запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/974/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_6

представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30 жовтня 2025 року про відмову у арешті майна,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання дізнавача СД відділу поліції №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000215, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.04.2025 року за ознаками передбаченого ч.1 ст.190 КК кримінального правопорушення.

Не погодившись із вказаною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання дізнавача.

Свої вимоги мотивував тим, що зазначене у клопотанні майно є знаряддям, засобами і предметами кримінального правопорушення.

Арешт на майно, яке визнано речовим доказом, може бути накладено не лише на майно, яке належить виключно учасникам кримінального провадження, а й на майно, яке належить будь-якій фізичній або юридичній особі, що відповідає вимогам ч.3 ст.170 КПК.

Посилання слідчого судді на те, що з клопотанням про арешт майна третьої особи повинен звертатись до суду виключно прокурор є безпідставними, оскільки зазначене вище майно було вилучено під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді, тобто є тимчасово вилученим майном, та відповідно до ст.171 КПК з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна має право звернутись слідчий або прокурор.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, представник ОСОБА_7 просила ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Прокурор до судового засідання не з`явився, подав клопотання в якій просив розглядати апеляційну скаргу без його участі та просив її задовольнити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_6 , його представника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із наданих матеріалів, до слідчого судді надійшло клопотання дізнавача про накладення арешту на банківські картки АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 , АТ «ПУМБ» № НОМЕР_2 , AT «Універсал банк» № НОМЕР_3 , AT «A-Банк» № НОМЕР_4 ;

- ноутбук марки MacBook Pro IDABCGA2485 Model A2485 IS 13252 R-41000450;

- планшетний пристрій екран якого не пошкоджений у корпусі сірого кольору з приклеєним чохлом сірого кольору з написом Guess;

- мобільний телефон марки iPhone з захисним склом та мобільний телефон MIUI Global з сім-картою НОМЕР_5 ІМЕІ: НОМЕР_6 ;

- карту в якій знаходилась сім-карта за № НОМЕР_5 , карту в якій знаходилась сім-карта за № НОМЕР_7 ;

- банківські картки AT «Альфа банк» 234900, Sens №008207;

- флеш носій Samsung об`ємом пам`яті 1 ТВ, флеш носій Samsung Portable SSPT5 об`ємом пам`яті 500 GB, флеш носій MDL: WDL:SPZX-22Z10T1 об`ємом 1 ТВ, флеш носій Transcend;

- три банкноти з чорновими записами вилучено до спец-пакету PSP 2071733;

- мобільний пристрій iPаd та планшетний пристрій iPad (5-го покоління);

- настільний комп`ютер з гравіровкою MacStudio модель A2615FCC ID:BCG Л2615 та флеш носій об`ємом пам`яті 5ТВ;

- персональний комп`ютер у корпусі чорного кольору з прозорою боковою панеллю;

- банківські картки АТ КБ «Приват банк» № НОМЕР_8 , АТ КБ «Приват банк» № НОМЕР_9 , АТ «Універсал банк» № НОМЕР_10 .

Клопотання обґрунтовано тим, що 24.04.2025 до відділу поліції №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява від громадянина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про те, що 24.04.2025 о 14:30 год. невстановлена особа, за допомогою месенджера Telegram, використовуючи аккаунт знайомого заявника, під приводом займу коштів, заволоділа грошовими коштами заявника у розмірі 7000 грн., які останній переказав з власної банківської картки № НОМЕР_11 на банківську картку АТ «Нова Пей» № НОМЕР_12 . Таким чином, ОСОБА_9 завдано матеріального збитку у розмірі 7000 грн.

В ході виконання доручення працівниками СКП відділу поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області встановлено, що дане кримінальне правопорушення вчинив громадянин ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 , та отримана оперативна інформація про зберігання речових доказів за адресою його мешкання, а саме знаряддя кримінального правопорушення.

