Справа № 182/7262/25
Провадження № 1-кс/0182/14/2026
У Х В А Л А

Іменем України

07.01.2026 року м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської обл. ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши скаргу ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України на постанову про закриття кримінального провадження №0001244 дізнавачем СД Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

скаржниці ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2025 року ОСОБА_3 , звернулась до суду зі скаргою на постанову дізнавача СД Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 16 липня 2025 року про закриття кримінального провадження №0001244 від 29.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, в порядку ст. 303 КПК України.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що до дня розгляду скарги, ОСОБА_3 дізнавачем Фроліковою не вручене рекомендованим листом рішення від 16.07.2025 р. про закриття кримінального провадження № 0001244, чим грубо порушено вимоги ч.6.ст.284 КПК України. І позбавило потерпілу своєчасно подати скаргу про скасування рішення про закриття.

ОСОБА_3 , являється інвалідом другої групи, людина похилого віку вразливої категорії, мало мобільна (довідку про інвалідність долучаю). Має обмежену можливість користування транспортними засобами, інтернету, обмежена оперативності у умовах проживання, отриманні правової допомоги так як проживаю у сільській місцевості за 30 км. від районного центру.

У жовтні місяці 2025 року, з поштового відділення (за 10 км.), через ВПО, які відвідували поштове відділення, їй передано звичайного листа з Нікопольської прокуратури (копію долучаю) з якого потерпілій стало відомо, що по кримінальному провадженні 16.07.2025 р. дізнавачем винесено рішення про закриття кримінального провадження.

З огляду на вищевказане, скаржник вважає, що причина пропуску строку звернення до слідчого судді поважна, тому як потерпілій не було відомо про закриття дізнавачем кримінального провадження.

Підставою, для закриття провадження, дізнавач вважає закінчення строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, хоча підозра за провадженням нікому не була оголошена., при цьому дізнавач посилається на ст. 49 КК України зазначаючи, що від кримінальної відповідальності звільняється конкретна особа і лише обмежуються описом формальних обставин кримінального правопорушення.

З даним рішенням погодитися неможливо, тому як воно не відповідає вимогам норм КПК України, грубо порушує вимоги Закону України, права потерпілої.

Не потерпілої провина, що СД Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області довгі роки, під час досудового розгляду кримінального провадження, порушує вимоги КПК України, своєчасно не реагує на заяви та клопотання, не виконує вимоги Ухвал Нікопольського міськрайонного суду від27.12.2023 р. по справі 182/7238/23, у якій слідчий суддя зобов`язав дізнавача виконати усі вимоги, передбачені КПК України і мають суттєве значення для об`єктивного розгляду.

Слідчий суддя в Ухвалі вказав, що згідно вимог ст. 9, п.4 ч. 1 ст.91, ч.1. ст 92, ч.5 ст. 110, Положеннями ч. 1. ст 92 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор, зобов`язані всебічно, повно, неупереджено, об`єктивно дослідити усі обставини справи. Надати належну правову оцінку усіх зібраних та перевірених доказів, не забезпечено прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності. Не було зроблено аналізу доказів ( показів свідків, дослідження документів, місця подій), не здійснено усього обсягу слідчих дій та будь-яких інших дій для встановлення об`єктивної істини у кримінальному проваджені, хоча існує така можливість, що є неприпустимим. Допущена бездіяльність до рішення про закриття кримінального провадження.

Також, не виконується Ухвала Нікопольського міськрайонного суду від 25.11.2019 р. щодо проведення почеркознавчої експертизи підпису Уповноваженого за розміщення акцій.

Не приймаються до уваги свідчення свідків про перешкоди та застосування до них фізичного насилля виставлена посилена охорона, яка не допускає з застосуванням сили, акціонерів для участі у розміщенні акцій.

Посадові особи Товариства, начальник відділу корпоративних відносин ОСОБА_6 давав злочинні накази охоронцю: нікого з живої черги не пропускати, а тільки згідно списку, який він вручив охоронцю.

Посадові особи Товариства самоправно змінили, встановлений Загальними зборами акціонерів Порядок розміщення акцій і за добу до початку другого етапу розміщення акцій у робочому кабінеті відділу корпоративних відноси працівниками складався список черговості акціонерів на участь у другому етапі розміщення акцій, у якому першочергово були записані прізвища уповноважених за розміщення акцій та посадових осіб Товариства і тільки потім, акціонерів, які телефонували та відвідували відділ.

Під час першого етапу розміщення акцій, взяло участь 453 акціонери і адміністрація Товариства не виставляла посиленої охорони. Все відбулося без правопорушень.

Однак, для забезпечення явної переваги ( що підтверджує запис №454, 455 у журналі реєстрації акціонерів на участь у другому етапі розміщення акцій) посадовим особам Товариства ОСОБА_7 , ОСОБА_6 було виставлено посилену охорону, що дозволило безперешкодно укласти договір купівлі продажу усіх нереалізованих акцій у повному обсязі: 7630 187 шт.

