Справа № 953/8931/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2026 р.

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ),

потерпілої ОСОБА_5

особи, відносно якої розглядається клопотання ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ),

лікар закладу охорони, в якому перебуває особа ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеного 10.07.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001137 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, раніше не судимого, з середньою освітою, зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_1

у зв`язку із вчиненням суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 126-1 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Історія провадження

У серпні 2025 року до суду надійшло клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Суд, керуючись положеннями ст. 314, 316, 512 КПК України, ухвалами призначив на підставі вказаного клопотання підготовче судове засідання, а потім судовий розгляд.

У судовому засіданні 20.11.2025 було досліджено документи та допитано потерпілу.

09.02.2026 у судове засідання проводилось в режимі відеоконференцзв`язку із ОСОБА_6 , захисником та працівником лікарні, оскільки ОСОБА_6 перебуває у закладі охорони здоров`я. Працівник лікарні, ОСОБА_7 , ідентифікувалась в електронному суді, повідомила, що ОСОБА_6 дійсно перебуває у лікарні. Суд також враховує, що особу ОСОБА_6 було встановлено та ідентифіковано у попередніх судових засіданнях і поряд з ним перебуває його захисник.

У судовому засіданні було допитано свідка у справі, ОСОБА_8 . Від решти свідки прокурор відмовився у судовому засіданні, зазначивши, що іншими свідками є ще одна сусідка та працівники поліції, показання яких фактично стосуються процесуальних дій, за наслідками яких були ухвалені судові рішенні, які надані суду. Потерпіла не заперечувала проти. Захисник вказав, що це право прокурора, який самостійно визначає обсяг доказів на підтвердження обвинувачення, а тому не заперечував проти такого. ОСОБА_6 вказав, що вважає за необхідне допитати свідків. При цьому на питання суду, яких саме свідків він вважає за необхідне допитати, ОСОБА_6 не повідомив.

Суд у цьому питанні враховуєвисновок судово-психіатричного експерта № 538 від 19.08.2025, згідно з якою ОСОБА_6 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної, відповідно до свого психічного стану не може усвідомлювати свої дії та керувати ними; позицію його захисника щодо права прокурора на визначення обсягу доказів, вважає, що це є правомірною реалізацією засади диспозитивності та змагальності та права прокурора на визначення обсягу доказів, а тому продовжив розгляд за наданими доказами.

2. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

ОСОБА_6 , у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству", безпричинно, систематично вчиняє фізичне та психологічне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він проживає в одній квартирі, що призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршення якості її життя, що виразилось у фізичному дискомфорті, розладі здоров`я, погіршенні якості життя.

04.10.2024 о 22 год. 10 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно матері ОСОБА_5 , що полягала у вчиненні висловлювань нецензурною лайкою, погрозою фізичною розправою, кидався в бійку. За вказані дії постановою Київського районного суду м. Харкова від 17.10.2024 ОСОБА_6 визнано винним, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та призначено покарання у вигляді штрафу 170 грн.

08.03.2025 о 03 год. 00 хв. ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно матері - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував вбивством та що відрубає руки, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої особи. За вказані дії постановою Київського районного суду м. Харкова від 14.03.2025 ОСОБА_6 визнано винним, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, та призначено покарання у вигляді штрафу 1 020 грн.

23.12.2024 близько 17 год. 20 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , від час словесного конфлікту зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій виличній ділянці голови та на лівому плечі, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 09-2690/2024 від 27.12.2024, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. За вказані дії за ч. 1 ст. 125 КК України до ОСОБА_6 ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.02.2025 застосовано примусові заходи медичного характеру госпіталізацію до психіатричного закладу із звичайним наглядом до його одужання або зміни психічного стану.

Таким чином, ОСОБА_9 , будучи особою, яка неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, та до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, стосовно ОСОБА_5 , з якою винний перебуває у сімейних відносинах, вчинив суспільно небезпечне діяння за наступних обставин:

09.07.2025 близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем мешкання, а саме адресою: АДРЕСА_1 , де вчинив фізичне та психологічне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_6 , що виражалося у вигляді словесних образ, які полягали у висловлюваннях на її адресу нецензурною лайкою, ображав та погрожував фізичною розправою останній. Внаслідок таких систематичних дій ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_5 постійно піддається залякуванням, приниженням, психологічним стражданням, перебуває у стані емоційного пригнічення, суттєво погіршилася якість її життя, у неї спостерігається погіршення психологічного самопочуття, зниження самооцінки, втрата позитивних емоцій та жаги до життя.

