Справа № 748/1511/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/197/26
Категорія - ч. 1 ст. 438 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження:

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000133 від 10 липня 2024 року за апеляційними скаргами захисників адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2025 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 російської федерації, громадянина російської федерації, військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч № НОМЕР_1 ), маючого військове звання майор, який 29 січня 2024 року був засуджений Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 438 КК України до довічного позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кемерово Кемеровської області російської федерації, громадянина російської федерації, військовослужбовця НОМЕР_2 (в/ч № НОМЕР_1 ), зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_2 російської федерації, відомості про наявність судимостей відсутні,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України до дванадцяти років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2024 року, остаточно ОСОБА_6 призначене покарання у виді довічного позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку.

ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України до дванадцяти років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 раніше обраний вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишений без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що військовослужбовці ЗС рф ОСОБА_6 та ОСОБА_8 брали участь у вторгненні на територію України у складі російських окупаційних військ та усвідомлювали свою участь у збройному конфлікті.

Так, 09 березня 2022 року військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч № НОМЕР_1 ), зокрема, батальйону під командуванням майора ОСОБА_6 , тимчасово зайняли АДРЕСА_3 , де перебували до 30 березня 2022 року.

Оборону вищевказаного населеного пункту було доручено військовослужбовцям Збройних Сил України, у тому числі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які проходили службу у складі військової частини НОМЕР_3 .

Під час бою, який розпочався 09 березня 2022 року, близько 07 год., невстановлені військовослужбовці ЗС рф виявили у погребі одного з домоволодінь, розташованого по АДРЕСА_3 , військовослужбовців Збройних Сил України ОСОБА_11 та ОСОБА_14 .

Будучи озброєними вогнепальною зброєю, зазначені військовослужбовці ЗС рф наказали ОСОБА_11 та ОСОБА_14 вийти з погреба. У цей момент ОСОБА_11 та ОСОБА_14 припинили брати участь у бойових діях, набули статусу військовополонених, оскільки опинились під владою супротивної сторони, підкорились наказу та перестали чинити опір.

Після того, як потерпілі вийшли з погребу, невстановлені військовослужбовці рф повалили їх на землю та, погрожуючи розстрілом, зв`язали руки й ноги потерпілим. Надалі невстановлені військовослужбовці ЗС рф помістили ОСОБА_11 та ОСОБА_14 до багатоцільового легкого броньованого тягача (МТ-ЛБ) та повезли їх до одного з домоволодінь за адресою: АДРЕСА_3 .

У той же час, в іншій частині с. Лукашівка, поблизу сільського звалища (на ділянці дороги за координатами 51.3800349, 31.3839047), невстановлені військовослужбовці ЗС рф, використовуючи військову техніку, захопили іншу групу військовослужбовців Збройних Сил України, зокрема ОСОБА_13 та ОСОБА_15 . У цей момент ОСОБА_13 та ОСОБА_16 припинили брати участь у бойових діях, набули статусу військовополонених, оскільки опинились під владою супротивної сторони, підкорились наказу та перестали чинити опір. Надалі потерпілих помістили до військової техніки та повезли до одного з домоволодінь за адресою: АДРЕСА_3 .

Перебуваючи на подвір`ї зазначеного домоволодіння, не зважаючи на низьку температуру повітря, невстановлені досудовим розслідуванням військовослужбовці ЗС рф зняли з потерпілих взуття та одяг, поставили їх на коліна із зав`язаними руками, що було наругою над людською гідністю та психологічним насильством над потерпілими.

Знаходячись на подвір`ї, один із невстановлених досудовим розслідуванням військових ЗС рф погрожував розстріляти потерпілих. Окрім того, інші військові ЗС рф, які там знаходились, наносили потерпілим тілесні ушкодження по різним частинам тіла.

У цей же день, через певний проміжок часу, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, на подвір`я домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , вийшов військовослужбовець ЗС рф із позивним « ОСОБА_6 » - ОСОБА_6 . Він розпочав допит військовополонених Збройних Сил України, зокрема ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , намагаючись отримати інформацію про розташування позицій та військову техніку Збройних України.

У подальшому ОСОБА_6 , на порушення вимог ст.ст. 13, 17, 130 Женевської Конвенції про поводження з військовополоненими від 12.08.1949, ч. 1 ст. 41, ч. ч. 1,2 ст. 75, п, «е» ч. 3 ст. 85 Додаткового протоколу Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 08.06.1977, діючи умисно, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, розуміючи, що ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були без зброї та будь-якого військового спорядження та за вказаних обставин, відносяться до осіб, які припинили брати участь у воєнних діях, а отже перебувають під захистом, а також мають право на захист як військовополонені, які потрапили під владу супротивної сторони, під час допиту завдав один удар предметом, зовні схожим на залізний прут, по правому коліну ОСОБА_15 .

Після цього наніс щонайменше шість ударів предметом схожим на дерев`яну биту, по спині потерпілого. Надалі підійшов до військовополоненого ОСОБА_13 та тим же дерев`яним предметом наніс удари по спині та іншим частинам тіла.

У подальшому, під час допиту ОСОБА_11 військовослужбовець ЗС рф ОСОБА_6 схопив потерпілого обома руками за голову та великими пальцями намагався видавити йому очі. Одночасно він завдавав удари головою ОСОБА_11 об стіну погреба, розташованого на території зазначеного домоволодіння.

Одразу після цього ОСОБА_6 підійшов до військовополоненого ОСОБА_14 і дізнавшись, що той є навідником, ударив його ногою в область грудей, а потім продовжив завдавати удари ногами по голові, допоки той не знепритомнів.

У цей же день, через певний проміжок часу, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, на територію господарства зайшов військовослужбовець НОМЕР_4 окремої гвардійської мотострілецької бригади ЗС рф (в/ч № НОМЕР_1 ) ОСОБА_8 , який у порушення вимог ст.ст. 13, 17, 130 Женевської Конвенції про поводження з військовополоненими від 12.08.1949, ч. 1 ст. 41, ч. ч. 1,2 ст. 75, п, «е» ч. 3 ст. 85 Додаткового протоколу Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 08.06.1977, діючи умисно, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, те, що ОСОБА_18 був без зброї та будь-якого військового спорядження та, за вказаних обставин відноситься до осіб, які припинили брати участь у воєнних діях, а отже перебуває під захистом, а також має право на захист як військовополонений, який потрапив під владу супротивної сторони, завдав ОСОБА_12 не менше чотирьох ударів ногами по голові.

Надалі ОСОБА_6 наказав військовослужбовцю ЗС рф ОСОБА_8 разом з ОСОБА_19 під`їхати до ймовірного місця розташування військовослужбовців Збройних Сил України на околиці с. Лукашівка, на ферму, та закликати їх здатися. Однак, після відмови потерпілого, ОСОБА_6 завдав ОСОБА_12 удару в ділянку грудей невідомим тупим предметом.

Окрім того, перебуваючи на подвір`ї господарства, невстановлені досудовим розслідуванням військовослужбовці ЗС рф помістили пальці ОСОБА_15 та ОСОБА_13 у секатор та погрожували їх відрізати.

Після цих дій, у цей же день, ОСОБА_6 віддав наказ невстановленим досудовим розслідуванням військовослужбовцям ЗС РФ доправити ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в с. Іванівка Чернігівського району.

У цей же день, в умовах холодної погоди їх помістили на багатоцільовий легкий броньований тягач (МТ-ЛБ), прив`язавши дротами та мотузками за шию та ноги. Військовослужбовці ЗС рф погрожували розстрілом усіх полонених у разі їхнього падіння з військової техніки.

Під час руху багатоцільового легкого броньованого тягача (МТ-ЛБ) між селами Лукашівка та Іванівка потерпілі змогли звільнитися та побігли до найближчої посадки, де переховувалися від обстрілу. Далі вони рухалися в напрямку с. Буди Чернігівського району, де вийшли на позиції Збройних Сил України та отримали першу медичну допомогу.

Вказаними діями ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з садном та підшкірною гематомою в лобовій ділянці справа, з контузією головного мозку, в сукупності як єдине багатокомпонентне ушкодження, множинних гематом та саден в ділянці спини, гематоми в ділянці правого коліна, відмороження правої та лівої стоп І-ІІ ступенів, котрі утворились від дії низької температури.

