Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/145/26 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 404/3018/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2026 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 23.12.2025 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 23.02.2026 включно

Інші учасники судового розгляду:

прокурор ОСОБА_8 ,

захисник-адвокат - ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Фортечного районного суду м. Кропивницького перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 152 КК України кримінальне провадження № 0000153 від 26.06.2024.

Ухвалою Фортечного районного суду м. Кропивницького від 23.12.2025 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 2 місяці, тобто до 23.02.2026 року включно. Відповідно до ст.. 206 КПК України зобов`язано начальника ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 для надання належного медичного лікування, в тому числі направлення його до спеціального медичного закладу, в разі потреби.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації із застосуванням засобу електронного контролю.

Свої вимоги умотивовує наступними доводами.

В оскаржуваній ухвалі в якості доведених ризиків, передбачених ч 1 ст. 177 КПК України, суд послався на єдиний ризик - а саме на ризик переховування ОСОБА_7 від суду і тим самим перешкоджання з його боку розгляду кримінального провадження.

При цьому суд в якості фактору, що впиває на його рішення, згадав тяжкість висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та, відповідно, суворість можливого покарання.

Суд зазначив про те, що, на його думку, за час розгляду даного кримінального провадження судом названий вище ризик не зменшився.

Тобто суд при продовжені строку тримання ОСОБА_7 під вартою виходив виключно з того, що він може ухилитись від суду шляхом переховування.

При цьому суд не дав жодної оцінки тому, що впродовж останніх місяців розгляду судом даного кримінального провадження, як визнав сам же суд, повністю зник такий передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України ризик як ризик впливу на потерпілу та/або на свідків, який до цього був прямо згаданий судом у відповідних попередніх ухвалах про продовження строку тримання під вартою від 05.09.2025 р. та 03.11.2025 р. в якості визначального фактору неможливості застосування до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу.

В контексті тяжкості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, яку суд визнав одним з основних чинників при вирішенні питання суворості запобіжного заходу, суд не вказав, що за наслідками проведеного в судовому засіданні допиту потерпілої з`явились підстави вважати помилковою кваліфікацію інкримінованого ОСОБА_7 діяння за особливо тяжкою ч. 3 ст. 152 КК України, в той час як мова має йти про кваліфікацію максимум за ч. 1 ст. 155 КК України склад якої є нетяжким.

Досліджений в судовому засіданні висновок судово-медичної експертизи щодо потерпілої чітко підтвердив не лише відсутність будь-яких слідів насильства щодо неї, а й взагалі поставив під серйозний сумнів твердження потерпілої щодо існування у неї до цього тривалих та багаторазових полових контактів природнім способом, на чому вона наполягала.

Більш того, за наслідками допиту свідків сторони обвинувачення судом отримано підтвердження факту вживання потерпілою впродовж періоду її знайомства з ОСОБА_7 наркотичних засобів, які істотно впливали на її здатність розуміти об`єктивну реальність, що, в свою чергу вже саме по собі дає підстави ставити під сумнів достовірність показань потерпілої, в той час як усе обвинувачення по даному кримінальному провадженню тримається лише на показаннях потерпілої, а усі допитані в судовому засіданні свідки повідомили суду лише ту негативну щодо ОСОБА_7 інформацію щодо відносин між ним та потерпілою, яка стала свідкам відома виключно зі слів потерпілої.

Крім того, суд в оскаржуваній ухвалі не дав належної оцінки поточному стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , і зокрема отриманим судом як від сторони захисту, так і від медичної частини СІЗО, де безперервно з моменту поміщення під варту знаходиться на стаціонарі ОСОБА_7 .

Надані суду докази, і зокрема довідка № 10 від 19.12.2025 р., складена Кропивницькою медичною частиною № 14 (копія додається), чітко вказую на істотне погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 за час його перебування під вартою.

Зокрема у названій довідці зазначено про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 медичних діагнозів у вигляді тяжкої Форми цукрового діабету II типу, гіпертонічної хвороби III ступеню, церебрального атеросклерозу, дисцикуляторної і діабетичної енцефалопатїї. діабетичної полінейропатії МК І ст., тощо, внаслідок яких він перебуває у стаціонарі Кропивницької міської медичної частини № 14 і потребує постійного медичного нагляду та контролю гемодинамічних показників з боку медичних працівників, проходить інсулінотерапію.

З 17.11.2025 р. по 25.11.2025 р. за рішенням Кропивницької міської медичної частини № 14 ОСОБА_7 було поміщено на стаціонарне лікування до ендокринологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Кропивницької міської ради».

За наслідками лікування ОСОБА_7 медичними працівниками названого медичного закладу складено відповідний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого № 6352/3002.

У даному епікризі в розділі «Рекомендовано» наявна інформація про необхідність дотримання раціонального режиму харчування ОСОБА_7 обов`язкових фізичних навантажень, а також приймання ОСОБА_7 впродовж щонайменше одного місяця 10 різних медичних препаратів (включаючи два типи інсуліну).

