Провадження № 1-кп/947/325/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який за заявою захисника здійснює кримінальне провадження одноособово,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду у спеціальному судовому проваджені на підставі ст.323 КПК України за відсутністю обвинуваченого (in absentia), який переховується від органів слідства та суду, у т.ч. на тимчасово окупованій території України, кримінальне провадження №0000414 від 25.12.2014 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Димер, Вишгородського району, Київської області, на час вчинення кримінального правопорушення - громадянина України, з вищою освітою, проходив військову службу на посаді заступника начальника розвідувального ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), військове звання капітан 2 рангу,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів Одеської спеціалізованої прокуратури у воєнній сфері Південного регіону: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді заступника начальника розвідувального управління командування штабу ВМС Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , у військовому звані «капітан 2 рангу», в порушення ст.ст.65, 68 Конституції України, ст.ст.11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.1, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, 12.05.2014 не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби назавжди, вчинив нез`явлення у граничний термін - 12.05.2014 на службу у визначені наказом командування ВМС ЗС України від 12.05.2014 №01 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій ВМС ЗС України з тимчасово окупованої території АР Крим та м.Севастополь», Директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу ЗС України від 30.04.2014 №Д-322/1/05 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій ВМС ЗС України з тимчасово окупованої території АР Крим та м.Севастополь», Директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу ЗС України від 06.05.2014 №Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями ЗС України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України», Плану тимчасової передислокації військових частин ЗС України з території АР Крим, затвердженого Міністром оборони України 02.04.2014, місце служби (пункт прибуття) - АДРЕСА_2 , (точна адреса у вироку суду не називається через правовий режим воєнного стану), та ухилився від військової служби, слідства та суду, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився на службу.

Вказані умисні дії ОСОБА_5 суд кваліфікує ч.1 ст.408 КК України за ознаками: дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби (в редакції Закону від 05.04.2001).

Крім того, ОСОБА_5 , будучи відповідно до положень ст.13 Закону України «Про громадянство України» громадянином України, являючись військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді заступника начальника розвідувального управління командування штабу ВМС Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_1 , у військовому званні «капітан 2 рангу», в порушення ст.ст.65, 68 Конституції України, ст.ст.11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст.1, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, публічно, відкрито, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи на території АР Крим, в один з днів 2014 року, більш точну дату га час встановити не виявилось за можливе, здійснив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, чим вчинив державну зраду, тобто діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, що виразилося:

-у відмові у квітні 2014, більш точну дату та час встановити не виявилось за можливе, на загальних зборах командування штабу ВМС Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_1 ) виконувати обов`язки несення військової служби у Збройних Силах України та заяві про намір проходити службу в ЗС РФ;

-в укладанні в один з днів 2014 року, більш точну дату встановити не виявилось за можливе, контракту про проходження військової служби, з наступним його зарахуванням до списків особового складу та проходженні військової служби у ЗС РФ на посаді командира НОМЕР_2 окремої бригади морської піхоти - тактичного з`єднання морської піхоти тихоокеанського флоту у складі ЗС РФ, де продовжує проходити військову службу по сьогоднішній день.

Вказані умисні дії ОСОБА_5 суд кваліфікує ч.1 ст.111 КК України за ознаками: державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, перехід на бік ворога в період збройного конфлікту (в редакції Закону від 05.04.2001).

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 10.07.2023 було задоволено письмове клопотання прокурора та вирішено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинувальним актом, який на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 07.09.2022 складений у межах спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000414 від 25.12.2014 відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судові засідання не прибував, причини неявки не повідомляв, клопотань про колегіальний розгляд кримінального провадження не заявляв. Він неодноразово викликався до суду шляхом публікації повісток про виклик в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр»), на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, на офіційному веб-сайті Київського районного суду м.Одеси. Йому також направлялися повістки про виклик до суду за останнім відомим місцем його проживання чи перебування за адресою: АДРЕСА_3 , а також шляхом вручення повісток захисникам адвокатам ОСОБА_8 , ОСОБА_9 для передачі обвинуваченому.

Суд, дослідивши надані прокурором докази, у т.ч. показання свідків, оцінивши доводи обвинувачення та захисту, дійшов до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.408 КК України та ч.1 ст.111 КК України.