Вказаними діями ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з контузією головного мозку легкого ступеню, обмороження ступенів обох нижніх кінцівок І-ІІ ступеня, котре спричинено дією низьких температур.

Вказаними діями ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, підшкірної гематоми голови, підшкірної гематоми плеча, множинних саден верхніх та нижніх кінцівок, спини, підкон`юнктивальних крововиливів правого очного яблука, множинних дрібних поранень шкіри лівої половини обличчя.

Таким чином, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та іншими невстановленими військовослужбовцями ЗС рф здійснили відносно військовополонених ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 жорстоке поводження у формі заподіяння тілесних ушкоджень - спричинення серйозних травм тілу та здоров`ю потерпілих, психологічного насильства та погрози вбивством, чим порушили вимоги ст.ст. 13, 17, 130 Женевської Конвенції про поводження з військовополоненими від 12.08.1949, ч. 1 ст. 41, ч. ч. 1,2 ст. 75, п, «е» ч. 3 ст. 85 Додаткового протоколу Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 08.06.1977.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді й вичерпанням можливості їх отримання.

Аргументує тим, що вирок суду щодо ОСОБА_6 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновку суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що вплинуло на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, крім того, не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 та вичерпано можливості їх отримання.

Викладаючи обставини кримінального правоопушення та вказуючи на попередню змову ОСОБА_6 з ОСОБА_8 та іншими невстановленими військовослужбовцями ЗС рф, суд не вказав, коли, де та за яких обставин вказані особи вступили у попередню змову. Суд взагалі не вказав, що ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та інші невстановлені військовослужбовці ЗС рф діяли за попередньою змовою, натомість, вказано конкретні дії кожного з обвинувачених та невстановлених осіб.

Вважає, що дослідженими в суді доказами також не було підтверджено, що вказані особи діяли за попередньою змовою.

Крім того, у вироку суд встановив, що ОСОБА_18 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з садном та підшкірною гематомою в лобовій ділянці справа, з контузією головного мозку, в сукупності як єдине багатокомпонентне ушкодження, множинні гематоми та садна в ділянці спини, гематоми в ділянці правого коліна, відмороження правої та лівої стоп І-ІІ ступенів, котрі утворились від низької температури.

В той же час суд вважав доведеним, що ОСОБА_6 наніс ОСОБА_18 один удар по правому коліну предметом, зовні схожим на залізний прут, щонайменше шість ударів по спині предметом схожим на дерев`янку биту, один удар в ділянку грудей невідомим тупим предметом. Однак, внаслідок таких дій не могли утворитися встановлені експертом ушкодження, при тому, що експертом також визначено, що тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з садном та підшкірною гематомою в лобовій ділянці справа, з контузією головного мозку, в сукупності як єдине багатокомпонентне ушкодження, множинні гематоми та садна в ділянці спини, гематоми в ділянці правого коліна, утворились від дії тупого твердого предмета, якими в тому числі, могли бути осколки вибухового пристрою, що вибухнув, або вторинні снаряди, що мали високу кінетичну енергію.

ОСОБА_13 , як встановив суд, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з контузією головного мозку легкого ступеню, обмороження ступенів обох нижніх кінцівок І-ІІ ступеня, котре спричинено дією низьких температур. При цьому, суд вважає, що ОСОБА_6 наносив удари потерпілому ОСОБА_13 по спині та іншим частинам тіла дерев`яним предметом, схожим на биту. Однак, на думку захисника, в наслідок таких дій не могли утворитися тілесні ушкодження у вигляді обмороження ступенів обох кінцівок І-ІІ ступеня, котре спричинено дією низьких температур. В той час, як експертом встановлено, що тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з контузією головного мозку легкого ступеню могло бути спричинено вибуховою хвилею.

Як встановив суд, ОСОБА_14 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, підшкірної гематоми голови, підшкірної гематоми плеча, множинних саден верхніх та нижніх кінцівок, спини, підконюктивальних крововиливів правого очного яблука, множинних дрібних поранень шкіри лівої половини обличчя.

При цьому, суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 наніс потерпілому удар ногою в область грудей та удари ногами по голові, але внаслідок таких дій у ОСОБА_14 не могли утворитись тілесні ушкодження у вигляді множинних саден верхніх та нижніх кінцівок, спини. Більш того, експертом встановлено, що ці тілесні ушкодження могли бути спричинені комплексом факторів вибуху (вибухова хвиля, уламки боєприпасу, вторинні снаряди) як можливого наслідку одного травматичного процесу.

Те, що ОСОБА_6 схопив ОСОБА_11 обома руками за голову та великими пальцями намагався видавити йому очі, одночасно завдавав удари головою потерпілого об стіну погреба, підтверджується виключно показаннями потерпілих. Можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень за обставин, вказаних у вироку, експертом не досліджувалась, як не досліджувалася і ймовірність отримання тілесних ушкоджень внаслідок конкретних дій ОСОБА_6 , які йому інкримінуються.

Більш того, вироком суду встановлено, що саме невстановлені досудовим розслідуванням військовослужбовці ЗС рф, а не ОСОБА_6 , не зважаючи на низьку температуру повітря, зняли з потерпілих взуття та одяг, поставили їх на коліна із зав`язаними руками, наносили потерпілим тілесні ушкодження по різним частинам тіла.

З огляду на викладене, захисник вважає, що дії ОСОБА_6 не можуть кваліфікуватися із застосуванням ч. 1 ст. 28 КК України, а у разі доведення його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, він може бути визнаний винуватим виключно за вчинені ним особисто дії.

Єдиним доказом того, що саме ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, є протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками. Під час цих слідчих дій потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_18 впізнали ОСОБА_6 , в той же час впізнання за участю інших двох потерпілих не проводилось.

Для впізнання, серед інших зображень було пред`явлено фотозображення нібито ОСОБА_6 , але із наявних матеріалів установлено, що це зображення було отримано з інформаційних Інтернет джерел, тому це фото не може бути офіційним підтвердженням того, що на ньому зображений саме ОСОБА_6 . Отримані в ході негласних слідчих (розшукових) дій фотознімки особи, які наявні на паспорті ОСОБА_6 , під час впізнання не використовувалися та відрізняються від тих, які надавалися потерпілим.

Захисник вважає, що причетність ОСОБА_6 до кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, не доведено поза розумним сумнівом, а тому вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, закрити.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник вказує на його незаконність, необгрунтованість та невмотивованість, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Мотивує тим, що у своїх численних рішеннях Верховний Суд неодноразово визначав, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів,які є важливими для правової кваліфікації діяння. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

У даному провадженні обвинувальний акт окрім самої констатації твердження, що злочин був вчинений ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, не містить жодної інформації щодо того хто, за яких обставин, як домовився, про вчинення якого кримінального правопорушення.

Попри те, що в обвинувальному акті були відсутні та не зазначались стороною обвинувачення в ході судового розгляду, суд у вироку вказав, що дослідженими в судовому засіданні доказами доведено, що жорстоке поводження з потерпілими як військовополоненими вчинено ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, оскільки останні діяли спільно та наносили удари потерпілим спільно, маючи на меті саме таке поводження з військовополоненими ЗС України, а також вважав, що змова про таке поводження з військовополоненими ЗС України відбулась відразу після їх взяття в полон. Однак, судом на підтвердження цих тверджень не вказано, якими саме доказами це підтверджується.

Більш того, відповідно до обвинувального акту, на територію, де перебували військовополонені, ОСОБА_8 прийшов значно пізніше, вже після того, як, відповідно до того ж обвинувального акту, ОСОБА_6 та іншими невстановленими військовослужбовцями ЗС рф вчинялись дії щодо жорстокого поводження з військовополоненими, і до цього міг навіть не знати проте, що захопили військовополонених.

Суд вказав на те, що ОСОБА_8 перебував у підпорядкуванні ОСОБА_6 і міг виконувати його безпосередній наказ, однак, жодних відомостей у справі, не кажучи вже про відповідні докази, стосовно того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 спілкувались в період часу між захопленням військовополонених і до появи ОСОБА_8 на подвір`ї із військовополоненими, не має.