Позиція учасників у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, посилаючись на докази, які дають підстави вважати, що ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, у стані неосудності.

Потерпіла підтримала клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 .

У судовому засіданні ОСОБА_6 відмовився від дачі показання, однак вказав, що заперечує обставини домашнього насильства щодо своєї матері, що такі є надуманим і він не вчиняв інкримінованих йому дій. Захисник у судовому засіданні вказав, що зібрані докази не підтверджують факту вчинення суспільно-небезпечного діяння, а тому підстави для застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 відсутні.

Встановлені судом обставини

Факт вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, тобто систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи підтверджується зібраними під час кримінального провадження та безпосередньо дослідженими під час судового розгляду такими доказами:

-постановою Київського районного суду м. Харкова від 17.10.2024 у справі № 935/9598/24, згідно з якою 04.10.2024 о 22 год. 10 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно матері ОСОБА_5 , що полягала у вчиненні висловлювань нецензурною лайкою, погрозою фізичною розправою, кидався в бійку. ОСОБА_6 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, призначено покарання у вигляді штрафу 170 грн;

-постановою Київського районного суду м. Харкова від 14.03.2025 у справі № 953/2388/25, згідно з якою 08.03.2025 о 03 год. 00 хв. ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно матері ОСОБА_5 , а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував вбивством та що відрубає руки, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої особи. ОСОБА_6 визнано винним, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу 1 020 грн;

-ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.02.2025 у справі № 953/1215/25, згідно з якою 23.12.2024 близько 17 год. 20 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій виличній ділянці голови та на лівому плечі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. За вказані дії за ч. 1 ст. 125 КК України до ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру;

-терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 09.07.2025 серії АА № 131466, згідно з яким 09.07.2025 о 13:20 год. за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно матері ОСОБА_5 . Заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 3 доби з 16:00 год 09.07.2025 до 16:00 год 12.07.2025;

-довідкою психолога за результатами проведення психіко-діагностичного вивчення особистісних якостей та самопочуття ОСОБА_5 від 22.07.2025, згідно з якою ОСОБА_5 тривалий час перебуває під психоемоційним тиском сина. Це вкрай негативно впливає на загальне самопочуття громадянки, і ціннісно-смислові орієнтири у житті та загальний рівень життєдіяльності ідентифікації себе, як зрілої, самостійної та впевненої у собі особистості. За результатами психодіагностики було виявлено: пригнічений емоційний стан, відсутність мотивації та цілей на майбутнє, проблеми у налагоджені комунікації з навколишнім світом, стрес викликаний емоційним перенапруженням та емоційною перевтомою, наявні страхи, які психіка самостійно не може подолати і які наносять шкоду особистості. На даний момент потребує захист від нестерпної перенапруги. Через це відчуває перевтому, перенапруження безпорадна. Уникаючи труднощів, шукає притулку де можна було б зняти напругу та твердої опори. Настрій, що легко змінюється, виражена залежність від впливу навколишнього середовища; схильність до сліз, замкненості, екзальтованість;

-показаннями потерпілої ОСОБА_5 яка вказує, що син, ОСОБА_6 , систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, що призводить до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя. Зокрема, показала, що син постійно провокує конфлікти, погрожує їй, часом завдає тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим вона зверталась до правоохоронних органів, які вживали засобів реагування, а її сина було притягнуто до адміністративної та кримінальної відповідальності. Вказала, що 09.07.2025 близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи дома вчинив фізичне та психологічне насильство по відношенню до неї, що виражалося у вигляді словесних образ, які полягали у висловлюваннях на її адресу нецензурною лайкою, ображав та погрожував фізичною розправою останній;

-показаннями свідка ОСОБА_8 , яка показала, що є сусідкою ОСОБА_5 (проживають на одному прогоні в будинку. Вказала, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Коли перебувала вдома неодноразово чула сварки та конфлікти сусідів. Вказала, що недочуває, однак звуки падіння меблів достатньо гучні, а тому такі чула. Зазначила, що в один із конфліктів, який був доволі гучним вийшла на прогін (сходовий майданчик), де була ОСОБА_5 , поручні та ліфт були у крові (з її слів). Також їй неодноразово телефонували (у домофон під`їзду) працівники поліції, які прибували за викликом до її сусідів.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій ОСОБА_6 .

