Справа № 470/469/18
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем УКРАЇНИ

30.12.2025 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Баштанка кримінальне провадження №0000189 від 14.07.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Журавлівка, Тульчинського району, Вінницької області, громадянина України, українця, неодруженого, директора ТОВ «Мазурки», з повною загальною середньої освітою, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва, Миколаївської області, громадянина України, українця, одруженого, директора «ТОВ Скибник», з професійно-технічною освітою, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч.1 ст. 297 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_12 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_13 , цивільного позивача ОСОБА_14 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_15 ,

ВСТАНОВИВ:

13.07.2018 машиніст ОСОБА_8 та його помічник ОСОБА_9 , керуючи тепловозом марки 2ТЭ10Ут-0031, у з`єднанні з тепловозом марки 2ТЭ10Ут-0073 та з 54 вагонами, рухались з локомотивного депо м. Миколаїв ПАТ «Укрзалізниця» у напрямку локомотивного депо м. Апостолове Дніпропетровської області. Приблизно о 21.30 год. 13.07.2018, здійснюючи проїзд через залізничний переїзд, розташований в сел. Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області вказаний тепловоз під керуванням ОСОБА_8 і ОСОБА_9 здійснив наїзд на ОСОБА_16 внаслідок чого остання загинула на місці.

Зупинивши зазначений тепловоз, шляхом екстреного гальмування, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вийшли з тепловозу та з різних сторін потягу розпочали огляд тепловозу та його рухомого складу.

Виявивши на залізничних коліях, неподалік від залізничного переїзду, частини тіла ОСОБА_16 , нехтуючи нормами суспільної моралі в частині шанобливого ставлення до померлих, в порушення вимог ст.ст. 6, 26 Закону України «Про поховання та похоронну справу», порушуючи право людини на поховання її тіла і належне ставлення до тіла після смерті, зневажаючи тим самим пам`ять про померлу людину, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на заволодіння частинами тіла померлої ОСОБА_16 та вчинення наруги над ним.

Реалізовуючи свій злочинний умисел та з метою уникнення перешкод в його реалізації, ОСОБА_8 , всупереч Правилам технічної експлуатації залізниць України та інших нормативно-правових актів, що регламентують порядок дій локомотивних бригад у випадку травмування людей на залізниці, диспетчерську службу залізниці, про смертельне травмування людини, не повідомив.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_8 , 13.07.2018 близько 21 години 55 хвилин (більш точний час встановити не представилось можливим), перебуваючи неподалік від залізничного переїзду в сел. Березнегувате, Березнегуватського району, Миколаївської області, нехтуючи громадською моральністю у сфері шанобливого ставлення до померлих, взяв верхню частину тіла загиблої ОСОБА_16 , яку переніс до кабіни тепловоза, таким чином заволодівши частиною тіла. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 повернувся до місця смертельного травмування потерпілої ОСОБА_16 , та почав переносити до кабіни тепловоза іншу частину тіла потерпілої ОСОБА_16 . В цей час, близько 22 години 10 хв. 13.07.2018 (більш точний час встановити не представилось можливим), до реалізації вказаного злочинного умислу приєднався ОСОБА_9 який спільно з ОСОБА_8 перенесли частину тіла потерпілої ОСОБА_16 до кабіни тепловоза, таким чином заволодівши ним.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, нехтуючи громадською моральністю у сфері шанобливого ставлення до померлих, ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_9 , перебуваючи в кабіні тепловозу, помістили частини тіла ОСОБА_16 у шахту холодильника дизельного приміщення тепловоза 2Т310Ут-0031.

Прибувши до локомотивного депо м. Апостолове, Дніпропетровської області ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_9 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, нехтуючи загальноприйнятими принципами поведінки, по відношенню до тіла померлої ОСОБА_16 , продовжили протягом тривалого часу (близько доби) утримувати мішки з частинами тіла загиблої в шахті холодильника дизельного приміщення тепловоза 2ТЭ10Ут-0031.

В подальшому 14.07.2018 в період часу з 08.00 год. до 20.30 год. під час перегону тепловозу марки 2ТЭ10Ут-0031, у з`єднанні з тепловозом марки 2ТЭ10Ут-0073, до локомотивного депо м. Миколаїв, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 помістили частини тіла потерпілої ОСОБА_16 до двох полімерних мішків та під час руху залізничними коліями, неподалік електричної опори лінії електропередач №108, на відстані біля 4 км. від с.Засілля Жовтневого району Миколаївської області, викинули на узбіччя залізничних колій один полімерний мішок з верхньою частиною тіла ОСОБА_16 . Після цього, рухаючись у вказаному напрямку та перебуваючи на відстані близько 15 км. від м. Миколаєва, біля електричної опори №265, викинули мішок з нижньою частиною тіла ОСОБА_16 на узбіччя залізничної колії. Вказаними діями, що грубо порушують суспільні відносини, які забезпечують загально прийняті моральні принципи та релігійні традиції, щодо поховання померлих, та вияву поваги до пам`яті покійних, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вчинили наругу над тілом померлої ОСОБА_16 .

Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 297 КК - наруга над тілом померлого та незаконне заволодіння тілом померлого, вчиненні групою осіб.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав, пояснивши, що 13.07.2018 року близько 16.00 год., перебуваючи на посаді машиніста та керуючи тепловозом виїхав з депо м. Миколаїв ПАТ «Укрзалізниця» у напрямку локомотивного депо м. Апостолове Дніпропетровської області. В вечірній час, під`їжджаючи до залізничної станції «Березнегувате» на відстані близько 200-250 м. помітили жінку, що знаходилась на переїзді та рухалась з правої сторони. Одразу ним та його помічником було ввімкнено звуковий сигнал та здійснено екстрене гальмування потягу. Зупинився потяг приблизно через 300 м., при цьому знаходячись на відстані приблизно 150 м. за переїздом. Після зупинки помічник ОСОБА_9 оглянув ділянку місцевості та пояснив, що нічого не знайшов. Після цього він сам особисто пішов та також нічого підозрілого не знайшов. Одразу по радіозв`язку повідомив диспетчера про екстрене гальмування, при цьому останнім було повідомлено йому, що за ним рухається пасажирський потяг, а тому він прийняв рішення з`їхати на запасну колію та здійснити рух назад. Він також мав розмову з черговим на станції, якому повідомив про необхідність здійснити рух назад. В зв`язку з проведеним екстерним гальмування виникла потреба у розблукуванні в ручну гальмів, а тому помічнику ОСОБА_17 він наказав вручну відпустити гальма, шляхом стравлення тиску у кожному окремо вагоні гальмівної системи. Знаходячись у кабіні локомотиву побачив в районі біля 7 вагону невідомого чоловіка, підійшов до нього, де побачив між коліями частини тіла людини. В цей момент вагони почали трохи рухатись в зв`язку з розблокуванням гальмівної системи та він вирішив витягнути частини тіла з копій, з метою недопущення їй повторного пошкодження та понівечення. В ту мить, коли він намагався витягнути частини тіла, чоловік, як потім йому стало відомо, працівник залізниці ОСОБА_18 , перешкоджав йому це здійснити та лише коли той почав розмовляти по телефону, він зміг витягував частини тіла з колій та поклав їх неподалік, а сама пішов до локомотиву. Через деякий час він повернувся та відніс частини тіла до локомотиву. До повернення помічника частини тіла він вже заніс до локомотиву. Про наїзд на людину диспетчеру не повідомляв. Близько 22.20 год. вони заїхали за запасну колію, пропустили пасажирськитй потяг та близько 22.45 год. продовжили рух до депо м. Апостолове. При приїзду їх чекали працівники залізниці та працівники поліції, які оглянули локомотив, але нічого не знайшли. Перебуваючи на відпочинку він придбав мішки та частини тіла поклав у ці мішки. На зворотній шлях за кермо посадили іншу бригаду. Наступного дня, під час руху частини тіла він скинув на відрізку шляху за м. Снігурівка, на ділянках, де були обмеження швидкості. Свою поведінку пояснив тим, що в той момент був у шоковому стані та був дуже розгубленим, а частини тіла забрав лише з метою недопущення їх повторного переїзду потягом та пошкодження. Планував відати частини тіла на станції «Березнегувате», коли здійснював руху назад 13.07.2018, однак там було багато людей та запанікував. Потім вирішив, що повернене частини тіла на станцію на зворотньому шляху, однак локомотивом вже керував інший машиніст та можливості передати частини тіла на станції не представилось можливим, а тому вирішив скинути їх неподалік на ділянках дороги, де були обмеження швидкості. Окремо наголосив, що в нього не було попередньої змови зі ОСОБА_9 , він сам прийняв таке рішення щодо тіла. По приїзду в Миколаїв їх чекали працівники поліції, яким він в подальшому розповів, де саме і за яких обставини викинув частини тіла з потягу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним себе у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав частково, пояснивши, що 13.07.2018 року близько 21.30 год., перебуваючи на посаді помічника машиніста рухався на тепловозі з депо м. Миколаїв ПАТ «Укрзалізниця» у напрямку локомотивного депо м. Апостолове Дніпропетровської області разом з машиністом ОСОБА_8 . Під`їжджаючи до залізничної станції «Березнегувате» на відстані близько 150-200 м. помітили жінку, що знаходилась на переїзді та рухалась з правої сторони. Одразу ними було ввімкнено звуковий сигнал та ОСОБА_8 здійснено екстрене гальмування потягу. Після зупинки потягу ОСОБА_8 наказав оглянути та перевірити чи не збили вони людину. Оглянув дорогу нічого він не знайшов, про що доповів ОСОБА_8 . Після цього останній його дав вказівку стравити повітря з усіх вагонів для розблокування гальмівної системи, виконуючи дану вказівку він рухався по правій стороні від потягу. Коли повернувся в кабіну потягу помітив, що ОСОБА_8 знаходиться з іншої сторони локомотиву. Підійшовши до ОСОБА_8 помітив на землі частини людського тіла, які за вказівкою ОСОБА_8 вони затягнути до дизельного приміщення локомотиву. Після цього вони здійснили рух локомотивом назад та після того як пропустили пасажирських потяг, поїхали до депо м. Апостолове, де їх чекали працівники залізниці та працівники поліції, які оглянули локомотив, але нічого не знайшли. Наступного дня на зворотній шлях за кермо посадили іншу бригаду. Під час руху в районі м. Снігурівка ОСОБА_8 скинув частини тіла з потягу, при цьому він проти цього заперечував. По приїзду в Миколаїв їх чекали працівники поліції.

Незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини, їх вина підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_12 вбачається, що померла ОСОБА_16 доводилась їй рідною сестрою. 14.07.2018 року, близько 04.30 год. їй повідомив син, що її сестру ОСОБА_16 переїхав потяг, про що останньому стало відомо від сина померлої ОСОБА_19 . Безпосереднім очевидцем даних подій вона не була, від працівників поліції згодом їй стало відомо, що її сестру переїхав потяг, який довго стояв на станції, машиніст та його помічник щось довго шукали з ліхтарями. Одразу на місці знайшли руку сестри та частину ноги. Частини тіла машиніст та його помічник забрали з собою та їх знаходили працівники поліції окремо. Змогла поховати тіло сестри лише через 47 днів після її смерті, можливості нормально попрощатися з тілом родичі та знайомі не мали, оскільки тіло було понівечене, та мало сильний трупний запах. Витрати на поховання сестри повністю понесла вона: купила труну, організувала та оплатила поминальний обід, копання ями для поховання тіла. В результаті трагічних обставин смерті сестри вона отримала суттєву психологічну травму. Позові підтримує в повному обсязі.

Цивільний позивач ОСОБА_14 позов підтримав в повному обсязі, вказуючи, що смерть його матері ОСОБА_16 , яка його повністю утримувала та забезпечувала всім необхідним, була для нього тяжкою психологічною травмою, при цьому пошкодження трупа її мами та сильний трупний запах не дали йому можливості нормально попрощатися з останьою та провести похорон.

З показань свідка ОСОБА_20 вбачається, що ОСОБА_16 доводиться їй матір`ю. 13.07.2018 року мати декілька разів заходи до неї, перший раз - близько 17.20 год., при цьому була повністю твереза, другий раз зайшла пізніше та можливо була трохи випивша. Близько 00.30 год. до неї під`їхали працівники поліції, показали мамин телефон та запитали кому він належить. Після цього працівники поліції повідомили про смерть матері та пояснили, що було знайдено лише руку і мобільний телефон. Від працівників поліції згодом їй стало відомо, що машиністи потягу переїхали тіло її мами, погрузили його в мішки та викинули неподалік м. Миколаєва, де його було знайдено. Похоронити тіло мами вона змогла лише через дуже тривалий час після її смерті (більше місяця).

З показань свідка ОСОБА_21 вбачається, що проживаючи в с. Березнегувате, на відстані близько 300-400 м, від залізничного переїзду, в вечірні й час (точно дату не назвала), близько 22.00 год. (точно часу не пам`ятає) вона почула незвичайний (надто довгий) сигнал тепловозу, який їхав з напрямку м. Миколаєва, та підійшла до залізничного переїзду разом з сусідкою ОСОБА_22 . На місці побачила місцевих мешканців, а саме чоловіка на прізвище ОСОБА_23 та двох сестер на прізвище ОСОБА_24 , а також дівчина, яку вона раніше не бачила. Вказані люди на її питання повідомили, що якісь чоловіки щось шукають у траві. Також до неї підійшов місцевий житель, що працює на залізничні дорозі, ОСОБА_18 та пояснив, що потяг збив якусь людину. Через деякий час потяг від`їхав назад та на копіях було виявлено фрагмент руки людини та бачила, як одна людина ходила по даному місці з ліхтариком.

З показань свідка ОСОБА_25 вбачається, що він працює начальником залізничної станції «Березнегувате», 13.07.2018 року близько 22.30 год. (точно часу не пам`ятає) під часу руху вантажний потяг подав тривалий звуковий сигнал та здійснив екстрене гальмування. Він зателефонував працівнику залізниці ОСОБА_18 та попросив під`їхати та вияснити у машиніста причину зупинки. Біля локомотиву він побачив двох чоловіків, один з яких стояв, а інший наклонився біля локомотиву. На радіозв`язок машиністи потягу не виходили. Одразу по приїзду ОСОБА_18 пішов в сторону до локомотиву. Він чув як ОСОБА_18 казав чоловікам, щоб вони нічого не чіпали. Він зателефонував останньому, однак зв`язок припинився, спробував сам вияснити обставини та пішов до них, але близько до них не підходив, за метрів 200 запитав що у них трапилось, однак чіткої відповіді не почув. Повернувшись через деякий час ОСОБА_18 повідомив, що там все нормально та треба бути від`їхати назад. Вантажний потяг проїхав назад, пропустив пасажирський потягу і через деякий час продовжив рух в заплановану напрямку. Після цього він підійшов до ОСОБА_18 , який повідомив, що на залізничних коліях лежить людська рука. Було викликано поліцію та в подальшому також було виявлено та вилучено на коліях мобільний телефон.