Отже, захисник доходить висновку, що обвинувачення в частині наявності попередньої змови ґрунтується виключно на припущеннях та не конкретизовано в обвинувальному акті, суд же не надав цьому належної оцінки і прийшов до хибного висновку про доведеність наявності попередньої змови.

За таких обставин, суттєво мав би зменшитись обсяг обвинувачення ОСОБА_8 , оскільки, відповідно до обвинувального акту, безпосередньо ОСОБА_8 завдав ОСОБА_18 не менше чотирьох ударів по голові, вчинення інших протиправних дій відносно військовополонених ОСОБА_8 не інкримінувалось.

Вказує на те, що особу ОСОБА_8 було встановлено на підставі інформації, отриманої з протоколу про проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем від 16.10.2024, за яким отримано доступ до АС «российский паспорт» та отримано з нього відомості, що стосуються ОСОБА_8 . Однак, захисник стверджує проте, що матеріали справи не містять жодних відомостей про сам ресурс АС «российский паспорт» чи є він офіційним, чи є наявна на ньому інформація достовірною. Отже, стверджувати, що отримана з даного ресурсу інформація є достовірною не можна. Так, судом надано оцінку правомірності проведення негласної слідчої (розшукової) дії та отримання відповідного доказу, проте, не надано оцінку достовірності самого джерела отримання доказу.

Захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведено винуватість особи поза розумним сумнівом, докази та доводи сторони обвинувачення були побудовані на інформації, достовірність якої підтверджена не була, а отже, саме обвинувачення ґрунтується на припущеннях, а всі сумніви щодо доведення вини мають тлумачитись на користь особи. Постановляючи вирок суд першої інстанції не взяв вказане до уваги та не обґрунтував свою позицію.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши доповідача, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , які підтримали доводи поданих ним апеляційних скарг та просили про скасування вироку суду першої інстанції з підстав його необґрунтованості, невмотивованості та закрити кримінальне провадження через відсутність належних доказів на підтвердження винуватості їх підзахисних, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, вирок суду вважав законним та обґрунтованим, а винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_8 доведеною належними і допустимими доказами, підстави для закриття кримінального провадження, про які вказують захисники вважав надуманими та такими, що суперечать встановленим обставинам, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги захисників залишити без задоволення.

Підстави для розгляду кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Ухвалами слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2025 року був наданий дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 липня 2025 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду та постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за відсутності обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (in absentia).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури «in absentia» припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні «Медєніца проти Швейцарії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що стаття 15 ЄКПЛ передбачає, що під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, будь-яка Висока Договірна Сторона може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.

Україна повідомила про відступ, у тому числі, від своїх зобов`язань за ст. 6 ЄКПЛ, окрім інших підстав, з огляду на внесення змін до кримінального процесуального законодавства.

Відступ від зобов`язань в порядку ст. 15 ЄКПЛ не означає автоматичного скасування на період збройного конфлікту зобов`язань України за ЄКПЛ, а свідчить про зниження порогу гарантій щонайменше до того мінімуму, що визначений положеннями міжнародного гуманітарного права.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно.

Відповідно до вимог статті 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного/обвинуваченого у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У даному кримінальному провадженні вказаних вимог було дотримано як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, що стороною захисту не заперечується.

Таким чином, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку вона розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, самостійно обрати захисника; в) бути судженим в її присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного нею захисника, бути повідомленою про це право і мати призначеного захисника безоплатно.

Колегія суддів приходить до висновку, що права громадянин російської федерації ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , як на стадії досудового розслідування, так і судового розгляду, були забезпечені на рівні реального використання, що гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Мотиви Суду

Висновок суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Твердження захисників обох обвинувачених про недоведеність винуватості обвинувачених у вчиненні злочину за попередньою змовою, а також про неналежність зібраних у кримінальному провадженні доказів, при тому, що сторона захисту вважає що і ОСОБА_6 , і ОСОБА_8 мають відповідати виключно за ті дії, які були ними вчинені особисто по відношенню до потерпілих, не заслуговують на увагу, як безпідставні та не підтверджені.

Так, порушення законів та звичаїв війни воєнний злочин, що характеризується подвійною протиправністю: діяння, заборонені нормами як національного так і міжнародного кримінального права.

Безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, є регламентоване міжнародним правом ведення війни. Потерпілими у війні можуть бути військовополонені та цивільні особи. Військовополоненими визнаються комбатанти, які потрапили до рук противника. Режим військовополонених поширюється також на: некомбатантів, названих у ст. 4 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими 1929 (медичний персонал, служителі культу, військові юристи, інтенданти Збройних сил сторони, що перебуває у збройному конфлікті); цивільне населення - мирних мешканців воюючої сторони, які не беруть участі у воєнних діях і опинилися під владою противника на окупованій ним території.

Закінченим склад злочину може бути при вчиненні хоча б однієї з таких дій: жорстоке поводження з військовополоненими або цивільним населенням, вигнання цивільного населення для примусових робіт, розграбування національних цінностей на окупованій території, застосування засобів ведення війни, заборонених міжнародним правом, інші порушення, що передбачені міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких дала Верховна Рада України, а також віддання наказу про вчинення таких дій.

Злочин вважається закінченим з моменту настання суспільно- небезпечних наслідків, тобто відразу після вчинення жорстокого поводження, тортур, або інших насильницьких дій щодо військовополонених чи цивільних осіб, спрямованих на їх виснаження чи приниження, що призвели до зазначених наслідків (наприклад, тілесних ушкоджень, моральних страждань, виснаження), незалежно від того, чи були ці наслідки довготривалими чи смертельними

На відміну від традиційної структури складу злочину (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна сторона та об`єктивна сторона), для воєнних злочинів притаманна інша структура, яка передбачена нормативними документами Міжнародного кримінального суду: матеріальний елемент, ментальний елемент і контекстуальний елемент (або контекстуальні обставини). Зокрема, має бути встановлена наявність збройного конфлікту, усвідомлення особою, яка притягується до кримінальної відповідальності, того, що вона порушує норми міжнародного гуманітарного права.

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 р. ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Таким чином, з 19 лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією російської федерації проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення на території України дії законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

Відповідно до п. 1 ч. А ст. 4 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12 серпня 1949 року, військовополоненими, у розумінні цієї Конвенції, є особи,які потрапили в полон до супротивника й належать до однієї з таких категорій: особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил.

До вказаних у цій статті осіб Конвенція застосовується з моменту, коли вони підпадають під владу супротивника, до їхнього остаточного звільнення та репатріації.

Статтею 13 вищевказаної Конвенції ІІІ визначено, що з військовополоненими необхідно завжди поводитися гуманно. Будь-який незаконний акт чи бездіяльність з боку держави, що тримає в полоні, які спричиняють смерть або створюють серйозну загрозу здоров`ю військовополоненого, що перебуває під її охороною, забороняються та будуть розглядатись як серйозне порушення цієї Конвенції. Зокрема, жодного військовополоненого не можна піддавати фізичному каліченню або медичним чи науковим експериментам будь-якого характеру, які не обґрунтовані потребою в проведенні медичного, стоматологічного або стаціонарного лікування військовополоненого та не здійснюються в його інтересах.

Так само військовополонені завжди повинні бути захищеними, зокрема від актів насилля чи залякування, а також від образ та цікавості публіки. Застосування репресалій до військовополонених забороняється.

Військовополонені за всіх обставин мають право на повагу до їхньої особи й честі. Із жінками необхідно поводитися з усією повагою, зумовленою їхньою статтю, й у всіх випадках з ними необхідно поводитися так само прихильно, як і з чоловіками. Військовополонені повністю зберігають свою цивільну правоздатність, яку вони мали на момент узяття в полон. Держава, що тримає в полоні, не може обмежувати здійснення прав, які забезпечує така правоздатність, за винятком того, наскільки такого обмеження вимагають умови полону (ст. 14 Конвенції ІІІ).

