених в даному злочині. Обвинувальний акт не містить такі складові суб`єктивної сторони злочину, як мотив та умисел. Вказані недоліки обвинувального акту порушують право обвинувачених, передбачене ст. 42 КПК, знати у вчиненні якого кримінального правопорушення вони обвинувачуються, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист, чим істотно порушується їх право на захист.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а матеріали кримінального провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали суду, яка підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Захисник наводить доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги, поданої ним в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначаючи, що суд не допитував ні свідків, ні обвинувачених, не досліджував письмові та речові докази, а викладене в обвинувальному акті обвинувачення за ч. 1 ст. 126 КК є неконкректним та не відповідає диспозиції даної норми, не містить мотиву та умислу, обставини не підтверджують вину обвинувачених в даному злочині. Вказані недоліки обвинувального акту порушують право обвинувачених, передбачене ст. 42 КПК.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник в режимі відеоконференції та обвинувачені підтримали апеляційні скарги захисника та з підстав, викладених в них, просили їх задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника, посилаючись на їх безпідставність, ухвалу суду першої інстанції вважав законною та просив залишити її без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав належним чином, а доводи апеляційних скарг захисника є неспроможними, з огляду на наступне.

За частиною 4 статті 26 КПК кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

У статті 477 КПК визначено, що кримінальне правопорушення за частиною 1 статті 126 КК відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження на розгляд суду першої інстанції надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК.

Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор в порядку ст. 338 КПК змінив обвинувачення та відповідно до зміненого обвинувального акта дії обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , кожного окремо, що виразилися в умисному завданні удару, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, кваліфіковані за ч. 1 ст. 126 КК.

Під час судового засідання в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 заявив клопотання про закриття кримінального провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у зв`язку з його відмовою від обвинувачення, оскільки він матеріальних та моральних претензій до них не має, його рішення є добровільним та беззаперечним, а наслідки такої відмови йому роз`яснені та зрозумілі. При цьому обвинувачені та захисник в судовому засіданні не заперечували проти закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Тому у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття кримінального провадження.

Такий висновок суду першої інстанції у колегії суддів не викликає сумнівів, оскільки суд, заслухавши позицію потерпілого щодо відмови від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, не міг діяти інакше, ніж це передбачено пунктом 7 частини 1 статті 284 КПК, тобто кримінальне провадження за таких умов підлягало лише закриттю.

На переконання апеляційного суду, відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття провадження на будь-якій стадії судового розгляду, а будь-які намагання сторін спонукати потерпілого продовжувати підтримувати обвинувачення для підтвердження чи спростування вини обвинувачених (наявності або відсутності складу та події злочину) будуть мати характер процесуального примусу щодо нього, що є неприпустимим.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к, провадження № 13-28кс19) у разі зміни прокурором обвинувачення з публічного на приватне суд повинен насамперед виконати загальні вимоги, встановлені статтею 338 КПК. Зокрема, якщо зміна передбачає кваліфікацію дій обвинуваченого як менш тяжкого злочину, головуючий згідно із частиною третьою цієї статті зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі. У цьому випадку потерпілого також необхідно поінформувати щодо особливостей кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, у тому числі зумовлених його позицією правових наслідків для провадження.

За таких обставин потерпілий може вільно обрати на власний розсуд один з альтернативно можливих варіантів поведінки: підтримати початково висунуте публічне обвинувачення з кваліфікацією злочину як більш тяжкого; підтримати змінене, тобто приватне обвинувачення; відмовитися від притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності; не вчиняти жодних юридично значущих дій...

Якщо потерпілий не подавав заяви про злочин і до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження не порушував питання про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності або ж прямо і беззастережно відмовився від обвинувачення (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством), то така позиція зумовлює припинення кримінального провадження шляхом його закриття на підставі пункту сьомого частини першої та частини сьомої статті 284 КПК після перекваліфікації діяння на злочин приватного обвинувачення.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні місцевий суд з дотримання вищевказаних вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано розглянув клопотання потерпілого, роз`яснивши йому права та наслідки такої відмови, та дійшов правильного висновку про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК, оскільки це відбулось із процесуальної волі потерпілого ОСОБА_10 , при цьому така позиція потерпілого є обов`язковою й безумовною для суду і вона не обмежена мотивами останнього.

Неспроможними є твердження захисту про порушення прокурором зміни обвинувачення в суді, яке є неконкректним та не відповідає диспозиції даної норми, не містить мотиву та умислу, а обставини не підтверджують вину обвинувачених в даному злочині.

Так, прокурор у межах своєї компетенції згідно з вимогами статті 338 КПК має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлено нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Відповідно до частини 3 статі 338 КПК, якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право на підтримання обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

З матеріалів кримінального провадження та технічного запису і журналу судового засідання, а також заяви потерпілого ОСОБА_10 слідує, що останній копію зміненого обвинувального акта у даному кримінальному провадженні отримав, свої права та обов`язки відповідно до вимог КПК розуміє та зі зміненим обвинуваченням погоджується та підтримує його, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК просить суд закрити дане кримінальне провадження у зв`язку з його відмовою від обвинувачення у формі приватного обвинувачення. В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 підтримав подану заяву та просив закрити кримінальне провадження у зв`язку з його відмовою від обвинувачення, наслідки такої відмови йому роз`яснені і йому зрозумілі.

На переконання апеляційного суду, закриття кримінального провадження у разі відмови потерпілого від обвинувачення фактично вказує на відсутність самого обвинувачення (підозри) щодо певної особи, при цьому судом при закритті кримінального провадження не встановлюється ні факт вчинення злочину, ні винуватість чи невинуватість особи.

Посилання захисника, що суд під час судового розгляду не допитував ні свідків, ні обвинувачених, не досліджував письмові та речові докази, є необґрунтованими, оскільки у кримінальному провадженні є відмова потерпілого від обвинувачення, то не потребують перевірки судом докази скоєного кримінального правопорушення, бо в такому випадку не має самого обвинувачення та суду не потрібно перевіряти чи є реабілітуючі підстави для закриття кримінального провадження.

Аналогічна правова позиція Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладена в постанові від 26 червня 2018 року у справі № 607/5461/15-к, провадження № 51-2525 км18.

Враховуючи вищевикладене, за результатами апеляційного провадження не встановлено підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак її слід залишити без змін, а апеляційні скарги захисника без задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000330 від 07 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених за ч. 1 ст. 126 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4