Справа № 635/7362/25
Провадження № 1-кп/635/507/2026
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.04.2025 року за № 0000370 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, має малолітню дитину 2017 р.н., працюючого на посаді виконроба в КП «ХРБП», раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті ст. 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення згідно зі ст. 129 Конституції України є однією з основних засад судочинства.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Як установлено ст. 298 КУпАП, яка кореспондується із ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 19.09.2024 (справа № 953/7899/24, провадження № 3/953/2416/24), яка набрала законної сили 30.09.2024, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та цією ж постановою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Не зважаючи на це, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про факт притягнення його до адміністративної відповідальності, з метою невиконання рішення суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість його виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», 29.04.2025 о 17 годині 41 хвилин, будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, керував автомобілем Lexus, із реєстраційним номером НОМЕР_1 по вул. Соборній в с. Циркуни Харківського району Харківської області, де був зупинений екіпажем «Липці-36» СРПП відділення поліції №1 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області в складі поліцейських ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , маючи при собі посвідчення водія, яке згідно наявної бази ІПНП «Армор» підлягає вилученню, про що було винесено постанову про адміністративне правопорушення ЕНА №4613405 від 29.04.2025 за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні зазначеного вище злочину визнав повністю та пояснив, що дійсно скоїв злочин, який йому інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини злочину не оспорював, пояснив причини та обставини скоєного.

Так, під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що дійсно керував транспортним засобом 29.04.2025 року, будучи позбавленим права керування транспортними засобами на підставі постанови Київського районного суду м. Харкова. Проте був вимушений сісти за кермо автомобіля, оскільки працює у КП «ХРБП», усуваючи наслідки обстрілів. У скоєному розкаюється. Просив призначити покарання у виді штрафу у мінімальних межах.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та вважає можливим розглянути справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушень доведена в повному обсязі та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 382 КК України, як невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, дані про його особу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 одружений, має малолітню дитину, раніше не судимий, працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжує покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що для виправлення та попередження нових злочинів обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції пред`явленого обвинувачення у вигляді штрафу.

Суд вважає, що таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим, достатнім для його виправлення і необхідним для попередження нових злочинів.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено. Судові витрати відсутні.

Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст. 131 КПК України не обирався.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн.

Речовий доказ посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , передане на зберігання до відділення поліції № 1 ГРУП №2 ГУНП в Харківській області, - передати для зберігання до відповідного територіального органу МВС в установленому МВС порядку.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1