Згідно з положеннями абзацу третього статті 17 Конвенції ІІІ, будь-які фізичні чи моральні тортури та будь-яка інша форма примусу не можуть застосовуватися до військовополонених для одержання від них будь-яких відомостей. Військовополоненим, які відмовляються відповідати, не можна погрожувати, не можна їх ображати, переслідувати або вдаватися до обмежень їхніх прав.

Відповідно до ст. 130 вказаної Конвенції ІІІ, серйозними порушеннями є ті, що пов`язані з будь-яким з таких діянь, якщо їх учинено проти осіб або майна, які користуються захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдське поводження, зокрема біологічні експерименти, умисне заподіяння тяжких страждань або серйозного тілесного ушкодження або шкоди здоров`ю, примушування військовополоненого до служби в збройних силах ворожої держави або умисне позбавлення його прав на справедливе та належне судове розслідування, передбачених цією Конвенцією.

Преамбулою Додаткового протоколу від 08 червня 1977 року Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), Всові Договірні Сторони, підтверджуючи далі, що положення Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року та цього Протоколу повинні за всіх обставин цілком застосовуватися до всіх осіб, які перебувають під захистом цих документів, без яких-небудь несприятливих відмінностей, що полягають у характері чи походженні збройного конфлікту або у причинах, що висуваються Сторонами в конфлікті чи приписуються їм,

Крім того, статтею 75 Додаткового протоколу I встановлено, що тією мірою, якою їх торкається ситуація, зазначена у статті 1 цього Протоколу, з особами, які перебувають під владою сторони, що бере участь у конфлікті, і не користуються сприятливим ставленням згідно з Конвенціями або згідно з цим Протоколом, за всіх обставин поводяться гуманно, і вони, як мінімум, користуються захистом, передбаченим у цій статті, без будь-якої несприятливої різниці, заснованої на ознаках раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії чи віросповідання, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження чи іншого статусу або на яких-небудь інших подібних критеріях. Кожна сторона має з повагою ставитися до особи, честі, переконань та релігійних обрядів усіх таких осіб.

Будь-яка особа, що піддається арешту, затриманню або інтернуванню за дії, пов`язані зі збройним конфліктом, має бути невідкладно проінформована зрозумілою їй мовою про причини вжиття таких заходів, за винятком випадків арешту або затримання за кримінальні правопорушення. Такі особи повинні бути звільнені у найкоротший строк і в будь-якому разі, як тільки обставини, що виправдовують арешт, затримання чи інтернування, стали недійсними.

Згідно з ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу I заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: a) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: a.1) вбивство; a.2) катування всіх видів фізичні чи психічні; a.3) тілесні покарання; a.4) каліцтво; b) знущання над людською гідністю, зокрема принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі.

Статтею 41 Додаткового протоколу І заборонено нападати на особу, яку визнано чи яку за даних обставин належить визнати особою, яка вибула із строю. Вибулою із строю вважається будь-яка особа, якщо вона: a) перебуває під владою супротивної сторони; b) ясно виражає намір здатися в полон; або c) непритомна чи яким-небудь іншим чином виведена із строю внаслідок поранення чи хвороби й тому не здатна оборонятися, за умови, що в будь-якому разі ця особа утримується від ворожих дій і не намагається втекти.

Згідно з пунктом «е» ч. 3 ст. 85 Додаткового протоколу І на доповнення до серйозних порушень, визначених у статті 11, такі дії розглядаються як серйозні порушення цього Протоколу, коли вони вчиняються навмисне на порушення відповідних положень цього Протоколу і є причиною смерті або серйозного тілесного пошкодження чи шкоди здоров`ю визначено вчинення нападу на особу, коли відомо, що вона припинила брати участь у воєнних діях.

Крім того, відповідно до ст. 8 (2) (а) (ііі) Римського статуту Міжнародного кримінального суду умисне заподіяння сильних страждань або тяжких тілесних ушкоджень чи шкоди здоров`ю є воєнним злочином.

Отже, як під час досудового розслідування так і в ході судового розгляду в діях обох обвинувачених були беззаперечно встановлені всі складові кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, з урахуванням нормативних документів Міжнародного кримінального суду.

Зокрема, встановлено наявність збройного конфлікту та усвідомлення і ОСОБА_20 , і ОСОБА_8 того, що при вторгненні в складі збройних сил російської федерації на суверенну територію іншої країни (держави Україна), ними порушуються норми міжнародного гуманітарного права. Переконання цих військовослужбовців у тому, що території України це їх земля, як вони про це стверджували. спілкуючись з потерпілими, не надавало права збройним силам рф, в тому числі й обвинуваченим, вторгатися на суверенну територію.

Так, 24 лютого 2022 року о 5 годині президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

У подальшому цього ж дня збройними силами рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, віроломно здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами збройних сил та інших військових формувань рф здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Для реалізації злочинного наміру щодо спроб окупації території України, серед інших, було залучено військовий підрозділи збройних сил російської федерації, в яких проходили службу військовослужбовці російської федерації ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , в тому числі й НОМЕР_7 гвардійську ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч № НОМЕР_1 ), зокрема батальйон під командуванням майора ОСОБА_6 .

09 березня 2022 року військовослужбовці вказаного батальйону під командуванням ОСОБА_6 тимчасово зайняли територію села Лукашівка Чернігівського району Чернігівської області, де перебували до 30 березня 2022 року.

Ці фактичні обставини не заперечуються стороною захисту, тобто захист погоджується з тим, що обидва обвинувачені у складі одного з військових формувань іншої держави (російської федерації) вторглись на суверенну територію іншої держави (Україна), тим самим порушили норми міжнародного гуманітарного права, про які вказано вище, а тому усвідомлювали, що мають дотримуватися всіх Конвенцій щодо захисту та дотримання прав військовополонених та цивільного населення.

Як було встановлено, оборону села Лукашівка Чернігівського району Чернігівської області було доручено військовослужбовцям Збройних Сил України, у тому числі ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які проходили військову службу у складі військової частини НОМЕР_3 .

Станом на 09 березня 2022 року військовослужбовці збройних сил російської федерації, після проведеного бою зайняли територію села Лукашівка. Під час бою, близько 07 години ранку цього дня невстановлені органом досудового розслідування військовослужбовці зс рф у підвалі одного із домоволодінь виявили військовослужбовців ЗС України ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які на вимогу озброєних військовослужбовців зс рф вийти з погреба вийшли, чим припинили брати участь у бойових діях та набули статус військовополонених.

У цей же час, в іншій частині села Лукашівка інші військовослужбовці зс рф неподалік сільського звалища на зайнятій висоті захопили військовослужбовців ЗС України ОСОБА_13 та ОСОБА_18 , які в це час припинили брати участь у бойових діях та набули статус військовополонених.

Усіх потерпілих, в різний час, доставили до домогосподарства АДРЕСА_4 . Не зважаючи на низьку температуру повітря, військовослужбовці зс рф, особи яких не були встановлені під час досудового розслідування, зняли з потерпілих взуття та одяг, поставили їх на коліна із зав`язаними руками, що вже було наругою над людською гідністю та психологічним насильством над потерпілими.

Згідно ст. 3 Конвенції з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, у тому числі з особами зі складу збройних сил, що склали зброю, а також із тими, хто hors de combat (поза боєм) унаслідок хвороби, поранення, затримання чи з будь-якої іншої причини, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб, окрім іншого, також насилля над життям й особистістю, захоплення заручників, наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження, тощо.

В ході проведення слідчого експерименту 19 липня 2024 року потерпілі ОСОБА_18 та ОСОБА_13 на місці детально розповіли та показали як 09 березня 2022 року разом з іншими військовослужбовцями вони здійснювали захист території с. Лукашівка від вторгнення військових зс рф, зайняли висоту неподалік сільського звалища для корегування роботи артилерії наших військових. Однак, вони були оточені. З одногу боку поля виїхали сім танків та одна БМП, з іншого боку висадилась російська піхота, ще з іншого боку резервна колона та БМП. У подальшому вони потрапили в полон, їм нанесли кілька ударів по голові, щоб вони втратили свідомість, після чого погрузили на БМП та привезли на подвір`я по АДРЕСА_4 , де знаходилось багато військовослужбовців зс рф азіатської зовнішності (буряти та навіть сирійці), а також багато військової техніки.

