Справа № 473/455/26
Номер провадження 1-в/473/30/2026
У Х В А Л А

іменем України

"09" лютого 2026 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з адміністративної будівлі Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72», яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 300 заяву засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Мусалата Великої Соціалістичної Народної Лівійської Арабської Джамахирії, громадянина України, освіта професійна технічна, сімейний стан неодружений, зареєстрований за місцем проживання де фактично мешкав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 24 липня 2024 року Приморським районним судом міста Одеси за ч.2 ст.186, ч.1 ст.71 КК України до 04 років 09 місяців позбавлення волі /єдиний унікальний номер судової справи №522/15552/21, провадження №1-кп/522/529/2024/, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72»,

про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України

Учасники процесу:

прокурор ОСОБА_4

представник ДУ «Вознесенська ВК №72» ОСОБА_5

засуджений ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Приморського районного суду міста Одеси від 24 липня 2024 року ОСОБА_6 був засуджений за сукупністю вироків, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України до 04 років 09 місяців позбавлення волі /єдиний унікальний номер судової справи №522/15552/21, провадження №1-кп/522/529/2024/, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72».

Початок строку: 02 серпня 2021 року. Кінець строку: 02 травня 2026 року.

В лютому 2026 року засуджений ОСОБА_6 подав до суду заяву про його умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 24 липня 2024 року.

Заслухавши думки учасників процесу, доводи сторін, пояснення прокурора та засудженого, вивчивши матеріали судового провадження та матеріалами особової справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально виконавчого законодавства України, свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як слідує з інформації про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_6 в період відбування основного покарання, кожен рік, тобто 2023, 2024, 2025, піддавався стягненням за зберігання заборонених предметів, що свідчить про схильність останнього до вчинення порушень вимог режиму утримання засуджених.

Тобто, дані про особу засудженого ОСОБА_6 , за весь період відбування ним основного покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Три стягнення, які були застосовані до засудженого ОСОБА_6 в січні 2023 року. в жовтні 2024 року та в січні 2025 року погашені в установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставлення до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання. Заохочення в загальній кількості 03 /три/, перше із яких було застосовано лише в липні 2025 року, самі по собі не доводять виправлення засудженого в сенсі положень частини 2 статті 81 КПК України, оскільки для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до протоколу №2 засідання комісії від 21 січня 2025 року Державної установи «Вознесенська ВК №72» засудженому ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України, було відмовлено, у зв`язку з тим, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_6 не доводять того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то його клопотання про умовно дострокове звільнення не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого засуджено вироком Приморського районного суду міста Одеси від 24 липня 2024 року за ч.2 ст.186 КК України до 04 років 09 місяців позбавлення волі /єдиний унікальний номер судової справи №522/15552/21, провадження №1-кп/522/529/2024/, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72», про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України відмовити.

Про прийняте рішення повідомити засудженого ОСОБА_6 .

Апеляційну скаргу на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області учасники процесу у встановленому законом порядку можуть подати до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 7 /семи/ днів з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той же строк, з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Вознесенського

міськрайонного суду ОСОБА_1