Мотиви, з яких виходить суд, і положення закону, яким він керувався

Відповідно до диспозиції статті 126-1 КК України передбачено відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.02.2021 у справі № 583/3295/19 словосполучення "систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства" описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази.

Суд вважає, що надані прокурором на підтвердження вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, які досліджені безпосередньо судом за участю сторін кримінального провадження та зміст яких відображений у даній ухвалі, є належними, достовірними та допустимими доказами, оскільки прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і отримані вони з дотриманням встановленого КПК України порядку.

Отже, суд, безпосередньо, всебічно, ретельно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення поза розумним сумнівом було повністю доведено вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, оскільки наданими доказами підтверджується вчинення чотирьох актів насильства до 09.07.2025 та, власне, 09.07.2025 (постанови Київського районного суду м. Харкова від 17.10.2024 у справі № 935/9598/24, Київського районного суду м. Харкова від 14.03.2025 у справі № 953/2388/25, ухвала Київського районного суду м. Харкова від 27.02.2025 у справі № 953/1215/25, терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 09.07.2025 серії АА № 131466, показання потерпілої та свідка) наявність негативного наслідку фізичні та психологічні страждання, погіршення якості життя потерпілої особи (довідка психолога за результатами проведення психіко-діагностичного вивчення особистісних якостей та самопочуття ОСОБА_5 від 22.07.2025, показання потерпілої).

При цьому суд зазначає, що у цій справі немає порушення засади non bis in idem, оскільки за останнім діянням, яке кваліфіковано за ст. 126-1 КПК України, кривдник не притягувався до кримінальної відповідальності, проте, попередні постанови судів за ст. 173-2 КУпАП, кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, терміновий заборонний припис враховуються для кваліфікації систематичності насильства.

Згідно з усталеною позицією Європейського суду з прав людини викладеної, зокрема, справа "G.v.France", п.39 "Halilovic v.Bosnia and Herzegovina", почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК) висновку судово-медичної експертизи.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 538 від 19.08.2025:

-ОСОБА_6 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Відповідно до свого психічного стану не може усвідомлювати свої дії та керувати ними;

-у період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_9 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання. Не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними;

- ОСОБА_6 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Висновок експерта дає достатні підстави визнати ОСОБА_6 неосудним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії, або керуватися ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно зі ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема, до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України суд може застосувати такий примусовий захід медичного характеру: госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Вказаною нормою визначено три критерії, які суд має врахувати, призначаючи певний вид примусових заходів медичного характеру: 1) медичний (характер і тяжкість захворювання), 2) юридичний (тяжкість вчиненого діяння) 3) соціальний (ступінь небезпечності хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання (постанова Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 464/7471/16-к).

Згідно з ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Суд ураховуючи, що ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин, у стані неосудності, при цьому, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи за своїм психічним станом потребує примусового лікування шляхом поміщення його до спеціального лікувального закладу, та приймаючи до уваги характеризуючи дані щодо ОСОБА_6 який раніше не судимий, непрацюючий, неодружений, не маючого нікого на утриманні, який знаходився на стаціонарному лікуванні в ХОКПЛ № 3 у 2021 році (довідка № 3557 від 11.07.2025) та стаціонарному лікуванні з 23.08.2024 до 24.08.2024 (довідка № 5560 від 11.07.2025 Обласної клінічної наркологічної лікарні), вважає за необхідне застосувати щодо нього примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом (з урахуванням висновку експерта № 538 від 19.08.2025), а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено, речові докази та судові витрати відсутні.

Керуючись ст. 7, 370 372, 376, 512 514 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про застосування примусового заходу медичного характеру щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали вручити (направити) прокурору, ОСОБА_6 та його захиснику.

Повний текст ухвали складено 09.02.2026.

Суддя ОСОБА_11