Спочатку їх висадили перед двором, під деревом, під дулами автоматів змусили роздягтися ОСОБА_41, ОСОБА_22 та ОСОБА_23, а ОСОБА_21 ще залишався в одязі, зв`язали стяжками руки та повели у двір, ОСОБА_21 йшов останнім. У дворі стояв БТР з антеною та було зрозуміло, що вони налагоджують зв`язок, у підвалі був облаштований командний пункт. Своїх поранених російські військовослужбовці заносили в будинок.

Їх шеренгою довели до погребу, з якого вийшов військовослужбовець з позивним « ОСОБА_6 » ( ОСОБА_6 ), який був з відкритим обличчям, в руках тримав предмет, схожий на дерев`яну биту (макогон). З його поведінки, з відношення до нього інших військовослужбовців рф та того, як він віддавав накази, було зрозуміло, що він є їх комбатом. «ОСОБА_6» був в чистому однострої, слов`янської зовнішності, до 185 см. Зросту, виражена надбрівна дуга, він часто морщився, череп деформований кубообразної форми, щелепа вперед, хриплий голос. По запаху потерпілий ОСОБА_21 визначив, що він курив марихуану, та зазначив, що в нього були такі очі, що він їх не забуде та зможе упізнати навіть за самими очима.

ОСОБА_41, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 поставили на коліна, руки були зв`язані стяжками, ОСОБА_18 в цей час був ще вдягнений та стояв обличчям до «ОСОБА_6», щоб він став на коліна йому нанесли удар під коліно правої ноги і він впав, коли потерпілий падав, то побачив, як у двір завозять інших полонених військовослужбовців ЗСУ та заїжджала російська техніка. Коли ОСОБА_21 стояв на колінах, то йому розв`язали руки, щоб він зняв одяг, побачивши на ньому татуювання, в тому числі й у від герба України, у «ОСОБА_6» виникли питання, де саме він проходить військову службу, на що потерпілий дивився в очі цьому військовослужбовцю, що його сильно злило, він сказав, що контрактник, за що отримав удар палицею по спині. В чергове не отримавши відповіді він наніс йому удари битою.

«ОСОБА_6» допитував кожного з них чотирьох по черзі, задавав питання щодо розташування української техніки та вогневих позицій, а коли не отримував відповідь, то наносив удари. ОСОБА_29 він наніс 4-5 ударів дубинкою по спині, ОСОБА_13 - удари по спині ззаду. Вони стояли там певний час адже коли українські війська обстрілювали село, то всі російські військовослужбовці ховалися в погреб, а коли виходили, то будь-хто з них міг наносити їм удари, адже в них були стягнуті ноги та руки. Вони роздивлялись їх зброю, нюхали автомати, дуже злились за те, що на прикладах були пов`язані жовто-блакитні стрічки.

Коли «ОСОБА_6» займався іншими полоненими, яких привезли пізніше, то буряти погрожували їм відрізати пальці, голови, вистрілювали автоматні черги в землю перед їх обличчями, просто наносили удари по різним частинам тіла.

Пізніше заїхала броньована машина, з якої вийшов світловолосий військовослужбовець зс рф, підійшов до них та «ОСОБА_6», який сказав на ОСОБА_24 , що він самий борзий, після чого цей світловолосий (рудоволосий) військовослужбовець взутими у берці ногами наніс йому 4-5 ударів в праву частину голови. Вони ставили питання про те, чого ми воюємо на їхній землі. Описуючи зовнішність цього військовослужбовця потерпілі вказали на те, що у нього світле рудувате волосся, борода без щік внизу обличчя, крупної тілобудови, до 175 см зросту. Потерпілий ОСОБА_25 вказав, що під час впізнання за фотознімками він його упізнав.

Потім ОСОБА_21 відвели далі у двір, дали можливість вдягтися, сказали, щоб він вийшов до ферми, де ховалися наші та йшов до них з білим прапором, а коли всі вийдуть з ферми, то вони їх розстріляють. Він відмовився та знову отримав удари, кілька ударів по спині йому знову наніс «ОСОБА_6», а інший невідомий військовослужбовець - завдавав ударів по ногах, він впав, хоча на відміну від інших полонених був в одязі, інші були без одягу.

ОСОБА_18 вказав, що перед тим як впасти, побачив, що по їх коректуванню українські військовослужбовці спалили російський ТОС.

ОСОБА_23 погрузили на одну техніку, а їх на іншу. Потерпілий ОСОБА_13 вказав, що чув, як «ОСОБА_6» зв`язався по рації з командуванням зс рф, які розташовувалися в с. Іванівці та отримав наказ везти полонених в с. Іванівку. Українські полонені військовослужбовці мали бути доставлені вищому командуванню в якості трофеїв, після чого їх мали вивести в поле та розстріляти з міномета.

Обидва потерпілі зазначали, що вони тривалий час стояли на колінах на подвір`ї цього домогосподарства, між допитами, окрім «ОСОБА_6», їм наносили безліч ударів інші військовослужбовців зс рф. Один з бурятів сів на спину ОСОБА_13 та погрожував секатором відрізати йому палець.

Коли « ОСОБА_6 » віддав наказ вивозити полонених з двору, то їх вивели та поставили обличчям до «ІНФОРМАЦІЯ_8», який стояв біля двору, в це час їх також били той хто хотів. Коли вони загрузили своїх трьохсотих до броні, то їх почали прив`язувати на броню.

У потерпілого ОСОБА_18 окрім трьох стяжок на руках додалось ще дві стяжки на руках та ногах, на шию йому накинули мотузку та за цю мотузку прив`язали до броні і сказали, що якщо він впаде, то всі будуть розстріляні. У потерпілого ОСОБА_22 стяжка на руках лопнула, тому до броні його прив`язали за ногу і сказали що якщо він впаде, то буде розстріляний або його переїдуть технікою.

Потім вони поїхали за село, рухались польовою дорогою, коли до посадки залишалось метрів 150, першим йшов танк правіше від їхньої броні, а вони їхали трохи позаду лівіше, танк проїхав, а вони підірвались на двох протитанкових мінах, потім підірвався танк, розвернув дуло та поїхав назад до села, а вони змогли звільнитись, ОСОБА_13 розв`язав руки ОСОБА_21 , зняли тих хто був прив`язаний до броні. Техніка почала горіти, вони зазирнули до броні, там були поранені військовослужбовці зс рф, вони їх там закрили, а самі побігли до посадки. Інша військова техніка росіян почала вести вогонь по посадці, але вони змогли змінити місце розташування та сховалися в чагарнику, їх не помітили і вони стали чекати темряви щоб дістатися українських позицій. Виходили вони близько 12 годин. (том 1 а. п. 119-120)

Під час проведення слідчого експерименту 19 липня 2024 року потерпілий ОСОБА_11 на місці детально розповів та показав, як 09 березня 2022 року разом з іншими військовослужбовцями захищали с. Лукашівка від вторгнення військових зс рф. Оскільки сили російських збройних сил переважали, то вони були змушені відійти від своїх позицій та сховалися у погребі одного з домоволодінь. Однак, військовослужбовці зс рф оточили будинок, де вони ховалися в погребі та наказали їм виходити, вони вийшли та їх взяли в полон, посадили на військову техніку та привезли на подвір`я домогосподарства АДРЕСА_4 . На подвір`я знаходилося багато військовослужбовців зс рф та їх військової техніки, а також знаходились інші військовослужбовці ЗСУ, який взяли в полон в тому числі знаходились й потерпілі ОСОБА_25 та ОСОБА_26 ..

Зазначив, що військовослужбовці рф наносили потерпілому та іншим військовослужбовцям ЗСУ тілесні ушкодження по різним частинам тіла. Військовослужбовців зс рф дуже цікавила інформація щодо місць розташування ЗСУ та української техніки. Цікавила дорога на Київ. Серед військовослужбовців зс рф був військовослужбовець, до якого всі зверталися за позивним « ОСОБА_6 », за званням майор. Саме цей військовий підійшов до нього, взяв його за голову та почав давити на очі пальцями та бити головою об цегляну стіну входу до погреба. Також, в нього в руках був предмет, схожий на дерев`яну биту, яким він наносив тілесні ушкодження військовослужбовцям ЗСУ, потерпілий особисто бачив як « ОСОБА_6 » наніс удар по потилиці потерпілому ОСОБА_18 .

