Провадження №11-сс/801/18/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу зі змінами захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.12.2025 про застосування у кримінальному провадженні № 0000513 внесеного до ЄРДР 06.10.2025 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольськ, Апостолівського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

підозрюваного: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу зі змінами, просив ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.12.2025 року скасувати, постановити нову ухвалу, відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.12.2025 року клопотання старшого слідчого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_10 задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесяти) днів з моменту затримання ОСОБА_7 , тобто до 06 години 03 хвилин 21 лютого 2026 року (відповідно до протоколу затримання), в межах строку досудового розслідування.

Строк дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено до 21 лютого 2026 року.

Одночасно визначено ОСОБА_7 , заставу в розмірі 13 657 000,00 (тринадцять мільйонів шістсот п`ятдесят сім тисяч) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, або суду за першою їх вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватись від спілкування з особами, які являються потерпілими, свідками, підозрюваними у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Згідно клопотання слідчого 05.10.2025 за невстановлених обставин, ОСОБА_11 , діючи з корисливого мотиву, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та невстановленою особою, одержали інформацію про наявність великої суми грошових коштів та інших цінностей у приватному домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживали ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Використовуючи отриману інформацію з метою досягнення спільного корисливого мотиву та мети заволодіння чужим майном, ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та невстановлена особа спланували пограбування з проникненням у вищезазначений будинок під вигаданим приводом проведення обшуку, представившись співробітниками УСБУ в Харківській області.

Реалізуючи свій злочинний план, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вищезазначені особи 05.10.2025 близько 20:30 години, одягнувшись у камуфльований тактичний одяг зеленого кольору з шевронами та наліпками Служби безпеки України та використовуючи автомобіль марки «Deawoo Lanos» у кузові сірого кольору, на якому були встановлені державні номерні знаки НОМЕР_1 , прибули до домоволодіння ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 .

Продовжуючи свої спільні протиправні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, перебуваючи на подвір`ї біля вказаного будинку, вони представились потерпілій ОСОБА_13 співробітниками УСБУ в Харківській області та пред`явили їй документ, зовні схожий на службове посвідчення, повідомивши неправдиві відомості про необхідність проведення санкціонованого постановою прокурора обшуку домоволодіння.

Надалі в період часу з 20:30 години по 23:15 години 05.10.2025 ОСОБА_11 за попередньою змовою із ОСОБА_7 та невстановленою слідством особою, реалізуючи спільний умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), проникли у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , під вигаданим приводом проведення обшуку будинку, та перебуваючи у ньому відкрито заволоділи майном потерпілих, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а саме грошовими коштами в сумі 280000 євро та близько 100000 гривень.

Після цього ОСОБА_11 разом з ОСОБА_7 та невстановленою особою залишили будинок потерпілих та в подальшому розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги зі змінами захисника мотивовано тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення жодними доказами не підтверджені та грунтуються на припущеннях.

Слідчим суддею не розглянуто та об`єктивно не перевірено можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу з урахування особи ОСОБА_7 . Підозра ОСОБА_7 належним чином необгрунтована.

Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу не встановлено фактично розмір завданої шкоди та не перевірено законність походження коштів потерпілих, які є громадянами російської федерації, також відсутня позовна заява.

Під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 є діючим працівником поліції, офіцером та всупереч положенням ст. 178 КПК України не враховано наявність у нього соціальних та професійних зв`язків, відсутність фактів притягання до кримінальної відповідальності, відсутність судимостей.

Визначений оскаржуваною ухвалою розмір застави не є розумним i справедливим чи таким, щоб ОСОБА_7 мав можливість його внести самостійно, оскільки розмір застави визначений у максимальному розмірі, який співпадає із розміром ніби завданої шкоди 13 657 000 грн; у кримінальному провадженні та матеріалах доданих до клопотання про обрання запобіжного заходу відсутні документальні підтвердження розміру завданої потерпілому шкоди, а також відсутня позовна заява; під час обрання запобіжного заходу і стосовно ОСОБА_7 і стосовно ОСОБА_11 , якого підозрюють у вчиненні цього ж кримінального правопорушення та вчинення його в групі з ОСОБА_7 , визначено один і той самий розмір застави - 13 657 000 грн.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 є діючим працівником поліції і його дохід складається із заробітної плати, розмір якої складає близько 27000 грн, визначений розмір застави для ОСОБА_7 є завідомо непомірним, приймаючи до уваги відсутність інших доходів.

Також не наведено належних підстав, які вважалися би виключними та які давали можливість вийти за межі вимог п.3 ч. 5 ст. 182 КПК України та визначити такий, фактично подвійний розмір застави.

Таким чином, під час визначення розміру застави ОСОБА_7 було зосереджено увагу виключно саме на сумі ймовірних збитків, розмір яких не доведений та не визначений в цей час, з ігноруванням платоспроможності ОСОБА_7 та його матеріального стану про що як недопустиме зазначив ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України», визначивши порушення статті 5 Конвенції.

Захисник вказує на порушення правил підслідності під час проведення досудового розслідування, оскільки під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 стороні обвинувачення стало достовірно відомо про те, що він є діючим працівником правоохоронного органу.

Натомість, слідчі дії вчинялись слідчими органів Національної поліції, а процесуальне керівництво прокурором Вінницької обласної прокуратури.

