Провадження №1-кп/127/849/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 , законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000157 від 15.04.2024,

ВСТАНОВИВ:

14.04.2024 близько 17:30 год. ОСОБА_4 спільно з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи неподалік ТРЦ «Sky Park», що по вул. М. Оводова в м. Вінниці, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства та існуючих норм поведінки, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі та поведінки у суспільстві, із хуліганських спонукань, діючи з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок, прагнучи самоствердитись за рахунок приниження іншої особи, усвідомлюючи, що вони знаходяться у громадському місці, особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, підійшла до ОСОБА_5 , та використовуючи малозначний привід щодо оригінальності бренду одягу, діючи умисно, нанесла один удар кулаком правої руки в область лівої щоки останнього.

В цей час, ОСОБА_4 , грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності, проявляючи при цьому елементи вседозволеності та зверхності, в присутності сторонніх осіб, діючи умисно, маючи фізичну перевагу над потерпілим з особливою зухвалістю, з хуліганських мотивів, висловлюючись нецензурною лайкою в адресу неповнолітнього ОСОБА_5 , та використовуючи нікчемний привід, смикаючи його за одяг, надірвав лівий рукав кофти потерпілого та наніс останньому один удар кулаком правої руки по обличчю, в область лівої щоки заподіявши йому тілесні ушкодження.

Не зупинившись на вчиненому, продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_4 , продовжив наносити неповнолітньому ОСОБА_8 ряд ударів долонею правої руки по потиличній ділянці голови.

В наслідок неправомірних дій ОСОБА_4 та особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, згідно висновку експерта, потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, гематоми м`яких тканин лівої виличної ділянки, синець на лівій щоці, синець на правій руці. Вказані ушкодження у ОСОБА_5 належать до легких тілесних ушкоджень, які виникли від травматичних дій (ударів) тупого твердого предмета (предметів), можливо, за обставин та в час, на які посилається ОСОБА_5 , а саме 14.04.2024.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, визнав у повному обсязі, повідомив, що обставини викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності, зокрема, він спільно зі своїм товаришем підійшли до раніше не знайомого їм ОСОБА_5 , звернулись до нього з запитанням щодо оригінальності бренду куртки, в яку він був одягнений, після чого, його товариш наніс удар в обличчя потерпілому. Далі конфлікт між ними продовжився, він підійшов до ОСОБА_5 надірвав рукав кофти та наніс удар рукою в обличчя. Після чого, вони ще близько години спілкувались, а далі розійшлися. Таку поведінку він пояснює тим, що перебував у стані алкогольного сп`яніння та не думав про наслідки своїх дій. Також, зазначив, що заявлений потерпілим цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди він визнає в повному обсязі, про вчинене шкодує, зробив для себе належні висновки, просив призначити мінімальну міру покарання.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий повідомив, що з обвинуваченими раніше знайомий не був, в день події він гуляв разом зі своїми друзями неподалік ТРЦ «Sky Park». Коли друзі відійшли та він залишився один, до нього підійшов ОСОБА_4 зі своїм товаришем, звернулись з питанням щодо оригінальності бренду його куртки, оскільки в товариша була така ж сама, після чого, він нахилився, щоб подивитися на куртку, в яку був одягнений інший учасник подій, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, однак останній наніс йому удар рукою в обличчя. Після чого, ОСОБА_4 підійшов до нього, надірвав рукав кофти та також, наніс удар в обличчя. Далі вони продовжили розмовляти, ще деякий час, та в ході розмови ОСОБА_4 завдав йому декілька ударів долонею по потиличній ділянці голови. Крім того, зазначив, що поданий до суду цивільний позов підтримує в повному обсязі та просив призначити обвинуваченому мінімальну міру покарання зі звільненням від відбування з іспитовим строком на один рік.

Зважаючи на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу. З`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, на підставі допиту обвинуваченого та потерпілого, дослідження витягу з кримінального провадження №0000157 від 15.04.2024 (т.2 а.с. 1), протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) та іншу подію від 14.04.2024 (т.2 а.с. 2), постанови про визнання документів речовими доказами від 22.04.2024, від 30.04.2024 (т.2 а.с. 3-5), суд приходить до висновку про винність обвинуваченого у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Суд зазначає, що згідно положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Суд зважає на те, що обвинувачений раніше не судимий (т.2 а.с. 7-9), на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває (т.2 а.с. 10, 11), за місцем проживання характеризується позитивно (т.2 а.с. 12).

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, обставини справи, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, суд приходить до висновку, що покарання достатнє для перевиховання та виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому слід призначити у виді обмеження волі на строк, визначений в межах санкції передбаченої ч. 2 ст. 296 КК України.

При цьому враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вину визнав, його молодий вік, позитивну характеристику за місцем навчання, те що він на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позицію потерпілого щодо міри покарання, який просив суворо не карати, наявність пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обтяжуючих обставин, суд приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування покарання та про можливість звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду таке покарання відповідає принципам законності, справедливості, індивідуалізації, буде співмірним вчиненому та необхідним для досягнення мети покарання і завдань кримінального судочинства, а також, буде відповідати інтересам суспільства на даний час.

Початок іспитового строку обвинуваченому рахувати з дати ухвалення вироку.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Крім того, потерпілим ОСОБА_5 було заявлено позовну заяву до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у розмірі сто тисяч гривень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також, суд приймає до уваги постанову пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», а саме п. 9 з якого вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди цивільному позивачу, у відповідності до ст. 23 ЦК України, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, умисну форму вини обвинуваченого, глибину душевних страждань потерпілого, які пов`язанні з завданням тілесних ушкоджень, визнання обвинуваченим заявленого позову, тому вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 63, 65-67, 75, 76, 296 КК України, ст. ст. 100, 349 ч. 3, 368, 370, 373, 374 КПК України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, призначити йому покарання, у виді трьох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік шість місяців.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 рахувати з дати ухвалення вироку, тобто з 27.10.2025.

Речові докази в кримінальному провадженні №0000157, а саме:

- виписку із медичної карти стаціонарного хворого №5594, виписку із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 , довідка №17852 від 15.04.2024 із компакт-диском дослідження №17851 від 15.04.2024, після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження;

- кофту чорного кольору, що належить ОСОБА_5 та була повернута його законному представнику, після набрання вироком законної сили залишити у власника;

- диск DVD-R з відео файлами, після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження.

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 сто тисяч гривень у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1