Провадження №1-кс/447/7384/25
Справа №447/4186/25
У Х В А Л А

щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

26 грудня 2025 р. слідчий суддя Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002519, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відносно підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Львівської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,

слідчий ОСОБА_3 ,

прокурор ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

підозрюваний ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

26.12.2025 до Миколаївського районного суду Львівської області надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 , про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. В обґрунтування клопотання наведено наступне.

Слідчим відділенням ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про загальну мобілізацію», 28.11.2024 ОСОБА_4 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 до лав Збройних Сил України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 30.11.2024 №342 солдат ОСОБА_4 призначений на посаду курсанта навчального взводу навчальної батареї навчального самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, на всі види забезпечення, вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу.

Про введення в дію воєнного стану солдату ОСОБА_4 достеменно відомо, оскільки Указ Президента України №64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення країни, крім того, останній призваний на військову службу саме за призовом під час мобілізації.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись у розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Разом із тим, 30.12.2024 близько 15:00 год. солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без поважних причин самовільно залишив розташування території військового містечка № НОМЕР_3 «Немирів» військової частини НОМЕР_2 , в АДРЕСА_2 та надалі обов`язки військової служби не виконував до 21.08.2025 року, проводячи службовий час на власний розсуд.

Законом України «Про внесення зміни до глави XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо умов продовження військової служби під час дії воєнного стану окремим категоріям військовослужбовців» від 21.11.2024 №4087-IX встановлено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини чи місця проходження служби або дезертирували до набрання чинності даного Закону та які добровільно прибули не пізніше 01 січня 2025 року до відповідних військових частин (місць проходження військової служби), визначених центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями, і висловили готовність продовжити військову службу, командир (начальник) військової частини не пізніше 72 годин з дня їх прибуття до військової частини чи місця проходження служби продовжує відповідно військову службу, дію контракту, а також поновлює виплату грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення. З моменту продовження військової служби таким військовослужбовцям поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України.

У подальшому, Верховною Радою 09.01.2025 продовжено до 01.03.2025 дію норми закону №12095 про добровільне повернення на службу для тих, хто вперше самовільно залишив військові частини - п. 7-2 Прикінцевих положень ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Надалі, відповідно до Закону України №4392-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо порядку проходження військової служби окремими категоріями військовослужбовців під час дії воєнного стану» від 30.04.2025 продовжено термін добровільного повернення на службу після першого самовільного залишення військової частини до 30.08.2025.

20.08.2025 солдат ОСОБА_4 , скориставшись положеннями вищевказаних законів, у ході спілкування з працівниками поліції повідомив про свій намір продовжити проходження військової служби в лавах Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №240 від 21.08.2025 солдат ОСОБА_4 прибув із самовільного залишення військової частини, для подальшого проходження військової служби та вважається таким, що зарахований на тимчасовий облік та продовольче забезпечення даної військової частини.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 30.12.2024 близько 15:00 год., діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без поважних причин самовільно залишив розташування території військового містечка № НОМЕР_3 «Немирів» військової частини НОМЕР_2 , в АДРЕСА_2 та надалі обов`язки військової служби не виконував до 21.08.2025 року, проводячи службовий час на власний розсуд, чим підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

26.12.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: актом службового розслідування, заявою від командира військової частини НОМЕР_2 , наказами командира військової частини НОМЕР_2 , показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також іншим зібраними доказами у сукупності.

У ході досудового розслідування, слідчим і прокурором установлена наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за вчинення якого передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що підозрюваний, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що обвинувачений може вплинути на свідків, які разом із ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом; вчиняти інші кримінальні правопорушення або ж продовжити вчиняти злочин у якому підозрюється, що підтверджується тим, що підозрюваний самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , перебував поза межами військової частини, обов`язків військової служби не виконував, до органів військового управління не звертався, в подальшому повторно 25.11.2025 без дозволу командирів самовільно залишив місце служби (пункт тимчасового розташування 14 стрілецької роти НОМЕР_4 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_3 ).

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримала, в обґрунтування клопотання навела доводи, викладені у такому, просила задоволити клопотання.

Прокурор підтримав клопотання, просив таке задоволити, оскільки на підставі ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, ОСОБА_4 після того як вперше залишив військову частину, скориставшись нормами чинного законодавства щодо повернення на військову службу, вдруге самовільно залишив військову частину.

Підозрюваний у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, оскільки вказав, що під час перебування у Сумській області він не був у списках військової частини, номеру якої він не вказав, на нього не було розраховано харчування та грошове забезпечення.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки ризики, наведені у клопотанні є припущеннями органу досудового розслідування, не підтверджені належними доказами. Вказує, що його підзахисний не переховувався від органу досудового розслідування, живе у мами, яка є особою похилого віку, пенсіонером, допомагає їй. Щодо вчинення підозрюваним іншого злочину, то ОСОБА_4 є раніше не судимим, вперше притягується до кримінальної відповідальності. Відносно впливу на свідків-військовослужбовців вказав, що такий вплив є неможливим.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги слідчого, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду клопотання і вирішення його по суті, слідчий суддя встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий та прокурор у ході розгляду клопотання довели наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, довели ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак не довели ризиків, передбачених п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Водночас, відповідно до положень ч. 8 ст. 177 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, таким запобіжним заходом є тримання під вартою. Отже, доводи захисника підозрюваного щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є неспроможними.

У даному випадку законодавцем визначено єдиний запобіжний захід, який застосовується до осіб, підозрюваних чи обвинувачених у вчиненні, зокрема, кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Поряд із цим, згідно з абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

У клопотанні слідчий за погодженням з прокурором просить визначити підозрюваному заставу 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, проте, з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, заслухавши доводи учасників кримінального провадження, слідчий суддя, беручи до уваги наявність доведених ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тяжкість покарання, що загрожує такому у разі визнання підозрюваного винуватим у вказаному кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків ОСОБА_4 у місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього матері похилого віку, з якою він проживає, та неповнолітньої доньки, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, вважає за можливе визначити підозрюваному заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, клопотання підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 176, 177, 182, 183, 184, 194 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання задоволити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 23.02.2026.

Визначити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 20 (двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок.

У випадку внесення застави, покласти на підозрюваного такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатися з м. Миколаїв Стрийського району Львівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання даних обов`язків застава звертається в дохід держави.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно після її оголошення.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 .

Ухвала, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1