Так, свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що 28.02.2014 році він проходив військову службу та виконував обов`язки начальника розвідувального ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ). ОСОБА_5 був його заступником, разом з тим, вони з ним товаришували. ОСОБА_5 з родиною проживав на території АР Крим, де отримав житло. Потім сталася агресія Російської Федерації проти України. Всі директиви, накази і розпорядження командування доводилися всьому особовому складу без виключення, у тому числі ОСОБА_5 . На той час зв`язок з командуванням військових частин був стабільним. Одним з Наказів ІНФОРМАЦІЯ_3 визначалося вибуття військовослужбовців і військових частин на материкову частину України в період з 06.05.2014 по 12.05.2014. ОСОБА_5 відразу погодився залишитися на Україні та переїхати. Разом з тим, через деякий час, через сімейні обставини та наявність житла, він змінив свою думку, та вирішив залишитися на території Криму та перейти на бік Російської Федерації, де продовжити військову службу. ОСОБА_5 , на думку свідка, попав під вплив адмірала ОСОБА_12 - колишнього командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, начальника Генерального штабу, який агітував всіх перейти на бік Російської Федерації, називаючи різноманітні переваги. Незважаючи на те, що батько ОСОБА_5 проживає в Київській області, ОСОБА_5 все ж таки перейшов на бік ворога. ОСОБА_5 повинен був переїхати на материкову частину України, після чого звільнитися і вже, як цивільна особа, переїхати в Крим, але він цього не зробив. Далі йому, ОСОБА_11 , за родом служби стало відомо, що ОСОБА_5 почав служити на посаді заступника командира бригади Морської піхоти «Схід» та здійснював підготовку морського десанту у РФ. Він, ОСОБА_11 , вважає, що ОСОБА_5 добровільно перейшов на бік РФ, хоча на його рішення вплинули сімейні обставини та вплив ОСОБА_12 . Будь-яких поважних причин, такі як, стан здоров`я, непереборна сила, стихійне лихо і таке інше, які б заважали ОСОБА_5 виконати наказ командування ЗСУ і виїхати на материкову частину України, не було. Невихід ОСОБА_5 на материкову частину України, перехід на бік ворога, в якійсь частині негативно вплинуло на суверенітет, територіальну цілісність, недоторканність, обороноздатність та державну, економічну та інформаційну безпеку України, оскільки ОСОБА_5 мав доступ до державної таємниці, був обізнаний про прийоми і засоби розвідувальної та контр розвідувальної діяльності, знав розстановку сил і засобів підлеглих підрозділів і окремих законспірованих осіб. Крім того, про намагання РФ анексувати Крим було відомо ще 02.12.2013. На той час ОСОБА_5 виконував спеціальне оперативне завдання по пошуку на місцевості таборів для таємної підготовки бойовиків, ним здійснювалися таємні схованки, в які було закладено майно, бойові припасі, зброя, вибухівка тощо, для спротиву. Ці місця ОСОБА_5 з високою долею вірогідності міг видати службам РФ.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що на час анексії Криму РФ він проходив військову службу на однієї з посад розвідувального ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він, ОСОБА_13 був підлеглим ОСОБА_5 . Потім сталася анексія Криму. ОСОБА_5 всі накази і розпорядження командування та директиви знав та сам доводив їх зміст до підлеглих. На той час зв`язок з командуванням військових частин був стабільним. Одним з Наказів ІНФОРМАЦІЯ_3 визначалося вибуття військовослужбовців і військових частин на материкову частину України в період з 06.05.2014 по 12.05.2014. ОСОБА_5 залишився та території Криму та перейшов на бік РФ. Які у ОСОБА_5 були причини на це, він не знає. Він, ОСОБА_13 , зі слів співслужбовців, які вийшли на материкову територію України, знає про те, що ОСОБА_5 серед