Справа № 953/6879/25
н/п 1-кс/953/6808/25
"14" жовтня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що досудове розслідування проведено неповно, а висновки дізнавача є передчасними та не достатньо перевірені.
Дізнавач ХРУП №1 ГУНП Харківській області ОСОБА_6 подала заяву про розгляд скарги за її відсутності, проти задоволення скарги заперечує.
Слідчий суддя, дослідивши надані суду матеріали вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303, ч.1 ст. 304 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені заявником, потерпілим, його представником чи законним представником рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора передбачені ч. 1 ст. 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Згідно поданої скарги, постанова отримана представником потерпілої ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 , 09.10.2025р.
Враховуючи зазначення адвокатом про отримання оскаржуваної постанови 09.10.2025р., відсутність інших даних, а також супровідний лист дізнавача про направлення адвокату на його запит від 07.10.2025р., постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновків, що оскаржувана постанова отримана потерпілою 09.10.2025р.
Дана скарга подана до суду 09.10.2025р., отже в десятиденний строк передбачений ч.1 ст. 304 КК України .
У ст. 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Кожен факт протиправної поведінки підлягає належній перевірці.
За ч.2 ст. 298 КПК України досудове розслідування кримінальних проступків (дізнання) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.
Відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, дізнавач зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законного та неупередженого процесуального рішення.
За своєю суттю доказування - це збирання, перевірка, оцінка доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
В ході досудового розслідування дізнавач зобов`язаний встановити та перевірити обставини, які мають значення для кримінального провадження. Їх перелік наведений у ч. 1 ст. 91 КПК України.
При цьому, дізнавачу не достатньо лише зібрати докази. Йому, в силу ст. 94 КПК України, необхідно їх оцінити з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення про можливість кримінального переслідування конкретної особи.
Кримінальне переслідування конкретної особи може бути розпочато лише у разі наявності необхідних та достатніх доказів, які без жодного об`єктивного сумніву доводять причетність особи до вчинення конкретного злочину. Жоден доказ не має наперед встановленої сили, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
При встановленні відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та відсутність можливості їх отримати, слідчий, відповідно до п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, закриває кримінальне провадження.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватись після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).
З наданої суду оскаржуваної постанови вбачається, що дізнавачем здійснений допит потерпілої ОСОБА_3 , відповідно до якого 11.06.2025р. ОСОБА_7 вкусила її за палець. Отримані пояснення ОСОБА_7 , яка підтвердила, що вкусила ОСОБА_3 за палець, зазначаючи, що боялась за своє життя. Досліджений відеозапис, відповідно до якого ОСОБА_3 тримала за руку ОСОБА_8 , за іншу руку останню тримала продавчиня магазину, в цей час ОСОБА_8 вкусила ОСОБА_3 за палець.
Вказаних доказів слідчому судді для огляду та дослідження не надно.
Із вказаних у постанові доказів, дізнавач виснувала, що ОСОБА_7 здійснювала самозахист, внаслідок чого у неї відсутній умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , а як наслідок відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
Диспозіція ч.1 ст. 125 КК України передбачає умисне легке тілесне ушкодження.
Відповідно до ч.2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.
Отже, проведення експертизи по кримінальному провадженню за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України є обов`язковою. Даних щодо призначення та проведення судово-медичної експертизи, оскаржувана постанова не містить .
Із оскаржуваної постанови вбачається, що свідком події, яка відбулась 11.06.2025р. є продавець магазину «Свіжина», проте вказаний свідок не встановлений та недопитаний.
Дізнавач у оскаржуваній постанові зазначає про самозахист ОСОБА_7 .
Слідчий суддя зазначає, що право особи на самозахист реалізується через необхідну оборону, яка полягає в захисті життя, здоров`я, майна та інших законних інтересів від суспільно небезпечного посягання.
Право на необхідну оборону виникає з моменту створення особою, яка здійснює посягання, реальної небезпеки заподіяння істотної шкоди охоронюваним суспільним відносинам (життю і здоров?ю), і діє до припинення таких дій особою, яка посягає, та усвідомлення (реальної можливості усвідомити) особою, яка здійснює захист, факту остаточного припинення особою, яка посягає, суспільно небезпечних дій.
Проте обґрунтування наявності реальної небезпеки заподіянню істотної шкоди життю та здоров`ю ОСОБА_7 , в момент здійснення останньою укусу за палець ОСОБА_3 , оскаржувана постанова не містить.
Отже ухвалена дізнавачем постанова про закриття кримінального провадження є необґрунтована, прийнята без проведення повного, всебічне розслідування кримінального провадження, внаслідок чого підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 91, 242, 284, 298, 303, 304, 305 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1