Таким чином питання підслідності було не дотримано як на час проведення обшуку, повідомлення про підозру, так і на час звернення до слідчого судді щодо обрання запобіжного заходу.

Проведення слідчих дій неналежним органом має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими, про що неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги зі змінами захисника, зазначив, що підозра належним чином обгрунтована, під час проведення впізнання за голосом потерпілі впізнали підозрюваного ОСОБА_7 , наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зазначив, що розмір застави визначено з урахуванням збитків завданих кримінальним правопорушенням, позовна заява готується, тому просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, захисника ОСОБА_9 , яка просила задоволити апеляційну скаргу зі змінами, підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга зі змінами захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Відповідно ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до п. «с» ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000513 06.10.2025 ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 186 КК України, 23.12.2025 року йому повідомлено про підозру.

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра" це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Наявність обґрунтованої підозри є обов`язковим елементом застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування (досудового розгляду кримінальної справи).

У справі «Кавала проти Туреччини» (заява 28749/18, рішення від 10.12.2019) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування

Вказане свідчить про те, що на стадії вирішення питання щодо запобіжного заходу, слідчий суддя не може надавати оцінку "обґрунтованості підозри" в розрізі оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив, перевіривши матеріали кримінального провадження в сукупності, з урахуванням правової позиції ЄСПЛ, дійшов висновку щодо обгрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 186 КК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Суд, на підставі сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування запобіжного заходу.

Посилання захисника на те, що досудовим розслідуванням не перевірено законність походження коштів потерпілих, які є громадянами російської федерації не спростовують рішення суду щодо запобіжного заходу.

З пояснень прокурора під час апеляційного розгляду встановлено, що потерпілі є особами похилого віку, протягом тривалого часу на законних підставах проживають на території України, до переїзду займалися підприємницькою діяльністю.

Відповідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя належним чином в дотримання вимог ст.ст.177,178 КПК України ретельно дослідив наявність підстав для застосування запобіжного заходу, а саме врахував особу підозрюваного ОСОБА_7 , який неодружений, утриманців не має, офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, раніше не судимий, підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, перевірив існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, особи підозрюваного, існування ризиків, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином слідчий суддя обгрунтував та вмотивував свій висновок щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави.

Твердження апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на думку суду апеляційної інстанції є безпідставними.

Слідчий суддя, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному, врахував сукупність обставин, які мають значення для прийняття рішення, дотримався вимог кримінального процесуального закону та належним чином перевірив обгрунтованість клопотання.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Перевіривши рішення слідчого судді з урахуванням доводів викладених у апеляційній скарзі зі змінами , суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Стороною захисту викладено твердження щодо недотримання слідчим суддею вимог ч.4 ст. 182 КПК України при визначенні застави.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що розмір застави, згідно з вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися.

Відповідно до практики ЄСПЛ, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу підозрюваного та ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, пункт 70, від 22 травня 2018 року)

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи підозрюваного та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа підозрюється.

Слідчий суддя визначив розмір застави в межах вимог ст. 182 КПК України, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , особу підозрюваного та визначив розмір застави, який на думку суду апеляційної інстанції зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним покладених обов`язків.

Відповідно ч.5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Посилання захисника на невстановлення розміру шкоди, відсутності позову, визначення в такому розмірі застави при застосуванні запобіжного заходу ОСОБА_11 якого підозрюють у вчиненні цього кримінального правопорушення не є підставами для зменшення застави, враховуючи обставини кримінального правопорушення та сукупність обставин, які мають значення для прийняття рішення.

Визначення меншого розміру застави в даному випадку буде нівелювати інститут застави, як альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, стороною захисту не надано жодних доказів на підтвердження того, що існують виключні обставини, за яких застава може бути зменшена.

В апеляційній скарзі зі змінами захисник ОСОБА_6 вказує на те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні повинно було здійснюватись слідчими Державного бюро розслідувань, оскільки ОСОБА_7 є працівником правоохоронного органу.

За загальним правилом, слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування (ч.1 ст.216 КПК України).

Водночас, нормами ч.4 ст.216 КПК України, серед іншого визначено, що слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів вчинених працівником правоохоронного органу.

Вказана норма передбачає розслідування органом ДБР саме в тому випадку, коли є достатні підстави вважати, що злочин можливо вчинено саме працівником правоохоронного органу, а не будь-яка інша причетність такого працівника до події.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження СУ ГУНП у Вінницькій області було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000513 внесеного до ЄРДР 06.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186 КК, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 263, ч.1 ст. 309 України.

Постановою першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_14 від 30.12.2025 року визначено підслідність кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186 КК, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 263, ч.1 ст. 309 України у кримінальному провадженні № 0000513 внесеного до ЄРДР 06.10.2025 за четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, оскільки досудовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_7 , на час вчинення кримінального правопорушення за ч.5 ст. 186 КК України працював на посаді інспектора управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, а на даний час працює на посаді оперуповноваженого ВКП Печерського районного управління поліції ГУНП в м. Києві.

За таких обставин, матеріали у кримінальному провадженні № 0000513 внесеного до ЄРДР 06.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186 КК, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 263, ч.1 ст. 309 України надіслано до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Хмельницькому.

Відомості про визначення підслідності у кримінальному провадженні внесено до ЄРДР.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, підстави для скасування рішення слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.422 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги зі змінами захисника.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.12.2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4