З показань свідка ОСОБА_18 вбачається, що він працює бригадиром колії. В одну з п`ятниць червня чи липня 2018 року (точно дату та час не пам`ятає) йому зателефонував черговий по станції ОСОБА_25 , та повідомив, що на станції зупинився потяг, при цьому він його попросив підійти та з`ясувати у машиніста та його помічника причину зупинку. Підійшовши до залізничного переїзду він пішов в напрямку до локомотива (в напрямку Апостолове). Назустріч йому йшов один з правників потягу, який представився машиністом. Ділянка місцевості біля колій, де вони зустрілись, не освітлена, а тому обличчя даної особи він не розгледів та впізнати жодним чином не може. На його питання щодо причини зупинки той пояснив, що спрацювали гальма. Він одразу зателефонував ОСОБА_25 . В цей момент він побачив нижню частину тіла людини між коліями. Особа, яка представилась машиністом, витягла вказану частину тіла з-поміж колій та почала нести на руках в сторону локомотиву. На його питання «що це таке?» та прохання зупинитися останній сказав «іди звідси, або залишишся тут!». Він одразу зателефонував ОСОБА_25 , однак після того, як він лише повідомив про виявлений труп людини, зв`язок одразу перервався через повну розрядку батареї телефону. Другого працівника потягу він не бачив. Після цього він пішов до побутового приміщення станції щоб зарядити телефон. Через деякий час вантажний потяг здійснив рух назад, щоб пропустити пасажирський потяг. Близько через одну годину вантажний потяг продовжив рух. Про дану подію він одразу повідомив керівництву. Після того, як потяг продовжив рух та залишив залізничну станцію, він з ОСОБА_25 колії, де знайшли частину людської руки. В подальшому йому стало відомо, що працівниками поліції під час огляду ще було виявлено мобільний телефон на залізничному переїзді. Особу, яка представилась машиністом, впізнати не може, оскільки обличчя останнього в нічний час розгледіти не представилось можливим.

З показань свідка ОСОБА_26 вбачається, що померла ОСОБА_16 доводилась йому співмешканкою. 13.07.2018 року, в вечірній час, після вживання алкогольних напоїв (об`ємом близько 50 гр.) остання повідомила його, що сходить в гості до доньки та пішла з дому. Близько 23.00 год. до нього приїхали працівники поліції та повідомили про обставини переїзду його співмешканки потягом. Поховання здійснювала сестра останньої, тіло було понівечено та гроб був закритий.

З показань свідка ОСОБА_27 вбачається, що в п`ятницю тринадцятого числа 2018 року (точно дату не пам`ятає) він зі знайомими дівчатами знаходився на станції «Березнегувате», на коліях стояли пасажирський та вантажний потяги. Помітив, як біля вантажного локомотиву ходили двоє чоловіків світили ліхтарями під потяг. До голови потягу пішов працівник залізниці ОСОБА_18 який з кимось там (з ким точно він не знає) розмовляв, голосно кричав та нецензурно виражався. Через деякий час вантажний потяг здійснив рух назад. Після цього він провів знайомих дівчат до села Мурахівка, що знаходиться неподалік. Повертаючись назад зустрів на залізничному переїзді ОСОБА_18 та ОСОБА_25 , які попросили його допомогти, на що він погодився та під час проходження по залізним коліям з ліхтариком знайшов плями схожі на кров та фрагмент руки.

З показань свідка ОСОБА_28 вбачається, що 13.07.2018 року близько 21.30 год. (точно час не пам`ятає) вона зі знайомими ОСОБА_29 та ОСОБА_30 зустрілись на станції «Березнегувате» та вирішили перейти через залізничний переїзд, та піти відпочити до села Мурахівка, що знаходиться неподалік, в місцеве кафе-бар. Але на залізничних коліях вже стояли пасажирський та вантажний потяги, які перешкоджали переходу залізничного переїзду. Помітила, що локомотив вантажного потягу знаходився за залізничним переїздом, біля нього знаходились двоє людей, які світили ліхтариками по обидві сторони потягу, при цьому як на потяг, так і під нього на колії. Бачила як два рази до водія локомотиву підходили люди та через деякий час повертались до станції. Через деякий час вантажний потягу почав рух вперед і вона зі знайомими перейшла залізничний переїзд, при цьому побачила велику пляму, схожу на кров. Лише через деякий час від місцевих мешканців їй стало відомо, що мало місце переїзд потягом місцевої мешканки.

З показань свідка ОСОБА_31 вбачається, що він працює водієм ПЧ-15 Укрзалізниці. Близько 22.30 год. (точно дату та час не пам`ятає) йому зателефонував майстер ОСОБА_32 та повідомив, що на станції «Березнегувате» стався наїзд потяга на людину та треба туди терміново їхати. Прибувши на місце вони помітили, що безпосередньо на самому залізничному освітленому ліхтарями переїзді, маються плями бурого кольору, схожі на кров, на відстані близько 3 метрів від переїзду між коліями було виявлено фрагмент руки людини та на відстані ще близько декілька метрів було виявлено мобільний телефон, який періодично телефонував. Вже після їхнього приїзду туди також прибули працівник поліції.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 14.07.2018 року та долученими до нього фототаблицями місцем події є ділянка місцевості, розміром 300 х 1500 м., яка розташована на залізничному переїзді та залізничних коліях в сел. Березнегувате, Березнегуватського району, Миколаївської області, де на залізничних коліях та бетонних плитах було виявлено та вилучено: пляму булого кольору; фрагмент ганчірки; 2 фрагменти тіла; фрагменти нутрощів та частини тіла; руку, мобільний телефон чорного кольору марки «Nokia» з сім картою № НОМЕР_1 ; поодинокі фрагменти частин тіла та нутрощів; два фрагменти нутрощів.