підлеглих здійснював агітацію, проводив бесіди про перехід на бік РФ, чим створював клімат невпевненості, спонукав підлеглих до порушення військової присяги. Особисто з ним, ОСОБА_13 , ОСОБА_5 такі бесіди не поводив. Наразі він, ОСОБА_13 , по роду служби в розвідувальних органах займається оцінкою джерел засобів масової інформації. Спеціальний підрозділ слідкує за окремими особами та робить аналіз. В перелік осіб, які підлягають моніторингу, входить і ОСОБА_5 . З відкритих джерел, у тому числі зі сторінок сайтів МО РФ та відеоматеріалів, стало відомо, що ОСОБА_5 здійснює навчання морських піхотинців ВМФ РФ в рамках навчання Тихоокеанського флоту. Він, ОСОБА_13 , впізнав ОСОБА_5 по відеозаписах РФ.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показав, що він в період з 2007 по 2014 роки проходив військову службу у радіоелектронній розвідці разом з ОСОБА_5 , якого перевели на посаду заступника начальника розвідувального ІНФОРМАЦІЯ_2 . У них були службові стосунки. Вони не були підпорядковані один-одному. ОСОБА_5 неодноразово після анексії Криму РФ прибував до їх військової частини у супроводі представників військового управління ЗС РФ, та попереджав, що військова частина оточена, через декілька днів буде штурм, та просив не чинити опір задля запобігання непередбачуваних наслідків. ОСОБА_5 пропонував декілька варіантів: здатися, звільнитися з лав ЗС України та їхати куди завгодно або безперешкодно виїхати на материкову територію України, залишаючись на військовій службі у ЗС України. ОСОБА_5 не агітував перейти на бік РФ. Наказ про вибуття на материкову частину України до того, як була захоплена військова частина, до військової частини не надходив. Цей наказ надійшов лише після захоплення, коли було вже пізно, а тому наказ реалізований не був. Він, ОСОБА_14 , складав списки тих, хто бажає залишитися в РФ, а хто бажає повернутися в Україну. Евакуація військовослужбовців організована не була. Виїжджали самі, хто як може, у тому числі на комерційному автобусі. Командування повідомило, що немає транспорту та не виділило на це грошей. ОСОБА_5 наразі проходить військову службу в ЗС РФ. Він, ОСОБА_14 , особисто бачив у засобах масової інформації, коли той давав інтерв`ю у формі РФ. Причини, по яких ОСОБА_5 перейшов на бік РФ, йому невідомі. Всі військовослужбовці, які виявили бажання повернутися в Україну, мали таку можливість. Ніхто нікого не затримував та не перешкоджав виїзду на материкову частину України. У ОСОБА_5 також була можливість виїхати.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні показав, що до анексії Криму він був командиром військової частини та разом з дружиною проживав в Криму. ОСОБА_5 він знав як начальника розвідувального управління командування штабу Військово-Морських Сил Збройних Сил України. У них були службові стосунки. ОСОБА_5 особисто повідомив йому, що залишився на території Криму та перейшов на бік РФ, чим фактично зрадив Україні. Директива командування ЗС України про передислокацію на материкову частину України була доведена до ОСОБА_5 та була обов`язкова для виконання. Разом з тим, ОСОБА_5 не виконав її та перейшов на бік РФ. ОСОБА_5 мав доступ до держаної таємниці та володів інформацією про штат, ПІБ командирів, керівного складу, офіцерів, структуру ЗСУ, закладки зброї, бойових припасів, засобів зв`язку, яку міг передати РФ. Рішення ОСОБА_5 перейти на бік РФ вплинуло на рішення інших військовослужбовців, які послідували за ним. Наразі ОСОБА_5 отримав паспорт громадянина РФ, перевівся у ОСОБА_16 , де досі проходить військову службу, займає керівні посади, приймає участь у СВО. Рішення ОСОБА_5 перейти на бік РФ було добровільне. Його ніхто не примушував. ОСОБА_5 фізично та психічно здоровий, а тому ще рішення усвідомлене.