Серед полонених був командир відділення ЗСУ, якого «ОСОБА_6» віддав наказ розстріляти. Потім, за вказівкою військовослужбовця з позивним « ОСОБА_6 » наказав потерпілого разом з іншими військовополоненими ЗСУ посадити на військову техніку, яка на польовій дорозі підірвалася на міні, після чого полоненими вдалося звільнити один одного та втекти, потім дістатися підрозділу ЗСУ в с. Буди. (том 1 а.п. 122-123)

У ході проведення слідчого експерименту 19 лютого 2025 року потерпілий ОСОБА_14 на місці детально розповів, що 06 березня 2022 року за наказом командира роти він у складі піхоти вирушив до с. Лукашівка для зайняття оборони. Близько 07 ранку 09 березня 2022 року розпочався сильний артилерійський танковий обстріл, після якого він разом з водієм БРДМ ОСОБА_11 вийшли з укриття та почали бігти до свого БРДМ, але по них спрацював ворожий танк. Внаслідок вибуху і його і ОСОБА_11 контузило, тому вони рушили до канави, в якій займали позиції їх побратими. Коли вони перебували у канаві, то побачили пораненого військовослужбовця другої роти ОСОБА_27 , який йшов в їх напрямку, ОСОБА_11 та ОСОБА_28 побігли до ОСОБА_27 , а потім і потерпілий ОСОБА_14 , втрьох вони дотягли ОСОБА_27 за найближчу хату, щоб сховатися від обстрілу БМП та танків. Вони прийняли рішення сховатися в погребі на території домогосподарства АДРЕСА_5 .

Коли військовослужбовці зс рф розпочали зачистку села, то виявили їх у підвали вказаного домогосподарства та наказали вийти з погребу. Коли вони виходили з погребу, то військовослужбовців зс рф наносили кожному з них удари прикладами автоматів по спинам та шиї, поваливши їх на землю, зв`язали та обшукали, забирали особисті документи. Потім їх погрузили на МТЛБ та повезли вглиб села, зупинившись біля одного з домогосподарств навпроти церкви. Тут ОСОБА_14 та інших вигрузили, до цього місця привезли також інших військовослужбовців ЗСУ ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_24 та інших. Деякі з військовослужбовців ЗСУ були роздягнені, в одних трусах, при цьому на вулиці була холодна погода, йшов сніг. При цьому, вказаних полонених військовослужбовців росіяни жорстко били руками, ногами, прикладами автоматів по різних частинах тіла.

Особисто ОСОБА_14 лежав на землі зв`язаний, йому наносили удари по голові та в ділянку грудей, через що він втрачав свідомість, в цей час військовослужбовці зс рф зняли з нього та інших військовослужбовців шапку та берці. ОСОБА_11 били головою об цегляну стіну погребу, а ОСОБА_31 ножем проткнули руку, ОСОБА_32 наносили удари по голові.

Зауважив, що серед інших вирізнявся один з військовослужбовців зс рф, який був міцної тілобудови, в руках тримав дерев`яну палицю (товкачку), до нього постійно звертались інші військовослужбовців зс рф, з чого він прийшов до висновку що він був командиром певного рівня. Також там перебував інший військовослужбовець зс рф з рудою бородою, що його вирізняло серед інших.

Потім надійшла команда доставити полонених військовослужбовців ЗСУ в с. Іванівка. ОСОБА_14 показав, де саме та як їх завантажили в МТЛБ, прив`язали мотузками та проводами та загрузили на броню зверху та повезли в бік с. Іванівка. Дорогою вони наїхали на міну, стався вибух, тому військовослужбовці ЗСУ отримали можливість звільнити один одного та втекти в бік посадки, по них вели сильний обстріл, тому вони повільно та обережно рухались в напрямку с. Буди. (том 1 а. п. 125-127)

Відповідно до протоколу огляду від 18.07.2024, виокремлено публікацію на сайті «Слідство Інфо», де розміщено фотознімки військових РФ, які можливо причетні до вчинення військових злочинів відносно цивільного населення та військовополонених ЗСУ в с. Лукашівка Чернігівського району Чернігівської області. Зокрема розміщено фотознімки ОСОБА_8 у військовій формі російського зразка. (том 1 а. п. 98-99)

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілий ОСОБА_13 серед пред`явлених фотозображень, на одному із фото упізнав військовослужбовця збройних сил російської федерації ОСОБА_8 , який 09 березня 2022 року на подвір`ї одного із домогосподарств села Лукашівка завдавав тілесних ушкоджень потерпілому, а на той час військовополоненому військовослужбовцю Збройних сил України ОСОБА_18 (том 1 а.п.106-108).

У ході проведення впізнання за фотознімками потерпілий ОСОБА_18 серед пред`явлених фотозображень, на одному із фото упізнав військовослужбовця збройних сил російської федерації ОСОБА_8 , який 09 березня 2022 року на подвір`ї одного із домогосподарств села Лукашівка завдав йому тілесних ушкоджень (том 1 а.п.109-111).

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілий ОСОБА_13 серед пред`явлених фотозображень, на одному із фото упізнав військовослужбовця збройних сил російської федерації за позивним « ОСОБА_33 », яким є ОСОБА_6 , та який 09 березня 2022 року на подвір`ї одного із домогосподарств села Лукашівка завдавав тілесні ушкодження йому та іншим полоненим військовослужбовцям ЗСУ, у тому числі з використанням дерев`яної бити (макогону), (том 1 а.п.112-114).

У ході проведення впізнання за фотознімками потерпілий ОСОБА_18 серед пред`явлених фотозображень, на одному із фото упізнав військовослужбовця збройних сил російської федерації за позивним « ОСОБА_33 », яким є ОСОБА_6 , та який 09 березня 2022 року на подвір`ї одного із домогосподарств села Лукашівка завдавав тілесних ушкоджень потерпілому та іншим полоненим військовослужбовцям ЗСУ, у тому числі з використанням дерев`яної бити ( том 1 а.п.115-117).

Відповідно до протоколу огляду від 18.07.2024, з сайту «InformNapalm» було виявлено публікацію « ІНФОРМАЦІЯ_5 », в якій містяться фотознімки « ОСОБА_34 » із соціальної мережі «ВКонтакте». Там же містяться установочні та контактні дані ОСОБА_35 , фотознімки, з яких можна встановити його належність до збройних сил російської федерації (том 1 а. п. 92-94).

Відповідно до протоколу огляду від 18.07.2024, в результаті вивчення сторінки соціальної мережі «ВКонтакте» було встановлено фото « ОСОБА_36 » у військовій формі російського зразка з прапором рф, з чого також можна зробити висновок про його приналежність до збройних сил російської федерації (том 1 а. п. 95-97).

За повідомленням Чернігівського обласного центру з гідрометеорології про погодні умови 09 та 10 березня 2022 року, мав місце невеликий сніг, температура повітря склала відповідно 0-1 ° морозу та 2-4 °.

Відповідно до повідомлення в/ч НОМЕР_5 в АДРЕСА_3 під час окупації з 09 по 30 березня 2022 року дислокувалась ІНФОРМАЦІЯ_6 ( в/ч НОМЕР_1 ), яка входить до складу НОМЕР_6 загальновійськової армії Центрального військового округу збройних сил рф. Місце постійної дислокації АДРЕСА_6 російської федерації (том 1 а.с.172).

На виконання доручення 2 відділом ГВ КР УСБ України встановлено громадян рф ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

При цьому встановлено, що ОСОБА_6 є командиром ІНФОРМАЦІЯ_7 ( в/ч НОМЕР_1 ), використовував позивний « ОСОБА_6 ».

Встановлено, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_7 ( в/ч НОМЕР_1 ). Також наявні фото останніх у військовій формі ( том 1 а.п.101-105).