Відповідно до протоколу огляду від 14.07.2018 року, було оглянуто секцію «Б» тепловозу марки 2ТЭ10Ут-003, розташованого на 60 колії Локомотивного депо ст. Апостолове Придніпровської залізниці (м. Апостолове Дніпропетровської області), де при огляді: нижньої лобової частини - метальника, справа на відстані 18 см. від краю; першої колісної пари, а саме корпусу буксового вузла на нижній частині; гальмівних колодок першої колісної пари справа, правого поручні біля вхідних в дизельне приміщення дверей у нижній частині поручня на корпусі тепловоза було виявлено нашарування речовини бурого кольору, зразки якої було вилучено.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 14.07.2018 року та долученою до нього таблицею, об`єктом огляду є тепловоз марки 2ТЭ10Ут-0031 у з`єднанні з тепловозом марки 2ТЭ10Ут-0073, розташованого на території ПАТ «Укрзалізниця» виробничого підрозділу Локомотивне депо «Миколаїв» регіональної філії «Одеська залізниця» за адресою: м. Миколаїв, Херсонське шосе 100, в ході огляду якого в шахті холодильника тепловоза мається специфічний запах схожий на трупний, також було вилучено тепловоз марки 2ТЭ10Ут-0031 та тепловоз марки 2ТЭ10Ут-0073, журнал технічного стану т-за та 2 швидкостемірні стрічки. Згідно журналу технічного стану т-за, вбачається, що локомотивом 2ТЭ10Ут-0073 13.07.2018 року керували ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 15.07.2018 року та долученими до нього фототаблицями місцем огляду є ділянка місцевості, розміром 30 х 30 м., яка знаходиться біля лінії електропередачі №108 на відстані близько 4 км. від с. Засілля Жовтневого району, Миколаївської області, де було виявлено та вилучено поліетиленовий мішок зі слідами бурого кольору, у якому знаходились частини тіла невідомої жінки.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 15.07.2018 року та долученими до нього фототаблицями місцем огляду є ділянка місцевості, розміром 20 х 20 м., яка знаходиться біля лінії електропередачі №265 на відстані близько 15 км. у північному напрямку від м. Миколаєва, де було виявлено та вилучено білий поліетиленовий мішок зі слідами бурого кольору, у якому знаходились частини тіла та нутрощі невідомої жінки.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 15.07.2018 року та долученими до нього фото таблицями, в секційному залі НОБ СМЕ на транспортній каталці представлено два ізольованих мішки білих полімерних, в яких знаходяться частини тіла, можливо ОСОБА_33 .

Відповідно до висновку експерта №1902 від 25.08.2018 року смерть ОСОБА_16 настала від поєднаної тупої травми тіла у вигляді травматичної ампутації кінцівок та травматичного розділу тулуба з пошкодженням внутрішніх органів, спинного мозку і магістральних судин, що супроводжувалася рясною зовнішньою кровотечею. Тілесні ушкодження ОСОБА_16 носять ознаки прижиттєвих. Характер, механізм утворення і локалізація виявлених тілесних ушкоджень, а саме наявність смуги обтирання, тиску і клиновидного дефекту тулуба на кордоні травматичного поділу, маслянисті накладення на фрагментах одягу і шкірних покривах, свідчать про те, що дана травма типова для пошкоджень, що наносяться переважно колесами залізничного транспорту під час перекочування їх через тіло.

Згідно акту службового розслідування аварії, складеного 23.07.2018 року комісією виробничого підрозділу «Херсонська дирекція залізничних перевезень», вбачається, що по результатам службового розслідування встановлено, що вини працівників залізничного транспорту за фактом смертельного травмування рухомим складом сторонньої особи на залізничному переїзді 442 км. станції Березнегувате не встановлено. За фактом подальших дій працівників локомотивної бригади правоохоронним органами ведеться слідство. Причиною випадку вважати порушення потерпілою ОСОБА_16 вимог п.п. 2.2,2.3, 2.4,2.5,2.6,2.8,2.2 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року №54.

Згідно постанови слідчого від 20.11.2018 року фрагменти ганчірок, мобільний телефон чорного кольору марки «Nokia» з сім картою № НОМЕР_1 , два зіскоби речовини бурого кольору, два змиви речовини бурого кольору; дактелокарту з відбитками пальців лівої руки, зрізи нігтьових пластин ОСОБА_8 , одяг ОСОБА_8 , футболка, штани зеленого кольору та кросівки, зрізи нігтьових пластин ОСОБА_9 , одяг ОСОБА_9 , футболка зеленого кольору, штани чорного кольору та взуття, визнано речовими доказами по кримінальному провадженні (які передано до кімнати речових доказів).

