Провадження № 1-кп/554/1074/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 року м.Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000922 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Артемівка Чутівського району Полтавської області, громадянки України, з професійно - технічною освітою, одруженої, пенсіонера, є особою з інвалідністю 3 групи, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

17 липня 2025 року, приблизно о 16:56 год обвинувачена ОСОБА_4 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту вул.Патріарха Мстислава, що розташована за адресою: м.Полтава, вул.Європейська, 63, сиділа на лавці поруч із громадянином ОСОБА_6 , який поклав біля себе власне портмоне чорного кольору із мобільним телефоном марки TECNO моделі LD7 в корпусі чорного кольору з об`ємом оперативної та вбудованої пам`яті 6/128 GB та грошовими коштами в сумі 120,00 грн - всередині. Надалі після того як ОСОБА_6 , дочекавшись прибуття громадського транспорту, встав із лавки та здійснював посадку до транспорту, обвинувачена ОСОБА_4 помістила залишене потерпілим на лавці портмоне чорного кольору та в неї виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, діючи з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, викрала із лавки портмоне чорного кольору вартістю 121,33 грн, в якому знаходився мобільний телефон марки TECNO моделі LD7 в корпусі чорного кольору з об`ємом оперативної та вбудованої пам`яті 6/128 GB, вартістю 4066,67 грн та грошові кошти в сумі 120,00 грн, помістивши викрадене до власної сумки. Після цього обвинувачена місце вчинення злочину покинула, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_6 матеріального збитку в загальному розмірі 4308,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурор висловив думку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тому вважав необхідним обмежитися допитом обвинуваченої, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченої, письмових доказів, необхідних для вирішення долі речових доказів, а також процесуальних витрат.

Обвинувачена та її захисник погодилися з думкою прокурора.

Потерпілий, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Враховуючи те, що обвинувачена у судовому засіданні свою вину визнала повністю, фактичні обставини справи ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів у судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачена та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Суд роз`яснив, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин.

Сторони кримінального провадження проти такого рішення суду не заперечували. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин допитом обвинуваченої, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченої, письмових доказів, необхідних для вирішення долі речових доказів, процесуальних витрат.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена підтвердила фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті. Вину визнала в повному обсязі. Показала, що сиділа на лавці на зупинці громадського транспорту разом із потерпілим. Коли під`хала маршрутка, - потерпілий взяв рюкзак та поїхав, а портмоне забув. З метою привласнення майна вона взяла зазначене портмоне і поклала до своєї сумки, а згодом поїхала додому. В подальшому видала всі зазначені речі працівникам поліції та відшкодувала потерпілому завдані збитки. У вчиненому щиро кається. Зазначає, що перебувала у скрутному матеріальному становищі.

Суд, допитавши обвинувачену, дослідивши письмові докази, що характеризують особу обвинуваченої, письмові докази, необхідні для вирішення долі речових доказів, процесуальних витрат, вважає, що винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, а її дії органом досудового розслідування кваліфіковані правильно за ч.4 ст.185 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України, є щире каяття обвинуваченої, активне сприяння розкриттю злочину.

Крім цього, суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання, наявність в обвинуваченої інвалідності, похилий вік.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.

Таким чином, відповідно до загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, беручи до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, суд вважає необхідним призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі.

Водночас суд вважає, що наявні підстави для застосування статті 69 КК України, оскільки є кілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченої, яка позитивно характеризується за місцем роботи.

При цьому суд зазначає, що в разі відсутності в Україні воєнного стану, то дії обвинуваченої кваліфікувалися би за ч. 1 ст. 185 КК України, а санкція цієї частини статті взагалі не передбачає покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, суд вважає за можливе призначити покарання обвинуваченій нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом із тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченої, які зазначені вище, висновок органу пробації, а також те, що обвинувачена вперше вчинила злочин, не перебуває на обліку лікаря нарколога чи психіатра, суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства і тому до неї необхідно застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши обвинувачену від відбування покарання із випробуванням та з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, а також п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, які є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта у справі, становлять 3565,60 грн (дві товарознавчі експертизи: телефона та портмоне).

Відповідно до ч. 1 ст. 119 КПК України суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

Оскільки обвинувачена не працює, є пенсіонером, має інвалідність, тобто перебуває у скрутному матеріальному становищі, а також враховуючи суму викраденого майна та вартість експертиз, суд вважає за необхідне звільнити її від процесуальних витрат у справі як таких, що покладають на неї надмірний тягар та є не пропорційними до правопорушення.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України арешт, накладений на майно під час досудового розслідування, необхідно скасувати.

Підстав для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченої до набрання вироком законної сили не вбачається. Відповідних клопотань сторона обвинувачення не заявляла.

На підставі вищенаведеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 100, 368-370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

Скасувати арешт на майно, який накладено ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 28 липня 2025 року.

Речові докази: портмоне чорного кольору, мобільний телефон марки TECNO залишити потерпілому ОСОБА_6 .

- документи, оптичні та інші електронні носії інформації з аудіо- та відеозаписами слідчих та процесуальних дій, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Полтави.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченій в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1