Той факт, що фотозображення, за якими потерпілі упізнали обвинувачених, відрізняються від їх фотозображень, які наявні у матеріалах провадження при зверненні ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за отриманням паспорта, не є свідченням того, що злочин був вчинений не ними як намагається довести сторона захисту.

Потерпілим були пред`явлені фотозображення обох обвинувачених у військовій формі, у тому віці, який наближений до паспортного віку обвинувачених. При цьому, потерпілі у своїх свідченнях щодо опису зовнішніх ознак обвинувачених були одностайні, їх показання в цій частині не відрізняються та є узгодженими.

Більш того, логічним є те, що фотозображення особи в 16 років, коли вона отримує паспорт громадянина, відрізняється від її зовнішнього вигляду з плином певного проміжку часу. При цьому, стороною захисту не доведено, що зображення ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в документах на отримання паспорта громадянина та фотозображенням у військовій формі, є фотозображеннями різних осіб, при тому, що опис обвинувачених, який був наданий потерпілими, повністю співпадає із зображенням обвинувачених на фотознімках.

Висновком експерта № 668 від 26.09.2024 за результатами проведення судово-медичної експертизи доводиться, що згідно наданої медичної карти стаціонарного хворого № 1806 неврологічного відділення КНП «Ніжинська ЦМЛ ім. М.Галацького» у ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, підшкірною гематомою голови, підшкірної гематоми плеча. Множинних саден верхніх та нижніх кінцівок, спини. Вищевказані тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, в тому числі, не виключено, комплексом факторів вибуху (вибухова хвиля, уламки боєприпасу, вторинні снаряди) по механізму удару, струсу, тиснення та тертя і в сукупності, як можливого наслідку одного травматичного процесу, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, підкон`юктивальним крововиливом правого очного яблука, множинними дрібними пораненнями шкіри лівої половини обличчя, спричинені дією тупих твердих предметів, в тому числі, не виключено, комплексом факторів вибуху (вибухова хвиля, уламки боєприпасу, вторинні снаряди) по механізму удару, струсу, тиснення та тертя і в сукупності, як можливого наслідку одного травматичного процесу, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (том 1 а.п.147-151).

Згідно висновку експерта № 667 від 26.09.2024 за результатами проведення судово-медичної експертизи, згідно наданої медичної документації у ОСОБА_13 виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з контузією головного мозку легкого ступеню, яке спричинено ударною дією тупого твердого предмету, в тому числі, не виключено, вибуховою хвилею. Має місце обмороження ступенів обох нижніх кінцівок І-ІІ ст., яке спричинено дією низьких температур. Вищевказані тілесні ушкодження по давності можуть відповідати даті 09.03.2022 та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (том 1 а. п. 154-156).

Відповідно до висновку експерта № 804 від 11.12.2024, за результатами проведення судово-медичної експертизи, згідно наданої медичної документації у ОСОБА_18 наявні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з саднами та підшкірною гематомою в лобовій ділянці справа, з контузією головного мозку, в сукупності як єдине багатокомпонентне ушкодження, множинні гематоми та садна в ділянці спини, гематома в ділянці правого коліна, які утворились від дії тупого твердого предмета, якими, в тому числі, могли бути осколки вибухового пристрою, що вибухнув або вторинні снаряди, що мали високу кінетичну енергію, за механізмами удару та тертя, могли утворитись в термін 09.03.2022 та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні. Тілесні ушкодження у вигляді відмороження правої та лівої стоп І-ІІ ступенів, котрі утворились від дії низької температури, могли утворитись в термін 09.03.2022 та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (том 1 а. п. 160-168).

Твердження захисника адвоката ОСОБА_7 про те, що її підзахисний має нести відповідальність виключно за ті тілесні ушкодження, які спричинив безпосередньо він, та не може відповідати за ті тілесні ушкодження, які спричинені іншими військовослужбовцями збройних сил російської федерації, не приймаються до уваги.

Так, однією з кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 438 КК України є жорстоке поводження з військовополоненими або цивільним населенням, при цьому, тяжкість тілесних ушкоджень не є визначальною при кваліфікації дій винних.

У даному кримінальному провадженні беззаперечно були доведені факти жорстокого поводження з військовополоненими, а саме потерпілими у даному кримінальному провадженні військовослужбовцями Збройних сил України ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з боку військовослужбовців збройних сил російської федерації під командуванням ОСОБА_6 та за участі ОСОБА_8 , а також інших військовослужбовців, особи яких не були встановлені під час досудового розслідування.

Більш того, жорстоке поводження з військовополоненими полягало не лише у спричиненні їм тілесних ушкоджень,як безпідставно вважає сторона захисту, а й у приниженні їх людської гідності - тримання без одягу при низькій температурі повітря, погрози життю та здоров`ю, положення потерпілих перед загарбниками - на колінах, лежачі на землі, поводження з військовополоненими при їх переміщенні - прив`язування до бронетехніки в якості живого щита за шию, ноги та інші частини тіла, а також дозвіл вищого керівництва для інших військовослужбовців на спричинення будь-яких ушкоджень полоненим, дискримінація військовослужбовців за їх приналежність до держави Україна, яка на думку російський військовослужбовців не має існувати на карті світу, адже наші суверенні землі, на їх переконання належать росіянам, тощо.

Всі ці обставини були встановлені під час досудового розслідування, були перевірені під час судового розгляду та не спростовані стороною захисту.

Отже, діяння, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , та які мали місце у березні 2022 року під час окупації збройними силами російської федерації частини населених Чернігівського району Чернігівської області, в тому числі й села Лукашівка, відбувалися під час міжнародного збройного конфлікту і безпосередньо пов`язані з наявністю такого конфлікту, що також не заперечується стороною захисту.

Згідно з ч.2 ст.43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 08.06.1977 року (далі - Протокол І), особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті (крім медичного і духовного персоналу, про який ідеться у статті 33 Третьої конвенції), є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях.

З огляду на положення ч. 2 ст. 44 Протоколу І всі комбатанти зобов`язані додержувати норм міжнародного права, застосовуваного в період збройних конфліктів.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у лютому-березні 2022 року усвідомлювали наявність на території України міжнародного збройного конфлікту, а відповідно і свій обов`язок додержуватися приписів міжнародного гуманітарного права, в тому числі й по відношенню до військовополонених.

Незгода захисників з кваліфікацією дій ОСОБА_6 та ОСОБА_8 щодо вчинення ними злочинних дій за попередньою змовою групою осіб, не приймається до уваги з огляду на безпідставність таких тверджень.

Для воєнних злочинів, окрім індивідуальної, є ще й командна відповідальність. Тобто, визначаються коло осіб, які виконують вказівки чи накази, а також певні посадові особи, які їх віддають або передають. Всі ці особи мають нести відповідальність за дії, які вчиняють. Під командну відповідальність можуть підпадати як офіційні військові командири, що мають владу в тому чи іншому підрозділі, так і особи, які не є офіційними військовими командирами, але відіграють важливу роль завдяки своєму авторитету. Також під командну відповідальність можуть потрапляти так звані цивільні начальники, які здійснюють керівництво діями своїх підлеглих.

У даному випадку, всі потерпілі ОСОБА_18 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 вказували на те, що ОСОБА_6 з позивним « ОСОБА_6 » виконував роль командира, що в подальшому було підтверджено матеріалами кримінального провадження, зазначали про те,що інші військовослужбовці виконували його накази, зверталися до нього, він координував їх дії. В той же час, щодо ОСОБА_8 потерпілі вказували на те, що з ОСОБА_6 він спілкувався на рівних, останній пояснював йому, що ОСОБА_18 , на його думку є занадто зухвалим, в той час, як потерпілий зазначав, що ОСОБА_8 був схожий на учасника бойових дій на Донбасі, мав значно краще екіпірування, на відміну від військовослужбовців азіатської зовнішності.

Отже, беззаперечно було встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 належали до командного складу збройних сил російської федерації, при тому, що інші військовослужбовці дослухалися до них, виконували наказ ОСОБА_6 , в тому числі й наказ щодо переміщення полонених на броньовану техніку, з метою їх переміщення до іншого населеного пункту. При цьому, ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_8 не забороняли іншим військовослужбовцям наносити тілесні ушкодження військовополоненим, з метою дотримання норм міжнародного гуманітарного права, навпаки, вони заохочували своїх підлеглих, в той же час самі наносили тілесні ушкодження потерпілим та іншим полоненим військовослужбовцями ЗСУ.