У відповідь на адвокатський запит щодо дотримання Кропивницькою міською медичною частиною № 14 названих медичних рекомендацій стороною захисту отримано від Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Черкаській та Кіровоградській областях лист за № 754-ЧК-25 від 02.12.2025 р. (копія додається), з якого видна неможливість дотримання названих рекомендацій через відсутність в розпорядженні Кропивницької міської медичної частини № 14 щонайменше 5 з 10, тобто половини, з призначених ОСОБА_7 лікарями Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Кропивницької міської ради» медичних препаратів, а саме таких як гепаклін, софор, телдипін, естет, прегамма. Також є неможливим дотримання рекомендацій в частині обов`язкових фізичних навантажень та дієтичного харчування.

Неможливість держави забезпечити виконання свого позитивного обов`язку щодо надання належної медичної допомоги ОСОБА_7 в умовах ув`язнення повинна мати наслідком його звільнення з-під варти.

Суд в оскаржуваній ухвалі в жоден спосіб не мотивував неможливість запобігання тому єдиному ризику, який суд вважав доведеним, у разі обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту із застосування засобу електронного контролю.

На думку сторони захисту, подібний запобіжний захід цілком може забезпечити дотримання балансу інтересів сторін кримінального провадження, запобігти усім можливим ризикам включаючи ризик невідворотного погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 за час розгляду судом кримінального провадження відносно нього.

Сторона захисту вважає, що застосування засобу електронного контролю повністю унеможливить втечу ОСОБА_7 та перешкоджання з його боку розгляду кримінального провадження у спосіб переховування від суду.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку обвинуваченого ОСОБА_7 і адвоката ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши матеріали контрольного провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

У справі «Москаленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Судом першої інстанції здійснюється судове слідство у межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

У межах даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 26.12.2024, загальний термін якого наразі не перебуває поза межами розумного, не є вочевидь надмірним.

Тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким, покарання за вчинення даного кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Колегія суддів вважає, що раніше встановлені обставини та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не припинили існування.

Наявні достатні підстави вважати, що, зважаючи на тяжкість обвинувачення та суворість покарання, що може загрожувати обвинуваченому у разі його засудження, обвинувачений ОСОБА_7 , який обізнаний про це, може чинити спроби переховуватись від суду (зокрема на тимчасово окупованих та непідконтрольних Україні територіях) або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

До того ж, матеріалами встановлено, що ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні вже перебував у розшуку. Відповідно до постанови слідчого ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні від 06.11.2024, підозрюваний ОСОБА_7 з 22.10.2024 припинив з`являтись до слідчого за його викликом для участі у слідчих діях. Такі випадки відбулись шість разів. З таких причин досудове розслідування було зупинене, а ОСОБА_7 оголошений у розшук.

ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності; стосовно нього перебуває у місцевому суді на розгляді обвинувальний акт про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 КК України.

Отже, беручи до уваги вказане, наявність щодо обвинуваченого ОСОБА_7 іншого обвинувачення, можливо стверджувати, що існує ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.

Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу з боку обвинуваченого ОСОБА_7 визнається реальним. Потерпіла у кримінальному провадженні зверталась телефонним зв`язком до поліції із повідомленнями про те, що обвинувачений намагається вплинути на неї, з метою щоб вона забрала заяву про кримінальне правопорушення, та намагається змінити її позицію та волевиявлення.

Крім того, у відповідності до ст. 178 КПК України, враховуються такі обставини: ОСОБА_7 має місце реєстрації проживання та місце проживання, неодружений, без утриманців, безробітний, міцних соціальних зв`язків не має, на обліку в психіатричних або наркологічних закладах не перебуває.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що не перестали існувати й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

При таких обставинах, подальше застосування заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, є необхідним і доцільним, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує гідність обвинуваченого у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо стану здоров`я обвинуваченого, зауважується, що відповідно до відповіді, наданої начальником філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної Кримінально-виконавчої служби України» в Черкаській та Кіровоградській областях, ОСОБА_7 призначено лікування, до вживання ряд лікарських засобів, крім того, обвинувачений отримує дієтичне харчування за нормою 8-В, продовжує стаціонарне лікування в Кропивницькій міській медичній частині №14, також, ухвалою суду першої інстанції постановлено забезпечити обвинуваченому ОСОБА_7 надання необхідної медичної допомоги, зокрема забезпечення направлення його до спеціального медичного закладу.

Колегією суддів зазначається, що як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції стосовно обвинуваченого неодноразово приймалось рішення щодо зобов`язання процесуального прокурора організації забезпечення проходження обвинуваченим ОСОБА_7 , у відповідності до медичних призначень та рішення суду першої інстанції, відповідного рекомендованого йому лікування та забезпечення невідкладного проведення медичного обстеження для медичного лікування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 206, 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 23.12.2025, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 23.02.2026 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2