ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/45/26 Справа № 712/900/26 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

03 лютого 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.01.2026, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Магадан

російської федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за

адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, який має

двох малолітніх дітей, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні

кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1, 2 ст. 307 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 19.03.2026 включно з визначенням розміру застави,

в с т а н о в и в :

зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 19.03.2026 включно з визначенням розміру застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) грн.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованості повідомленої підозри, наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, даних про особу підозрюваного.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням слідчого судді, вважаючи його незаконним через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення Європейської конвенції, захисник підозрюваного подала апеляційну скаргу, якою просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Апеляційну скаргу мотивовано необґрунтованістю ухваленого рішення та ігноруванням аргументів сторони захисту. Так, ОСОБА_7 до затримання проживав з дружиною, у нього на утриманні троє малолітніх дітей, що вказує на його сталі та міцні соціальні зв`язки, він є раніше не судимою особою. На думку захисника підозрюваному немає сенсу переховуватися від органів слідства, оскільки він не має паспорту для виїзду за кордон та заощаджень для нелегального способу проживання. При цьому тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може бути єдиною підставою для застосування такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою. Також захисник вважає, що визначений слідчим суддею розмір застави є надмірним і не відповідає матеріальному стану підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, думку підозрюваного, його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.178 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів клопотання, СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003839 від 20.11.2025 з правовою кваліфікацією правопорушення ч. 2 ст. 307 КК України, що підтверджується наявним в матеріалах витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

19.01.2026 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

20.01.2026 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відомостями, які обґрунтовують підозру ОСОБА_7 , є: рапорт оперуповноваженого УБН ГУНП в Черкаській області від 19.11.2025; доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40,41 КПК України від 20.11.2025; рапорт оперуповноваженого УБН ГУНП в Черкаській області від 08.01.2026; протокол огляду та помітки грошей від 08.01.2026; протокол огляду покупця та вручення грошей від 08.01.2026; протокол видачі предметів від 08.01.2026; протокол допиту свідка від 12.01.2026; висновок експерта від 13.01.2026 № СЕ-19/124-26/373-НЗПРАП; ухвала слідчого судді від 15.01.2026 про надання дозволу на обшук; протокол обшуку від 19.01.2026; протокол огляду та помітки грошей від 19.01.2026; протокол огляду покупця та вручення грошей від 19.01.2026; протокол видачі предметів від 19.01.2026; протокол допиту свідка від 20.01.2026; висновок експерта від 20.01.2026 № СЕ-19/124-26/679-НЗПРАП; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19.01.2026; вимога УІАП ГУНП в Черкаській області від 08.12.2025; повідомлення про підозру ОСОБА_10 від 20.01.2026.

За наслідками розгляду клопотання слідчий суддя зазначив про наявність обґрунтованості повідомленої підозри, ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також особу підозрюваного, які дають підстави для обрання запобіжного заходу.

З такими висновками слідчого судді повністю погоджується й апеляційний суд.

Розглядаючи дане клопотання, слід також врахувати позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Так, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, інкриміновані діяння вчинені в період знаходження на розгляді суду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за аналогічний злочин. Такі дії останнього призводять до неконтрольованого обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, що спричиняє шкоду здоров`ю населення, відтак у даному кримінальному провадженні наявний конкретний суспільний інтерес який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Твердження захисника підозрюваного в апеляційній скарзі, щодо необґрунтованістю рішення слідчого судді та ігнорування аргументів сторони захисту не знайшли свого підтвердження, адже слідчим суддею детально проаналізовані мотиви клопотання слідчого та заперечення сторони захисту.

Апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у даному кримінальному провадженні, а доводи апеляційної скарги, зокрема, про сталість соціальних зв`язків підозрюваного, який одружений і має двох неповнолітніх дітей, їх не нівелюють та не покривають, оскільки не надають впевненості та гарантій у належній процесуальній поведінці останнього, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , зокрема те, що підозрюваний вже обвинувачується у вчиненні аналогічного тяжкого, умисного, корисливого злочину, обвинувальний акт за яким наразі перебуває у провадженні суду, що в свою чергу характеризує його як особу, яка може становити суспільну небезпеку, а також слугує підтвердженням щодо ймовірності вчинення іншого кримінального правопорушення. Крім того, така поведінка підозрюваного свідчить про системність вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, недотримання ним процесуальної поведінки, високий ступінь суспільної небезпеки, з урахуванням введення на всій території України воєнного стану, у зв`язку з чим існує необхідність у забезпеченні не лише прав підозрюваного, але й високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів. При цьому, тяжкість покарання за інкриміновані підозрюваному злочини передбачає позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, що підтверджує наявність ризику переховування у відповідності із практикою ЄСПЛ.

Крім того, слідчим суддею застосовано альтернативний запобіжний захід триманню під вартою у вигляді застави, який відповідає межам, визначеним п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України. Також варто зважати на те, що розмір застави має гарантувати у повній мірі виконання покладених на підозрюваного обов`язків та має бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від порушення встановлених процесуальними нормами та/або покладених судом на нього обов`язків, забезпечувала його належну процесуальну поведінку. Доводи апеляційної скарги щодо надмірності визначеного судом розміру застави підозрюваному апеляційним судом не беруться до уваги з огляду на те, що до ОСОБА_7 вже застосовувався запобіжний захід у вигляді застави, однак внесення застави не забезпечило дотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки, оскільки йому під час дії зазначеного запобіжного заходу повідомлено про підозру у вчиненні аналогічного злочину.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, з огляду на наявність обґрунтованості повідомленої підозри, тяжкість кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, з огляду на приписи п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, доведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують і в сукупності з даними про його особу та неналежну процесуальну поведінку підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останнього під вартою, а даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчому судді та апеляційному суду не надано.

Під час розгляду клопотання, слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, які були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом вивчення слідчого судді, їм дана належна, правова оцінка, а тому такі зводяться до незгоди з прийнятим слідчим суддею рішенням і висновків щодо наявності підстав для застосованого відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу - не спростовують.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.01.2026 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 19.03.2026 включно з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді