УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 755/10651/24

провадження № 51-4321 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі-Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 серпня 2025 рокустосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК),

встановив:

Короткий зміст судових рішень

Дніпровський районний суд м. Києва вироком від 12 листопада 2024 року засудив ОСОБА_5 за частиною третьою статті 190 КК і призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі статті 75 КК звільнив його від відбування основного покарання з випробуванням і встановив іспитовий строк тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК.

Вирішено питання з арештом майна та речовими доказами.

Київський апеляційний суд ухвалою від 12 серпня 2025 року залишив без змін вирок суду першої інстанції.

Обставини, встановлені рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій

Вироком суду ОСОБА_5 засуджено за умисне, з метою власного незаконного збагачення, заволодіння шляхом обману майном ОСОБА_6 , а саме: імітуючи дійсний намір на виготовлення документів для зняття особи з військового обліку, в період часу з липня 2023 року по 18 серпня 2023 року, перебуваючи поблизу будинку 17 по просп. Соборності в м. Києві, заволодів грошовими коштами на загальну суму 8 000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на момент вчинення кримінального правопорушення становило 292 000 гривень.

Згідно з пунктом 2 Примітки до статті 185 КК, заволодіння грошовими коштами у сумі 292 тис. гривень станом на 2023 рік (момент вчинення кримінального правопорушення), визнається значною шкодою.

Зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , просить про зміну оскаржуваних судових рішень, призначення останньому покарання у виді штрафу, а саме 4 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян,з підстави невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що санкція інкримінованої статті передбачає штраф та позбавлення волі як види покарання. Суди попередніх інстанцій необґрунтовано призначили максимальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією статті, зробивши висновки про те, що ОСОБА_5 , обвинувачений у шахрайстві, був задіяний в корупційній схемі ухилення від проходження військової служби та навіть не встановили, кому належать грошові кошти.

Призначене обвинуваченому покарання, на переконання захисника, є явно несправедливим у зв`язку з істотною диспропорцією, неадекватністю між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене. Також зазначає, що й прокурор просив призначити покарання у виді штрафу, що було проігноровано судами попередніх інстанцій.

Звертає увагу, що в матеріалах справи є довідка з банку про наявність на рахунку обвинуваченого більше 100 000 грн на підтвердження фінансової можливості сплати штрафу.

Вважає, що призначене покарання за вироком суду не відповідає меті призначення покарання, в даному випадку держава в умовах війни могла отримати грошові кошти на рахунок, а з урахуванням вироку очевидно, що будуть понесені одні витрати.

Захисник звертає увагу, що саме такий підхід відображений в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №243/7758/20.

Мотиви Суду

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та копії оскаржених рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження належить відмовити на підставі пункту 2 частини другої статті 428 КПК з огляду на таке.

Згідно зі статтею 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до положень частини другої статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінально караного діяння, правильність юридичної оцінки за частиною третьою статті 190 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Аргументи захисника про несправедливість призначеного засудженому покарання не можна визнати прийнятними.

За правилами статті 50 КК «покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого» (частина перша); «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами» (частина друга); «покарання не має на меті завдавати фізичних страждань або принизити людську гідність» (частина третя).

Відповідно до визначених у статті 65 КК правових орієнтирів особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, ступеню їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Наведених законодавчих приписів у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 не було порушено.

З доданих до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що суд першої інстанції під час призначення ОСОБА_5 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений визнав свою вину та розказав про обставини вчиненого кримінального правопорушення, вік обвинуваченого, його сімейний стан, те, що має на утриманні двох малолітніх дітей, його волонтерську діяльність, майновий стан, позитивні характеризуючі дані, відсутність судимостей. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно зі статтею 66 КК визнано щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 умисного злочину та являлись передумовою для застосування щодо нього більш м`якого покарання, судом першої інстанції встановлено не було. Натомість судом першої інстанції враховано суспільну небезпеку, характер вчиненого кримінального правопорушення, суму грошових коштів, якими заволодів обвинувачений ОСОБА_5 , а саме 8 000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на момент вчинення кримінального правопорушення становило 292 000 гривень. Не встановила їх і колегія суддів апеляційного суду при перегляді вироку суду в порядку апеляційної процедури.

Суд апеляційної інстанції переглянув вирок суду першої інстанції в межах призначеного покарання за апеляційною скаргою захисника, належно перевірив викладені в ній доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги, визнав їх безпідставними та відповідним чином умотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, погодившись із висновком суду першої інстанції про те, що призначене ОСОБА_5 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Отже, апеляційний суд дійшов аргументованого висновку, що, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції частини третьої статті 190 КК у виді позбавлення волі строком на 5 років та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК зі встановленням іспитового строку 3 роки з покладенням відповідних обов`язків.

Колегія суддів апеляційного суду зазначила, що вид та розмір призначеного ОСОБА_5 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, у тому числі вимогам статті 65 КК та його меті, з чим погоджується Верховний Суд.

Доводи захисника щодо можливості призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді штрафу були предметом перегляду суду апеляційної інстанції, який визнав їх необґрунтованими, зазначивши, що, як вбачається з матеріалів та зазначеного судом першої інстанції, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення в умовах збройної військової агресії проти України, тим самим сприяв розвитку корупційних схем для збільшення кількості ухилень від проходження військової служби громадян призовного віку.

Інші доводи апеляційної скарги, які, на думку захисника, свідчать про можливість застосування до останнього покарання у виді штрафу, апеляційний суд врахував та не визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Отже, за змістом копії ухвали апеляційного суду, у ній із посиланням на фактичні дані в матеріалах кримінального провадження та норми права, яким урегульовано порядок, мету й загальні засади призначення покарання, надано відповіді на аргументи сторони захисту.

Доводи касаційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції мав призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, оскільки й прокурор саме про таке покарання просив, Суд вважає необґрунтованими та такими, що не впливають на законність вироку. Як передбачено статтями 368, 370 КПК, статтею 50 КК, суд не пов`язаний позицією сторін щодо виду та розміру покарання, а зобов`язаний виходити з вимог закону та оцінки всіх встановлених обставин. Суд не є органом, який лише «затверджує» запропоновану сторонами міру відповідальності, а повинен визначити покарання самостійно, з огляду на його необхідність і достатність для виправлення особи та запобігання новим злочинам. Пропозиції прокурора щодо покарання мають рекомендаційній характер і не мають преюдиціального значення для суду, що неодноразово підкреслював і Європейський суд з прав людини, зазначаючи, що суд має бути незалежним у встановленні міри покарання та не може розглядатися як орган, пов`язаний волевиявленням сторін. Той факт, що стаття обвинувачення містить альтернативні санкції, не означає обов`язковості застосування найм`якішої з них, якщо суд, керуючись принципами домірності та справедливості, дійшов висновку про необхідність призначення заходу примусу у виді позбавлення волі.

Суд погоджується з судовими рішеннями в частині призначеного покарання, оскільки призначення відбулось передусім з урахуванням принципу пропорційності (домірності) скоєному правопорушенню, та для досягнення мети загальної превенції здатні забезпечити такі покарання, які є доволі «відчутними» в очах суспільства (держава в особі суду доносить до суспільства думку про небажаність вчинення у майбутньому діянь, подібних до того, яке вчинила засуджена особа).

Оспорювана ухвала суду апеляційної інстанції відповідає положенням статті 419 КПК.

Посилання захисника на постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №243/7758/20 колегія суддів вважає неспроможними, адже це рішення було прийнято в іншій справі за інших фактичних обставин.

Оскільки з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів кримінального провадження.

Керуючись пунктом 2 частини другої 428 Кримінального процесуального кодексу, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3