провадження № 1-кп/294/471/25
справа № 294/779/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м Чуднів

Чуднівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000018 від 17.04.2025 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Пилипівка Чуднівського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

15.04.2025 близько 20 год, перебуваючи поблизу домогосподарства АДРЕСА_1 , у ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

В цей час та місці ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно та протиправно, наблизився до ОСОБА_5 та наніс йому близько п`яти ударів кулаками по голові та тулубі, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця правої надбрівної дуги, садна лівої щоки, садна лівої вітки нижньої щелепи, перелому 5-го ребра ліворуч, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що не являються небезпечними для життя, але викликали тривалий розлад здоров`я.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

ІІ. Позиція учасників судового провадження

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений та затверджений прокурором 09.05.2025.

З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, а саме заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, прокурор в судовому засіданні просив суд здійснювати розгляд кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, що стосуються його характеризуючих даних та речових доказів.

В судових дебатах прокурор просив суд призначити ОСОБА_4 покарання один рік обмеження волі із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України зі звільненням від його відбування з іспитовим строком один рік.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а також правову кваліфікацію не оспорював.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

В судових дебатах обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, пояснив, що чітко не пам`ятає, як саме бив потерпілого, однак точно по ребрах. Обставини, викладені в обвинувальному акті прокурором, підтвердив.

Потерпілий ОСОБА_5 у судові засідання неодноразово не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток останньому.

Ухвалою суду від 24.09.2025 за безпідставне неприбуття до суду до потерпілого ОСОБА_5 застосовано заходи процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 0,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 514 грн.

ІІІ. Межі судового розгляду кримінального провадження

Положенням ч. 3 ст. 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За приписами ч. 2 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України є: повне визнання вини обвинуваченим, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорював фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, кваліфікацію дій, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, що вони правильно розуміють зміст фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, сумнівів у добровільності їх позиції немає, на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України судом роз`яснено, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані ними обставини, які не досліджувались в судовому засіданні, в апеляційному порядку.

При цьому, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що стосуються характеризуючих даних обвинуваченого та речових доказів.

Інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду в суді першої інстанції не досліджувались.

ІІІ. Висновки суду

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями, які виразились в заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 1 ст. 122 КК України.

ІV. Мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він має неповну загальну середню освіту, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за місцем мешкання характеризується позитивно, відповідно до висновку судово психіатричної експертизи № 360 від 08.05.2025, ОСОБА_4 виявляє легку розумову відсталість, проте усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, раніше не судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до вимог, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України, обтяжували покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог статтей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих обставин, а також дані, зазначені вище, про особу обвинуваченого.

За таких обставин, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити у межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі, оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вину визнав, активно сприяв розкриттю злочину, має позитивні характеристики, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на один рік з визначенням відповідних обов`язків судом.

Саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинувачених, які створять у них готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

VI. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався і підстав для його обрання не вбачається.

Витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Арешт на майно не накладався.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 65-67, 70, 72, 75, 76, 368-371, 373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 1 (один) рік.

Відповідно до п. 1,2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом іспитового строку обов`язок: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Чуднівський районний суд Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_7