Аналогічні покази свідка містяться у відео файлі електронного документу карті пам`яті (т.4 а.п.41).

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні показав, що зараз віє є начальником кафедри Військової академії у м.Одесі. ОСОБА_5 знає особисто, оскільки ОСОБА_5 був командиром військової частини НОМЕР_3 , яка дислокувалася в АДРЕСА_2 . Він, ОСОБА_17 , був підлеглим ОСОБА_5 . Відносини між ними службові. Приблизно через рік сумісної служби ОСОБА_5 призначили заступником начальника розвідувального ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подальша доля ОСОБА_5 йому не відома, оскільки вони більше не бачилися. Під час проведення слідчої дії він, ОСОБА_17 , впізнав ОСОБА_5 на предявлених йому фотознімках та відеоматеріалах.

Проказами свідка ОСОБА_18 , допитаного в порядку ст.615 КПК України під відеозапис, показав, що у військовій частині НОМЕР_4 , яка розташована у АДРЕСА_2 , він, ОСОБА_18 , проходив військову службу з 2002 року на різних посадах. Остання його посада - заступник командира частини з водолазної підготовки. У 2019 році відбулась зміна назви номера частини з НОМЕР_3 на НОМЕР_4 . Військова частина, де він проходив службу підпорядковувалась розвідувальному управлінню штабу командування ВМС ЗСУ, де на посаді заступника вказаного управління проходив військову службу ОСОБА_5 , з яким у нього склалася робочі відносини. Він за посадою був підлеглим ОСОБА_5 . Грошове забезпечення військовослужбовці станом на лютий-березень 2014 року отримували згідно встановленого порядку та керівних фінансових документів. Телефоні номери ОСОБА_5 , яким він користувався станом на березень-лютий 2014 року, або якими він користується станом на теперішній час, йому, ОСОБА_18 , не відомі. ОСОБА_5 родом з м.Вишгород Київської області, де мешкали або мешкають його батьки. Окрім цього, у ОСОБА_5 є рідний брат-офіцер ЗС РФ. До військової частини, де він, ОСОБА_18 , проходив військову службу, наказ про передислокацію військової частини на материкову частину України не надходив. Йому відомо, що був наказ про передислокацію військових частин, розташованих в АР Крим, на материкову частину України з АР Крим. Йому, ОСОБА_18 , зі слів співслужбовців, зокрема, ОСОБА_19 ( НОМЕР_5 ), відомо про те, що ОСОБА_5 мав намір не виконувати наказ про передислокацію на материкову частину України. ОСОБА_20 та ОСОБА_19 розповідали йому про проросійській настрій ОСОБА_5 , який він висловлював оточуючим. У мережі «Facebook» він побачив фотознімки, на яких ОСОБА_5 приймав участь в параді до 9-го травня в м.Владивосток РФ на посаді командира полку морської піхоти Тихоокеанського флоту ВМФ РФ. Раніше ОСОБА_5 був патріотично налаштованим щодо України, але його зрада та перехід на військову службу до ЗС РФ, в нього, ОСОБА_18 , викликало здивування. Далі свідок показав, що йому відомо про те, що ОСОБА_5 у прийнятті рішення потрапив під вплив своєї дружини та тещі, котрі пропонували йому залишитись в окупованій АР Крим, та перейти на службу в ЗС РФ. Також, йому відомо про те, що ОСОБА_5 мав родинні відносини з адміралом ОСОБА_21 , який впливав на ОСОБА_5 , як на підлеглого під час колишньої служби в морській піхоті в АР Крим, щодо переходу ОСОБА_5 на службу до ЗС РФ. Із публікацій в мережі «Інтернет» він, ОСОБА_18 , читав, що ОСОБА_5 приймає участь у збройній агресії РФ проти України та приймав участь у бойових діях в Київській області (т1 а.п.216-221, т.3 а.п.148).

Вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, крім показань свідків, підтверджується сукупністю письмових доказів, безпосередньо досліджених судом в судовому засіданні:

-наказ Командування Військово-Морських Сил ЗС України №01 від 12.05.2014 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій ВМС ЗС України з тимчасово окупованої території АР Крим та міста Севастополь» (т.1 а.п.170-172);

-Витяг з плану організаційних заходів, затвердженого наказом Командування Військово-Морських Сил ЗС України №01 від 12.04.2014 (т.1 а.п.173);

-Витяг з наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача ЗС України від 17.05.2014 №281 «Про звільнення з займаної посади і зарахування у розпорядження начальника Генерального штабу - Головнокомандувача ЗС України з 13.05.2014 та утримування у списках особового складу Командування ВМС ЗС України капітана 2-го рангу ОСОБА_5 , який не прибув у визначені строки до визначених пунктів дислокації» (т.1 а.п.174, т.3 а.п.29);