Відсутність в матеріалах кримінального провадження документів, які б підтверджували ту обставину, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були командирами певного військового підрозділу збройних сил російської федерації, не зменшує ступінь їх винуватості та не вказує на необґрунтованість пред`явленого обвинувачення.

Так, ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_8 у провину не ставиться віддання завідомо злочинного чи протиправного наказу. При цьому, за показаннями потерпілих беззаперечно встановлено, що всі військовослужбовці, які окупували територію села Лукашівка, а також військовослужбовці, які взяли потерпілих у полон і перебували на території домоволодіння АДРЕСА_4 , діяли узгоджено та злагоджено, всі військовослужбовці збройних сил рф виконували вказівки ОСОБА_6 , а він в свою чергу допитував полонених військовослужбовців ЗСУ, наносив їм удари, намагаючись отримати інформацію, яка становила для нього важливе значення, при цьому, не заперечував, щоб полонені зазнавали принижень від підлеглих йому військовослужбовців, особи, яких не були встановлені.

При цьому, ОСОБА_8 на рівних спілкувався з ОСОБА_6 , також не зупинив приниження та знущання над військовополоненими, та особисто наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_18 , якого ОСОБА_6 назвав занадто зухвалим, оскільки потерпілий не злякався його, не видав інформацію щодо розташування особового складу та військової техніки ЗСУ, при цьому дивився прямо в очі обвинуваченому.

Воєнні злочини - це серйозні порушення принципів міжнародного гуманітарного права, які встановлюють обмеження щодо способів ведення війни та містяться у Гаазьких конвенціях, Женевських конвенціях та додаткових протоколах, а також у Римському статуті Міжнародного кримінального суду.

Однією з особливостей воєнних злочинів є те, що комбатанти при їхньому вчиненні переважно націлюються на цивільне населення. Окрім того, воєнними злочинами є також вбивство або поранення комбатанта, який, склавши зброю чи не маючи більше засобів захисту, беззастережно здався, віроломне вбивство або поранення осіб, що належать до ворожої нації чи армії, а також заява про те, що помилування не буде.

Отже, з огляду на те, що потерпілі склали зброю, тим самим припинили виконувати свій військовий обов`язок та набули статус військовополонених, на них розповсюджувались норми міжнародних Конвенцій, адже вони не чинили опору та були без зброї, а тому по відношенню до всіх полонених військовослужбовців ЗСУ військовослужбовці збройних сил російської федерації мали діяти в межах норм міжнародного права, з дотриманням прав і свобод громадянина.

Відтак, на ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_14 в будь-якому випадку розповсюджувалися принципи міжнародного гуманітарного права, встановлені у Гаазьких конвенціях, Женевських конвенціях та додаткових протоколах, а також у Римському статуті Міжнародного кримінального суду, тому доводи захисників в цій частині є необґрунтованими.

Таким чином, усвідомлюючи, що вони є комбатантами, кадровими військовослужбовцями та мають обов`язки щодо належного поводження з військовополоненими, які перебувають під захистом Конвенції, у порушення ст.ст. 13, 17, 130 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12.08.1949, ч. 1 ст. 41, ч. ч. 1, 2 ст. 75, п. «у» ч. 3 ст. 85 Додаткового протоколу Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 08.06.1977, як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою та з іншими невстановленими військовослужбовцями збройних сил російської федерації здійснили по відношенню до військовополонених ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 жорстоке поводження у формі заподіяння тілесних ушкоджень - спричинення серйозних травм тілу та здоров`ю потерпілих, психологічного насильства та погрози вбивством.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, тобто вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб.

Положеннями ч. 2 ст. 28 КК України встановлено, що кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення. При цьому домовленість про спільне вчинення кримінального правопорушення заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивного боку.

Домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій - поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.

Значна кількість воєнних злочинів в Україні вчиняється у співучасті. Це закономірно, оскільки військовослужбовці зс рф воюють у складі військових підрозділів - об`єднань різних за кількісним та якісним складом. Більшість військових завдань виконують групи. Вище військово-політичне керівництво рф толерує, а в певних випадках - віддає накази про жорстоке поводження з військовополоненими та цивільним населенням чи інші порушення законів і звичаїв війни, а також заохочує до вчинення таких деліктів.

Так, у даному кримінальному провадженні військовослужбовці зс рф домовилися вчинити декілька воєнних деліктів і один з них (при цьому не важливо хто саме) віддає наказ про вчинення такого злочину, що свідчить про наявність розподілу ролей та про попередню змову чи організованість за попередньою змовою об`єднання.

За таких обставин вчинене слід кваліфікувати з посиланням на ч. 2 чи 3 ст. 28 КК України.

Таким чином, віддання наказу про порушення законів і звичаїв війни в одних випадках є лише формою об`єктивної сторони цього злочину, яка оцінюється поза межами співучасті, а в інших - може свідчити про наявність певної форми співучасті.

В Україні воєнні злочини вчиняються, якщо не за вказівками командування зс рф (це одна з ознак співучасті), то принаймні за мовчазної згоди цивільних та військових начальників (це одна з умов командної відповідальності).

Як встановлено під час судового розгляду, 09 березня 2022 року військовослужбовці збройних сил російської федерації діяли узгоджено, групою осіб, чітко усвідомлювали, що ними порушуються міжнародні норми права, але вчиняли жорстоке поводження з військовополоненими, наслідком якого стали спричинення тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, психологічне насильство та приниження гідності потерпілих полонених військовослужбовців.

Військовослужбовці збройних сил російської федерації виконували вказівки ОСОБА_6 , а він в свою чергу доповідав обстановку щодо полонених ОСОБА_8 , що дає обґрунтовані підстави стверджувати, що обидва обвинувачені відносились до командного складу збройних сил російської федерації, а ОСОБА_6 був командиром батальйону, який зайняв село Лукашівка, а всі разом вони діяли за попередньою змовою, кожен усвідомлював наслідки своїх вчинків та мету вчинених кримінальних правопорушень.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у жорстокому поводженні з військовополоненими, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, а їх дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України (в редакції ст. 438 КК України на момент вчинення кримінального правопорушення).

Правильність призначеної ОСОБА_6 та ОСОБА_8 міри покарання.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався у повному обсязі, урахував форму суспільно небезпечного діяння, а саме те, що обвинуваченими було вчинене кримінальне правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, при тому, що порушення законів і звичаїв війни становлять величезну небезпеку для світового правопорядку та мирного співіснування людства на планеті, також врахував наслідки, що наступили від дій винних, дані про особу обвинувачений, які будучи військовослужбовцями збройних сил російської федерації, достеменно розуміли, що в складі військового формування вторгаються на територію незалежної та суверенної держави, отже чітко усвідомлювали наслідки та незаконність вчинюваних ними дій по відношенню до полонених військовослужбовців ЗСУ, а тому мав можливість не вчиняти будь-яких дій щодо жорстокого поводження з військовополоненими, які будучи без зброї, не чинили опору.

Крім того, суд врахував відсутність обставин, які б пом`якшували покарання винних, та наявність обставин, які б його обтяжували, що в сукупності й стало причиною для призначення визначеного судом строку покарання. При цьому, суд вірно врахував, що раніше ОСОБА_6 вже був засуджений за злочин, пов`язаний із порушенням законів і звичаїв війни до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Підстав для призначення більш м`якого покарання, як про це просить сторона захисту, колегією суддів не встановлено, не наведено таких обставин і стороною захисту.

З огляду на викладене, призначене ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі, а ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 12 років відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, наслідкам, які наступили, особі винного та визначеній у частині другій статті 50 КК України меті, яку повинно нести в собі призначене вироком суду покарання.

Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, підстав визнати його надмірно суворим, колегія суддів не знаходить.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, про які вказує сторона захисту та які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, скасуванню із закриттям провадження, як про це просить сторона захисту, не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_38 ОСОБА_39 ОСОБА_40