Відповідно до протоколу огляду предмету від 14.07.2018 року, було оглянуто картонну коробку з бірками та відтиском печаток, при відкритті якої встановлено, що в середині перебуває фрагмент лівої руки з кістю та пальцем, в ході огляду руки було відібрано на паперові фрагменти відбитки пальців рук, які перенесено до дактилоскопічної картки, що була вилучена до Березнегуватського ВП.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 21.11.2018 року та переглянутого в суді відеозапису слідує, що свідок ОСОБА_25 добровільно показав та розповів обставини, за яких в ніч з 13 на 14 липня 2018 року мав місце переїзд людини вантажним потягом на переїзді в с. Березнегувате.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 19.11.2018 року та переглянутого в суді відеозапису слідує, що свідок ОСОБА_18 добровільно показав та розповів обставини, за яких він виявив нижню частину тіла людини між коліями в ніч з 13 на 14 липня 2018 року на переїзді в с. Березнегувате, при цьому продемонстрував дії, які вчиняв машиніст після виявленої частини тіла.

Позицію обвинувачених щодо не визнання вини, судом оцінено критично, оскільки вона не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються вищенаведеним матеріалами справи та показаннями свідків які, в свою чергу, є логічними, послідовними та взаємоузгодженими, а таку позицію обвинувачених суд розцінює лише як спосіб уникнення від кримінальної відповіальності.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно ч.2 ст.337 КПК України, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

За ч.2 ст.338 КПК України, дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження.

Як вбачається з обвинувального акта, датованого 27.11.2018 р., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачувалися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.297 КК України за наступних обставин. Так, 13.07.2018 машиніст ОСОБА_8 та його помічник ОСОБА_9 керуючи тепловозом марки 2ТЭ10Ут-0031 у з`єднанні з тепловозом марки 2ТЭ10Ут- 0073 та з 16 вагонами рухались з локомотивного депо м. Миколаїв ПАТ «Укрзалізниця» у напрямку локомотивного депо м. Апостолове Дніпропетровської області. Приблизно о 21.30 год. 13.07.2018, здійснюючи проїзд через залізничний переїзд розташований в сел. Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області вказаний тепловоз під керуванням ОСОБА_8 і ОСОБА_9 здійснив наїзд на ОСОБА_16 внаслідок чого остання загинула на місці. Зупинивши зазначений тепловоз шляхом екстреного гальмування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вийшли з тепловозу та виявили на залізничних коліях неподалік від залізничного переїзду частини тіла ОСОБА_16 та у них виник умисел на вчинення наруги на тілом померлої та заволодіння ним. Діючи за попередньою змовою між собою, нехтуючи нормами суспільної моралі в частині шанобливого ставлення до померлих, в порушення вимог ст.ст. 6, 26 Закону України «Про поховання та похоронну справу», порушуючи право людини на поховання її тіла і належне ставлення до тіла після смерті, зневажаючи тим самим пам`ять про померлу людину, вирішили вчинити наругу над тілом померлої ОСОБА_16 та заволодіти частинами її тіла. З метою уникнення перешкод в реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 всупереч Правилам технічної експлуатації залізниць України та інших нормативно-правових актів що регламентують порядок дій локомотивних бригад у випадку травмування людей на залізниці, диспетчерську службу залізниці про смертельне травмування людини не повідомили. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_9 , нехтуючи громадською моральністю у сфері шанобливого ставлення до померлих, зібрали частини тіла загиблої ОСОБА_16 , які закинули до кабіни тепловоза, таким чином заволодівши ними. В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебуваючи в кабіні тепловозу, помістили частини тіла ОСОБА_16 до двох полімерних мішків, які помістили їх у шахту холодильника дизельного приміщення тепловоза 2ТЭ10Ут-0031. Прибувши до локомотивного депо м. Апостолове, Дніпропетровської області ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_9 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу нехтуючи загальноприйнятими принципами поведінки по відношенню до тіла померлої ОСОБА_16 , продовжили протягом тривалого часу (близько доби) утримувати мішки з частинами тіла загиблої в шахті холодильника дизельного приміщення тепловоза 2ТЭ10Ут-0031. В подальшому 14.07.2018 в період часу з 08.00 год. до 20.30 год. під час перегону тепловозу марки 2ТЭ10Ут-0031 у з`єднанні з тепловозом марки 2ТЭ10Ут-0073 до локомотивного депо м. Миколаїв, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 під час руху залізничними коліями неподалік електричної опори лінії електропередач №108 на відстані біля 4 км. від с. Засілля Жовтневого району Миколаївської області викинули на узбіччя залізничних колій один полімерний мішок з верхньою частиною тіла ОСОБА_16 . Після цього, рухаючись у вказаному напрямку та перебуваючи на відстані близько 15 км. від м. Миколаєва біля електричної опори №265 викинули мішок з нижньою частиною тіла ОСОБА_16 на узбіччя залізничної колії. Вказаними діями, що грубо порушують суспільні відносини, які забезпечують загально прийняті моральні принципи та релігійні традиції, щодо поховання померлих, та вияву поваги до пам`яті покійних, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вчинили наругу над тілом померлої ОСОБА_16 .

Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 органом досудового розслідування обвинувачувалися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК - наруга над тілом померлого та незаконне заволодіння тілом померлого, вчиненні за попередньою змовою групою осіб.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження, в порядку ст.338 КПК України, прокурором 28.01.2025, змінено пред`явлене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення, з ч.3 ст.297 КК України - наруга над тілом померлого та незаконне заволодіння тілом померлого, вчиненні за попередньою змовою групою осіб, на ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 297 КК - наруга над тілом померлого та незаконне заволодіння тілом померлого, вчиненні групою осіб.

Вказаними змінами обвинувачення прокурор фактично порушив питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення.

За змістом ч.3 ст.338 КПК України, якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

На виконання вимог ст.338 КПК України, потерпілій ОСОБА_12 надана копія нового обвинувального акту в кримінальному провадженні, та головуючим роз`яснено його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

Реалізуючи зазначене процесуальне право, потерпіла ОСОБА_12 не погодилася зі зміненим обвинуваченням за ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 297 КК, та підтримала попереднє обвинувачення за ч.3 ст.297 КК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру та спеціальної конфіскації. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

За п.4 ч.3 ст.56 КПК України, під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Оскільки прокурор, як державний обвинувач у даному кримінальному провадженні змінивши обвинувачення з ч.3 ст.297 КК України на ч.1 ст. 28, ч.1 ст.297 КК України, фактично відмовився підтримувати первісне обвинувачення, до потерпілого перейшло право підтримувати таке первісне обвинувачення і він ним скористався. При цьому, як зазначено вище, у такому разі, одночасно із набуттям такого право, у потерпілого виник і обов`язок по доказуванню вищевказаних обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України.

Тобто обов`язок доказування безпосередньо у судовому засіданні обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у даному випадку за ч.1 ст. 28, ч.1 ст.297 КК України покладено на прокурора, а за ч.3 ст.297 КК України на потерпілого.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження та показів обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що між вказаними особами не було попередньої змови на вчинення інкримінованого їх злочину, оскільки ОСОБА_9 фактично приєднався до вчинення злочину, який на той час вже вчиняв ОСОБА_8 , що підтверджується показаннями самого ОСОБА_9 , я також узгоджується з показаннями ОСОБА_18 , який пояснив, що під час того, як на прохання ОСОБА_25 він пішов до локомотиву, щоб вияснити причину зупинки потягу, він побачив там чоловіка, який з колій витягнув нижню частину тіла людини за ноги, а потім її підняв і поніс до локомотиву.

Будь-яких об`єктивних доказів, якими б спростовувалось твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він фактично приєднався до вчинення злочину, який на той час вже вчиняв ОСОБА_8 , в ході здійснення кримінального провадження та в суді не встановлено.

Суд також відхиляє доводи представника потерпілого ОСОБА_13 про те, що попередня змова на вчинення злочину між обвинуваченими вбачається з їх конклюдентних дій, при цьому посилаючись на показання свідків, зокрема ОСОБА_25 , ОСОБА_21 , які пояснювали, що бачили біля потягу двох людей якій світили ліхтарями та щось шукали, оскільки дані обставини лише свідчать про можливу певну узгоджену поведінку осіб, однак даних на підтвердження того, що передумовою такої поведінки була саме попередня змова обвинувачених, судом не встановлено та стороною обвинувачення не доведено, тобто не доведено обставин наявності попередньої змови обвинувачених саме що початку виконання об`єктивної сторони кримінального правопорушення. Крім того, в ході розгляду справи не підтверджено прямими доказами те, особи, які були біля потягу та світили ліхтарями, були саме обвинувачені, оскільки дані обставини встановленні виходячи з показань свідків, при цьому ніхто з них близько цих людей, а тим паче їх облич, не бачили і не змогли упізнати.

Отже, матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.297 КК України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року, регламентовано, що при розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватись закріплений у ч.1ст.62 Конституції принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості.

У своєму рішенні по справі «Пантелеєнко проти України», заява №11901/02, п.49, Європейський суд з прав людини підкреслює, що вираз «відповідно до закону» значною мірою покладає на національне законодавство і державу обов`язок дотримання матеріальних і процесуальних норм.

Однією із засад судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.4ст.129 Конституції України).

Така норма кореспондується і з ч.ч.1, 2 та 6 ст.22 КПК України, якою визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При цьому завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них ч.2ст.9 КПК України покладає обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Вказане встановлено і уст.17 КПК України.

Згідно з ч.1ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбаченихст.91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Потерпілою ОСОБА_12 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.297 КК України.