З метою підтвердження достовірності інформації щодо місця мешкання останнього для подальшого ініціювання проведення обшуку за вищевказаною адресою, в ході проведення додаткових оперативно-розшукових дій встановлено, що ОСОБА_6 перебуває в офіційному шлюбі з ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить її діду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який надав право користування вказаною квартирою своїй онуці ОСОБА_10 з її чоловіком ОСОБА_6 , що підтверджує актуальність інформації щодо місця мешкання ОСОБА_6

28.10.2025 у період часу з 07:44 години по 11:53 годину, на підставі ст.236 КПК проведено обшук, а саме кв. АДРЕСА_3 де було виявлено та вилучено вищезазначене майно.

Посилаючись на те, що вилучене майно є предметом кримінального правопорушення, з метою збереження речових доказів, дізнавач просив накласти арешт на вищезазначене майно.

Слідчий суддя відмовив в задоволенні даного клопотання пославшись на те, що матеріали справи не містять інформації про повідомлення про підозру будь-кому у вчиненні передбаченого ч.1 ст.190 КК кримінального правопорушення.

Колегія суддів в цілому погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч.3 ст.170 КПК, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК.

Відповідно до ст.98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз приписів закону про підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які мають наслідком найбільше обмеження прав і свобод людини, засвідчує, що обов`язковими умовами їх ужиття є доведення належним представником сторони обвинувачення наявності, що:

1) існує обґрунтована підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування, що виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) виконання завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається з клопотанням (ч.3 ст.132 КПК).

Водночас, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази, що доводять обставини, на які вони посилаються. Кожну з визначених обставин, приводів, підстав потрібно доводити окремо з посиланням на конкретні матеріальні докази. Бездоказову констатацію існування певної обставини слідчий суддя повинен розглядати як припущення.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Під час вирішення питання щодо накладення арешту майна, суд зобов`язаний встановити наслідки в разі накладення арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого або третіх осіб.

Сторона захисту надала суду достовірні докази того, що за адресою: АДРЕСА_2 , здійснюється підприємницька та господарська діяльність власником вилученого майна, та на даний час у зв`язку з вилученням необхідної для здійснення такої діяльності техніки, дана діяльність зупинена, чим спричинена значна шкода власнику майна, і відомостей про зворотне стороною обвинувачення не надано.

Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ст.170 КПК.

Відомості, щодо яких розглядається клопотання про арешт майна, внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч.1 ст.190 КК, а саме шахрайство.

Проте дізнавачем в клопотанні не вмотивовано та не наведено конкретних підстав для накладення арешту на майно, яке було вилучено під час обшуку - електронної техніки, яка не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК.

Підстав стверджувати, що вилученні під час обшуку речі відповідають критеріям, зазначеним в ст.98 КПК, та є знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК, зберегли на собі його сліди, набуті кримінально протиправним шляхом наразі не має.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Матеріали судового провадження не містять даних про вірогідну причетність власника майна до кримінального правопорушення та повідомлення цим особам про підозру у кримінальному провадженні №0000215 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК, які б вказували про наявність підстав для арешту майна.

Отже, клопотання дізнавача про арешт майна та долучені до нього матеріали не містить відомостей, які пов`язують вилучене майно з цим кримінальним правопорушенням.

Прокурором не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, а тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про арешт майна, з яким погоджується і колегія суддів.

Наведені вище обставини свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, яке було вилучено під час обшуку від 28.10.2025 року, та не можуть бути підставою для порушення права власників майна, передбаченого ст.41 Конституції України.

Таким чином, клопотання дізнавача не відповідає вимогам ст.171 КПК, оскільки не містить всіх необхідних відомостей, передбачених цією статтею.

Тому, хоча згідно резолютивної частини оскаржуваної ухвали слідчий суддя дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні клопотання дізнавача, проте слідчий суддя неправильно визначився з правовими підставами в обґрунтування відмови у арешті майна в цьому кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30 жовтня 2025 року про відмову у арешті майна скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого залишити без задоволення з підстав і мотивів, зазначених в мотивувальній частині даної ухвали апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 333/10324/25