Не проведено слідчий експеримент, про що наполягала потерпіла, не встановлено коло фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на прийняття рішення у кримінальному проваджені, не оцінено, що порушення ст.194 КПКУ, кожного доказу та не використано такої сукупності доказів, яка б не замішала місця сумнівам і обґрунтовувала б зроблені висновки, про те що в даному випадку не має складу кримінального правопорушення.

Оскільки, під час кримінального провадження слідчим та дізнавачем СД Нікопольського ГУНП у Дніпропетровській області не проведено всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, не надана їм належна правова оцінка, була допущена бездіяльність до її рішення про закриття кримінального провадження.

При прийнятті рішення про закриття кримінального провадження, відповідно до норм КПК України, дізнавач мав познайомити, чи надіслати рішення потерпілій, ОСОБА_3 , чого не було зроблено, що являється недопустимим.

Потерпіла, 16.07.2025 р. у час винесення дізнавачем свого рішення, перебувала, тимчасово, у м. Нікополі до 29.07. 2025 р. Напередодні, була на особистому прийомі у керівника відділу дізнання ОСОБА_8 , яка завірила потерпілу, що справа знаходиться на розгляді у Нікопольській прокуратурі і що вона обов`язково повідомить потерпілу про розгляд справи.

Однак, цього не сталося. 21.07.2025 р., потерпіла зателефонувала керівнику відділу дізнання, ОСОБА_8 , яка повідомила їй, що досудове провадження, на даний час, знаходиться у обласній прокуратурі. Насправді, досудове провадження знаходилося у ввіреному їй відділі дізнання і ще до дзвінка потерпілої, 16.07.2025 р., по ньому вже було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Вважає, що матеріали справи мають достатньо доказів кримінальних правопорушень, які не являються підставою для рішення про закриття кримінального провадження, а вказують на довгу бездіяльність дізнавача, слідчого та прокурора під час досудового розгляду кримінального провадження.

Тому, на підставі вищевикладеного просила скасувати рішення дізнавача СД Нікопольського ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження 4001244 від 29.12.2012 р.

У судовому засіданні скаржниця підтримала доводи викладені у скарзі та наполягала на її задоволенні.

Прокурор заперечував проти задоволення скарги вважаючи постанову дізнавача СД Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0001244 обґрунтованою.

Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було витребувано з Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області матеріали кримінального провадження №0001244 від 29.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Дослідивши скаргу, заслухавши думку учасників, вивчивши матеріали кримінального провадження № 0001244, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч. 1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У ч. 1 ст.303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст.303КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні СД Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження №0001244 від 29.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

16 липня 2025 року дізнавачем СД Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ст.. лейтенантом поліції ОСОБА_4 було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0001244 від 29.12.2012 року в якій зазначено, що «28.12.2012 надійшла заява від гр. ОСОБА_3 про те, що посадові особи ТОВ "НЗФ" реалізовуючи акції ТОВ "НЗФ" компанії "Софалон Інвестментс Лімітед" без врахування інтересів інших акціонерів, які бажали придбати вказані акції, підробили офіційні документи.

Відомості за даним фактом 29.12.2012 року було внесено до ЄРДР за № 0001244 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 358 КК України.

В ході досудового розслідування було допитано гр. ОСОБА_3 , яка повідомила, що вона являється акціонером НЗФ.

22.11.2007 р. загальними зборами акціонерів ВАТ «НЗФ», було прийнято рішення про закрите (приватне) розміщення акцій.

Метою додаткової емісії та розміщення акцій є залучення інвестицій для поповнення обігових коштів, для подальшого технічного та соціального розвитку Товариства та збільшення статутного капіталу Товариства.

Заяви на участь у розміщенні акцій приймаються від акціонерів або їх представників тільки у відведений термін проведення емісії акцій. Також Порядок розміщення акцій передбачав і повідомлення акціонерів ВАТ «НЗФ» про емісію акцій, чого зроблено фактично не було.

За позовом ОСОБА_3 та інших акціонерів ВАТ НЗФВАТ НЗФ було відкрито провадження по справі №K25/185-08(K25/197-08) про порушення майнових прав акціонерів товариства.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.10 було прийнято рішення про відмовлення у задоволенні позовних вимог позивачів. Позовні вимоги позивачів залишено без розгляду. Скасовано заходи щодо арешту на 7,5 млн. штук акцій. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.08.10 було прийнято рішення про залишення без задоволення апеляційної скарги акціонерів, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.10 залишити без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.09.10 було прийнято рішення про повернення скаржникам касаційної скарги на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.08.10.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 09.11.10 було прийнято рішення про повернення скаржникам касаційної скарги на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.08.10.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 20.01.11 було прийнято рішення про повернення скаржникам касаційної скарги на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.08.10.

Таким чином, ПАТ „Нікопольський завод феросплавів" завершив всі процесуальні дії в судових інстанціях за позовом ОСОБА_3 та інших акціонерів ВАТ НЗФ про порушення майнових прав акціонерів ВАТ НЗФ на придбання акцій на другому етапі розміщення акцій ВАТ НЗФ.

В ході досудового розслідування було проведено ряд слідчих дій з метою встановлення місцезнаходження, відібрання пояснення, зібрання характеризуючого матеріалу на ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , у тому числі на території інших областей України. Однак, проведеними слідчо-розшуковими діями, встановити місцезнаходження вищевказаних громадян не надалось можливим. На даний час їх місцеперебування не встановлено.

В даному випадку відсутні фактичні дані, які б вказували на наявність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, у зв`язку з тим, що відсутній факт підробки документів, а саме підробки підпису уповноваженого за розміщення акцій ОСОБА_9 в журналі реєстрації заяв акціонерів на участь у другому етапі емісії акцій.

Встановлено, що існуючий конфлікт пов`язаний виключно з корпоративними правовідносинами між учасниками товариства, а саме питаннями управління і емісії акцій товариства.

Відповідно до статей 5 та 6 Господарського процесуального кодексу України спори, пов`язані з корпоративними правами, належать до компетенції господарських судів.

Матеріали кримінального провадження не містять об`єктивних даних, що підтверджують наявність у діях будь-яких осіб умислу на вчинення кримінального правопорушення, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою, підроблення документів, насильства, погроз, підкупу або інших дій, що містять ознаки злочину.

Таким чином, викладене у заяві стосується виключно господарських та корпоративних суперечок, які мають бути врегульовані позасудовим шляхом або у порядку цивільного, господарського чи адміністративного судочинства.

У зв`язку з відсутністю у діях осіб складу кримінального правопорушення, досудове розслідування продовжувати неможливо, тому, слід дійти обґрунтованого висновку, що в даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь».

А тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001244 від 29.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, було закрити у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України можливе лише у разі встановлення відсутності у діянні складу кримінального правопорушення і застосовується, коли встановлено, що подія, з приводу якої проводиться розслідування, мала місце, була результатом діянь певної особи, проте це діяння не є кримінальним правопорушенням внаслідок: відсутності хоча б одного з елементів складу правопорушення (об`єкта, суб`єкта, об`єктивної чи суб`єктивної сторін); непричетності особи до кримінального правопорушення. Але, закриття кримінального провадження з цієї підстави повинне бути вмотивованим не тільки тлумаченням відповідної статті КК України, але і встановленими під час слідства обставинами.

Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

За загальним правилом, визначеним в ч. 1ст. 92 КПК України, збирання доказів, передбачених ст. 91 КПК України, здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно п. 111 рішення Європейськогосуду зправ людинивід 22 лютого 2005 року у справі "Новоселецький проти України" суд вказав, що прокуратура є державним органом правової держави, діяльність якого сприяє здійсненню правосуддя і у випадку недотримання зобов`язань, покладених на цей орган, права, гарантовані Конвенцією, були б позбавлені їх "конкретного та ефективного" сенсу. Одне з таких зобов`язань передбачає те, що сторона, яка постраждала, може сподіватись на уважний та ретельний розгляд її скарг.

Відповідно до п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покаранні. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів, експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд вважає, що дізнавач виконав не усі заходи щодо ефективного розслідування у кримінальному провадженні №0001244 відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.12.2012 року.

Крім того, проведене дізнавачем досудове розслідування не було ретельним, безстороннім і сумлінним.

Дізнавачем у постанові про закриття кримінального провадження не зазначено, які саме дії були ним вчинено для встановлення міцезнаходження свідків за даним кримінальним провадженням.

Тобто, можна зробити висновок, що дізнавач не вжив усіх можливих заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події кримінального правопорушення, а також усіх необхідних процесуальних дій.

Тому дізнавач, на думку суду, не вжив всіх передбачених законом заходів по зібранню та оцінці доказів відповідно до вимог ст. 94 КПК України, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності з іншими доказами - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, виходячи із положення ст. 2 КПК України.

Постанова про закриття кримінального провадження слідчим є передчасною та такою, що містить не повний зміст встановлених фактичних обставин та проведених процесуальних дій та в ній не викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття.

Частиною 3 ст.307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Отже, згідно вище викладеного на теперішній час постанова дізнавача про закриття кримінального провадження є не повністю обґрунтованою, а тому скаргу слід задовольнити, скасувати постанову про закриття кримінального провадження №№0001244 від 29.12.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Керуючись ст. 303, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України на постанову про закриття кримінального провадження №0001244 дізнавачем СД Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 - задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача СД Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 16.07.2025 року про закриття кримінального провадження №0001244.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 535 КПК України, повідомити суд, про виконання даної ухвали.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1