А тому позиція потерпілої сторони щодо підтримання обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі є невиправданою, оскільки прокурором, в рамках ст.338 КПК України, після встановлення під час судового розгляду нових фактичних обставин даного кримінального правопорушення, вірно змінено обвинувачення.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно положень п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Санкцією ч.1 ст.297 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до трьох років, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Станом на 30.12.2025 року сплинув встановлений ч.1 ст.49 КК України п`ятирічний строк давності притягнення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 297 КК України.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлені підстави вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 297 КК України та звільнення останніх від кримінального покарання за ч.1 ст. 297 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

По справі ОСОБА_12 та ОСОБА_14 заявлено цивільний позов про відшкодування збитків завданих злочином, а саме стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позивачі просили стягнути з обвинувачених в солідарному порядку на їх користь майнову шкоду (витрати на поховання) в розмірі 11478 грн. 40 коп., витрати на правову допомогу та моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Оцінюючи всі дослідженні в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

ОСОБА_12 та ОСОБА_14 просять стягнути на їх користь із обвинувачених, в солідарному порядку, моральної шкоди в розмірі 100000 гривень, яка була завдана внаслідок вчинення злочину. Як встановлено судом, дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по відношенню до тіла ОСОБА_16 є незаконними, чим було порушено законні права та інтереси потерпілої та сина померлої, а тому вимоги ОСОБА_12 та ОСОБА_14 в цій частині є обгрунтованими. Розмір такої шкоди, з врахуванням ступеня моральних страждань, порушення нормального способу життя останніх, перенесеного ними стресу, матеріального становища обвинувачених, дотримуючись засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає в розмірі 25000 гривень для кожного.

Позов про стягнення майнової шкоди (витрати на поховання) в розмірі 11478 грн. 40 коп., на думку суду, також підлягає задоволенню.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Наявні в матеріалах справи накладні та квитанції (т.1 а.с. 44,45) свідчать про понесення потерпілою ОСОБА_12 витрат на поховання в загальній сумі 4338 грн. 50 коп. (2153 грн. + 784 грн. 40 коп. + 309 грн. 10 коп. + 1092 грн.). Також наявна накладна №10 на загальну суму 7140 грн., при цьому видана на ОСОБА_16 , тобто матір ОСОБА_14 , а тому можливим є її стягнення саме на користь ОСОБА_14 .

Таким чином, стягненню підлягає: на користь ОСОБА_12 4338 гривень 50 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 25000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_14 7140 гривень 00 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 25000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу потерпілої ОСОБА_12 , суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (ч.3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПУ України).

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зробила висновок про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

На підтвердження обумовлених витрат потерпілої ОСОБА_12 в матеріалах справи наявні: квитанція до прибуткового касового ордеру №70 від 08.11.2018 року (т.1 а.с.50) на суму 3500 грн., квитанція до прибуткового касового ордеру №230 від 21.02.2022 року (т.2 а.с.214) на суму 5000 грн., квитанція до прибуткового касового ордеру №280 від 17.02.2024 року (т.2 а.с.214) на суму 10000 грн., квитанція до прибуткового касового ордеру №167 від 20.12.2021 року (т.2 а.с.215) на суму 5000 грн., звіт про надану допомогу, загальна сума становить витрат становить 23500 грн.

Враховуючи складність даної справи, реального часу надання правничої допомоги та обсягу необхідної до виконання роботи, беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає, що розмір витрат потерпілої на професійну правничу допомогу підлягає стягненню з обвинувачених в повному обсязі (23500 грн.), а саме по 11750 грн. на кожного.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, речові докази: фрагменти ганчірок, мобільний телефон чорного кольору марки «Nokia» з сім картою № НОМЕР_1 , два зіскоби речовини бурого кольору, два змиви речовини бурого кольору; дактелокарту з відбитками пальців лівої руки, зрізи нігтьових пластин ОСОБА_8 , одяг ОСОБА_8 , футболка, штани зеленого кольору та кросівки, зрізи нігтьових пластин ОСОБА_9 , одяг ОСОБА_9 , футболка зеленого кольору, штани чорного кольору та взуття - слід знищити; тепловоз марки 2ТЭ10Ут-0031 секції «Б», тепловоз марки 2ТЭ10Ут-0073 секції «Б», журнал технічного стану тепловоза серія, індекс 2ТЭ10Ут №00315/0073Б (форми ТУ-152) - слід залишити у власника.

На підставі викладеного та керуючись ст. 370, 374 КПК України суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнати винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 297 КК України і звільнити їх від кримінального покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_12 та ОСОБА_14 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в солідарному порядку, на користь ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 4338 (чотири тисячі триста тридцять всім) гривень 50 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу в дольовому порядку в розмірі по 11750 (одинадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень з кожного.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в солідарному порядку, на користь ОСОБА_14 (РНОКПП НОМЕР_3 ) ) 7140 (сім тисяч сто сорок) гривень 00 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Речові докази: фрагменти ганчірок, мобільний телефон чорного кольору марки «Nokia» з сім картою № НОМЕР_1 , два зіскоби речовини бурого кольору, два змиви речовини бурого кольору; дактелокарту з відбитками пальців лівої руки, зрізи нігтьових пластин ОСОБА_8 , одяг ОСОБА_8 , футболка, штани зеленого кольору та кросівки, зрізи нігтьових пластин ОСОБА_9 , одяг ОСОБА_9 , футболка зеленого кольору, штани чорного кольору та взуття - знищити; тепловоз марки 2ТЭ10Ут-0031 секції «Б», тепловоз марки 2ТЭ10Ут-0073 секції «Б», журнал технічного стану тепловоза серія, індекс 2ТЭ10Ут №00315/0073Б (форми ТУ-152) - залишити у власника.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Баштанський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: