У Х В А Л А

про судовий розгляд

19 грудня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника (в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС) ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому судовому засіданні, кримінальне провадження № 0002248 від 28 жовтня 2025 року, стосовно ОСОБА_6 , за ознаками кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194 КК України,

У С Т А Н О В И В :

відповідно до ст. 325 КПК України, суд провів підготовче судове засідання без представника потерпілого, оскільки він повідомлявся про дату, час і місце судового засідання належним чином, учасники кримінального провадження проти такого розгляду не заперечували, а за його відсутності можливо було вирішити всі питання підготовчого провадження.

Підстави для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не встановлені.

Суд вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002248 від 28 жовтня 2025 року, стосовно ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194 КК України, відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

За результатами підготовки до судового розгляду, вирішені усі питання, передбачені ч. 2 ст. 315 КПК України, а саме: визначено дату та місце проведення судового розгляду, який вирішено проводити у відкритому судовому засіданні, за участю прокурора, представника потерпілого, обвинуваченого, захисника.

Будь-яких клопотань щодо здійснення судового виклику певних осіб для допиту учасниками кримінального провадження не заявлялось.

Необхідності у складанні досудової доповіді немає, оскільки сторонами судового провадження клопотань про це не заявлялось.

Отже, суд вважає, що наявні умови для призначення судового розгляду.

Разом з цим, відповідно до ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_7 від 30 жовтня 2025 року, ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів - до 26 грудня 2025 року, без визначення розміру застави.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Прокурором ОСОБА_3 було заявлене клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави.

Подане клопотання мотивоване тим, що раніше установлені ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати в тому самому об`ємі, який і був при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За твердженням прокурора, ОСОБА_9 може переховуватися від суду, тому що він обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які йому загрожує покарання у виді позбавлення волі до десяти років.

Крім цього, ОСОБА_9 неодружений, непрацюючий, стабільного джерела доходів не має, тобто не обтяжений сталими та міцними соціальними зв`язками, постійного місця проживання на території України не має, є громадянином Республіки Молдова, перетнув кордон України напередодні вчинених злочинів, а тому може безперешкодно покинути територію України.

Прокурор стверджував, що зібрані докази є переконливими та достатніми для ухвалення обвинувального вироку, а ОСОБА_9 усвідомлює можливість настання для нього вкрай несприятливих наслідків, що в сукупності спонукатиме його переховуватися від суду.

Своєю чергою, ОСОБА_8 відомі місце перебування свідків та потерпілого, їх номери телефонів, а тому з метою ухилення від покарання, він може вчиняти спроби незаконного впливу на них, шляхом умовляння, підкупу чи погроз, примушуючи їх змінити покази.

До того ж, ОСОБА_9 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він проігнорувавши норми поведінки в суспільстві, будучи обізнаним про воєнний стан на території України, вчинив ряд кримінально-караних діянь: умисний злочин проти основ національної безпеки України та умисний злочин проти власності.

Прокурор стверджував, що більш м`які, за тримання під вартою, запобіжні заходи не можуть запобігти установленим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_10 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Водночас, прокурор, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України вважав, що заставу визначати не слід, посилаючись на те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України та зважаючи на кількість епізодів пред`явленого обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечень проти клопотання прокурора не висловив.

Натомість, захисник ОСОБА_5 просив змінити ОСОБА_8 запобіжний захід, на особисте зобов`язання, посилаючись на те, що прокурором не доведено, що попередити установлені ризики можливо лише шляхом застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали, які містяться в кримінальному провадженні, дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, для продовження строку тримання під вартою, прокурор має довести, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові, які виправдовують подальше тримання особи під вартою.

Водночас, на стадії судового провадження, питання наявності обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, судом не з`ясовується, оскільки досудове розслідування вже завершене.

Слідчий суддя констатує, що раніше встановлені ризики, вчинення дій, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не втратили своєї актуальності. Існує достатньо даних, які вказують, що обвинувачений ОСОБА_11 може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року). Сама по собі відсутність постійного місця проживання не свідчить про ризик втечі (п. 128 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Макаров проти Росії», заява № 15217/07 від 12 березня 2009 року). Поряд з цим, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (п. 80 рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року).

Отже, ризик переховування від суду встановлюється на основі ступеня тяжкості можливого покарання, а також інших обставин, які можуть підтвердити чи спростувати існування такого ризику.

Суд зазначає, що вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Своєю чергою, вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України карається позбавленням волі на строк від трьох до десяти років.

ОСОБА_9 неодружений, непрацюючий, стабільного джерела доходів не має, тобто не обтяжений сталими та міцними соціальними зв`язками, постійного місця проживання на території України не має, є громадянином Республіки Молдова, а тому може безперешкодно покинути територію України.

Отож, вказані дані про особу ОСОБА_4 , з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує, свідчить, що він може, з метою уникнення кримінальної відповідальності переховуватися від суду.

Своєю чергою, обвинувачений ОСОБА_9 обізнаний про місце перебування свідків та потерпілого, їх номери телефонів.

Отож, слідчий суддя вважає, що він може скористатися цими даними, для вчинення спроб незаконного впливу на них, шляхом умовляння, підкупу чи погроз, примушуючи їх змінити покази.

Суд вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення слід оцінювати, з огляду на репутацію особи, наявність у неї судимостей, її характеристику за місцем проживання, криміногенних факторів тощо.

Суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні двох тяжких злочинів, з метою отримання грошової винагороди. Крім цього, як відомо суду, він непрацюючий, джерел доходу не має.

Отож, вказане свідчить, що обвинувачений ОСОБА_9 може вчинити нові кримінальні правопорушення.

Будь-яких соціальних зв`язків, які можуть попередити вказаний ризик не встановлено.

Отже, з огляду на встановлені ризики, до ОСОБА_4 необхідно продовжити застосування запобіжного заходу

Згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Отже, оскільки наведені прокурором ризики продовжують існувати, слідчий суддя вважає, що є строк тримання під вартою слід продовжити на 60 (шістдесят) днів.

Своєю чергою, підстав застосовувати до ОСОБА_4 м`якшого запобіжного заходу немає, оскільки, згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України, цей запобіжний захід для нього є безальтернативним.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що з огляду на кількість епізодів обвинувачення, відсутність у нього місця проживання та зв`язків, які можуть утримати його на території України, заставу ОСОБА_8 визначати не слід.

За таких обставин, суд клопотання, про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 задовольняє.

Керуючись ст. 314-316 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

призначити судовий розгляд на 07 січня 2026 року о 10:00 год., у відкритому судовому засіданні, в залі суду за адресою: вул. П. Скоропадського, буд. 4-А. м. Біла Церква, Київська область, інд. 09107.

Здійснити судовий виклик: прокурора, представника потерпілого, обвинуваченого та захисника.

Клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою, - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_12 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 лютого 2026 року (включно).

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали проголошений 22 грудня 2025 року о 08:45 год.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1