У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/8543/25

№ 1-кп/183/2208/25

26 січня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000061, №0000595 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, офіційно не працюючої, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не маючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, однак відносно якої:

- 21.08.2025 направлено обвинувальний акт до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України (рішення не прийняте);

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 .

В обґрунтуванні якого зазначив, що існують ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачає покарання у вигляді позбавлені волі від п`яти до восьми років, існує ризик, що остання з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від суду;

- незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні: так, ОСОБА_3 , усвідомлюючи можливість призначення судом їй реального покарання у разі визнання її винною у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, матиме змогу незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, з метою уникнення відповідальності або пом`якшення покаранняҐ;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, беручи до уваги, що 21.08.2025 відносно ОСОБА_3 направлено обвинувальний акт до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України (рішення не прийняте), остання на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та знову обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого аналогічного злочину. Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_3 , перебуваючи на свободі, матиме реальну можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

На підставі викладеного прокурор вважає, що, враховуючи характеристику особи обвинуваченої, її поведінку після вчинення злочину, спосіб вчинення інкримінованого злочину, його особливу суспільну небезпеку, з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків, забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків можливо лише при продовженні дії до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, запобігти вказаним ризикам більш м`які запобіжні заходи не в змозі, оскільки вони не зможуть достатнім чином обмежити свободу її пересування з метою виконання цілей запобіжного заходу.

Захисник в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , та просив відмовити у його задоволенні та обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою проживання її матері.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перед судом прокурором доведено, що на теперішній час продовжують існувати та не зменшились, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для застосування та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд погоджується з аргументами прокурора висловленими на обґрунтування вищезазначених ризиків, які є особливо вагомими і на даному етапі кримінального провадження не можуть бути усунуті в менш обтяжливий спосіб, тому суд відхиляє аргументи сторони захисту направлені на обґрунтування клопотання про зміну обвинуваченій запобіжного заходу на домашній арешт.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Враховуючи сукупність викладених обставин, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, для запобігання вищевказаним ризикам, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченої доцільно продовжити дію застосованого раніше до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказане в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 314, 331, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - задовольнити.

Обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 26 березня 2026 року включно.

Ухвала в частині продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1