-Витяг з наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача ЗС України від 03.04.2015 №157 «Про звільнення в запас та виключення зі списків особового складу ЗС України з 21.03.2015 колишнього капітана 2-го рангу ОСОБА_5 у зв`язку із позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку» (т.1 а.п.175, т.3 а.п.30;

-Витяг з наказу командування ВМС ЗС України від 26.03.2015 №57 «Про виключення зі списків особового складу і зняття ОСОБА_5 з усіх видів забезпечення та направлення документів для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 » (т.1 а.п.176);

-Послужна карта ОСОБА_5 (т.1 а.п.177-180, т.2 а.п.34-35, 55-56, т.3 а.п.31-35);

- Директива та Міністерства оборони України і Генерального штабу ЗС України №Д-1 від 06.05.2014 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями ЗС України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України», якою крім інших питань, встановлювалися строки і пункти прибуття військовослужбовців на материкову територію України (т.2 а.п.15-17);

- Витяг з наказу Командування ВМС ЗС України (по стройовій частині) №53 від 13.05.2014, згідно якого вважався таким, що станом на 12.05.2014 не прибув зх. Тимчасово окупованої території АР Крим та м.Севастополя до нових місць дислокації, у т.ч. капітан 2 рангу ОСОБА_5 , заступник начальника розвідувального управління штабу Командування ВМС ЗС України (т.2 а.п.18-20);

- Інформація Головного управління ДФС в Одеській області про реєстрацію ОСОБА_5 (т.2 а.п.32-33, 53-54);

- Повідомлення начальника Департаменту військової контррозвідки СБ України про вчинення кримінального правопорушення (т.3 а.п.10-11);

-Електронний документ - DVD диск з відеозаписом з мережі Інтернет із зображенням особи, зовні схожої на ОСОБА_5 в однострої військовослужбовців ЗС РФ (т.3 а.п.13);

-Відомості Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про те, що ОСОБА_5 державний кордон, лінію розмежування з тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях та тимчасово окупованою території АР Крим не перетинав (т.3 а.п.21);

-Відомості Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України про те, що ОСОБА_5 до установи для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон не звертався (т.3 а.п.23-24);

-Відомості кадрового центру ВМС ЗС України МО України стосовно проходження військової служби ОСОБА_5 у ЗС України, його посадових обов`язків, зберігання і наявність архівних даних (т.3 а.п.27-23);

-Копія акту про проведення службового розслідування від 17.03.2015 за фактом неприбуття військовослужбовців з тимчасово окупованої території АР Крим до нового місця служби зі списком офіцерів ВМС ЗСУ, які не прибули з тимчасово окупованої території АР Крим та м.Севастополя до визначених пунктів у визначені строки, у т.ч. ОСОБА_5 (т.3 а.п.27-42);

-Відомості з ГУ ДПС в Одеській області про джерела та суми доходів ОСОБА_5 (т.3 а.п.54-58);

-Відомості з Центрального міжрегіонального управління МЮ України про актові записи стосовно ОСОБА_5 (т.3 а.п.63-81);

-Протокол огляду веб-браузеру Google Chrome від 14.06.2022 з додатком у виді DVD-диску, яким оглянуті публікації Інтернет ресурсів, на яких наявні відомості про ОСОБА_5 (т.3 а.п.88-115, 116);

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_14 , з відео додатком і скриншотами, згідно якого свідок впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка зображена на фотографіях та у відеоматеріалах сторінок Інтерет ресурсів (т.3 а.п.117-126, 147);

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_11 , з відеододатком і скриншотами, згідно якого свідок впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка зображена на фотографіях та у відеоматеріалах сторінок Інтерет ресурсів (т.3 а.п.127-136, 147);

-Протокол пред`явлення особи для спізнання за участю свідка ОСОБА_13 , з відеододатком і скриншотами, згідно якого свідок спізнав ОСОБА_5 , як особу, яка зображена на фотографіях та у відеоматеріалах сторінок Інтерет ресурсів (т.3 а.п.137-146, 147);

-Електронний носій з відеозаписами кількох слідчих дій за участю свідків (т.3 а.п.147);

-Протокол пред`явлення особи для спізнання за участю свідка ОСОБА_17 , з відеододатком і скриншотами, згідно якого свідок спізнав ОСОБА_5 , як особу, яка зображена на фотографіях та у відеоматеріалах сторінок Інтерет ресурсів (т.3 а.п.154-163, 147);

-Біографічна довідка ОСОБА_5 (т.3 а.п.174-175);

- Висновок експерта №СЕ-19/116-22/15852-ФП від 29.09.2022, згідно якого на наданих експертам відео файлах «Владивосток Парад Победи 2019 Полное видео 9 мая владиаос» у проміжок часу з 41 хв. 06 сек. до 41 хв. 15 сек., зображений ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який одягнений у військовий однострій ЗС РФ та віддає військове вітання, їдучі у відкритому автомобілі (т.4 а.п.152-157) тощо.

Судом також дослідженні інші процесуальні рішення слідчого і прокурора, а також слідчого судді щодо організації спеціального досудового розслідування і вжитих заходів забезпечення кримінального провадження з метою перевірки дотримання належної правової процедури під час спеціального досудового розслідування: повідомлення про підозру (т.2 а.п.40-43, 44, 57-63, 64, т.3 а.п.186-198, 205-211), повістки про виклик (т.3 199-201, т.4 а.п.66-74, 127-133), протоколи огляду публікацій в газеті Урядовий Кур`єр, сайті Офісу Генерального прокурора (т.4 а.п.75-79, 80-81), витяги з ЄРДР (т.2 а.п.1-2, 87-88, т.3 а.п.1-3, т.4 а.п.1-2, 97-98, 101-107, 108-110, 134-141, 142-144), ухвала слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 07.09.2022 про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування (т.4 а.п.90-96).

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питань щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недостовірними, неналежними чи недопустимими. При цьому сторона захисту просить ухвалити у справі законне і обґрунтоване судове рішення.

Проаналізувавши досліджені докази у справі в сукупності, суд вважає їх достовірними, допустимими, об`єктивно та послідовно підтверджуючими встановлені судом обставини та винність ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень. Суд сприймає, як належні та допустимі докази показання свідків: ОСОБА_22 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , оскільки їх покази були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, а саме: щодо часу, місця, способу вчинення кримінальних правопорушень та щодо особи, яка їх вчинила. Покази цих свідків були логічними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Судом також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого. Крім того, зазначені свідки були у встановленому КПК України порядку попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України та приведені до присяги.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку, суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду прокурором, є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого винним по пред`явленому обвинуваченні, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч.3 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.

Судом також встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя. Також судом у повному обсязі було забезпечено змагальність процесу.

Таким чином, дослідивши в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованих йому злочинах та кваліфікація його дій, доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, з вищою освітою, офіційно працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також характер, мотиви, обставини вчинених злочинів.

Обставин справи, які у відповідності до ст.ст.66, 67 КК України, пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, в ході судового розгляду не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст.ст.50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим злочинів проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, яка посягає на захист життєво важливих інтересів громадян, суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, недоторканість та обороноздатність, а також на суспільні відносини, які забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави та дані про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченого, дають підстави для призначення ОСОБА_5 покарання у межах санкцій інкримінованих йому статей, з конфіскацією майна.

Процесуальні витрати по справі за залучення експерта відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. Згідно довідки Одеського НДЕКЦ МВС України витрати на проведення експертизи складає 2265,36 грн., які повинні бути стягнуті з ОСОБА_5 на користь держави.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.323, 369-370, 373-374, 615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України, на підставі яких призначити йому покарання у виді:

за ч.1 ст.111 КК України - позбавлення волі на строк 13 (Тринадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна,

за ч.1 ст.408 КК України - позбавлення волі на строк 3 (Три) роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів визначити покарання ОСОБА_5 шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (Тринадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня його фактичного затримання в порядку виконання вироку або його добровільної явки для відбування покарання.

Процесуальні витрати в сумі 2265 (Дві тисячі двісті шістдесят п`ять) грн. 36 коп. стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження не обиралися.

На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження в день проголошення його резолютивної частини. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Резолютивну частину вироку суду опублікувати на офіційному веб-сайті суду, в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Суддя ОСОБА_1