Справа № 496/3184/25
Провадження № 1-кп/496/317/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лабушне Кодимського району Одеської області, громадянина України, одруженого, працюючого газозварювачем та муляром ТОВ «Будівельна фірма Преміумстандартбуд», зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального Кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

15.01.2025, приблизно о 18 годині 10 хвилин, більш точний час не встановлений, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по вулиці Преображенській в бік вулиці Верхньої села Дачне, Одеського району, Одеської області. В процесі руху, маючи реальну і об`єктивну можливість бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, вибрати безпечну швидкість руху в установлених межах з урахуванням дорожньої обстановки, а також особливостей місцевості та конфігурації проїзної частини, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме:

п. 1.2 «В Україні установлено правосторонней рух транспортних засобів»;

п. 12.1 - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

п. 12.9 «б» «Водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил»;

п. 13.1 - «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»;

п. 13.3 «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху;

діючи з необережності, був неуважним, за дорожньою обстановкою та її зміною постійно не слідкував, в установлених межах безпечної швидкості, обрав швидкість руху керованого транспортного засобу, без урахування дорожньої обстановки, яка не забезпечує безпеку і не дає можливість їй постійно контролювати рух ним, шляхом виїзду на зустрічну полосу для руху, допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по вулиці Преображенській у зустрічному напрямку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водію ОСОБА_6 заподіяні наступні тілесні ушкодження: закритий перелом правого надколінка, гематома в ділянці правого колінного суглобу, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допущенні водієм ОСОБА_4 порушення вимог п. 1.2, 12.1, 12.4, 12.9 «б», 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно- наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та у своїй сукупності призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що 15.01.2025 року їхав за кермом разом зі співробітниками з с. Дачне, де будували бомбосховище, на повороті зачепив зустрічну смугу, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем потерпілого. Після зіткнення підбіг до потерпілого, останній просив його не чіпати, в нього боліла нога. Також приїжджав до лікарні, обіцяв відшкодувати шкоду, потерпілий сказав, що приїжджати не потрібно, обіцяв зателефонувати. Обвинувачений зазначив, що цивільний позов визнає частково, оскільки заявлена потерпілим сума відшкодування є завеликою.

Захисник в судовому засіданні не заперечувала вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за обставин, викладених обвинувальному акті, просила частково відмовити у задоволенні цивільного позову, оскільки заявлений розмір шкоди цивільним позивачем не підтверджений. Зазначила, що обвинувачений визнає позов частково та готовий відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 50000 грн. Просила призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Потерпілий ОСОБА_6 підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та пояснив суду, що15.01.2025 року ввечері повертався на автомобілі додому, був пристебнутий паском безпеки, їхав у своїй полосі руху, коли відбулося зіткнення із автомобілем, що рухався назустріч. Потерпілий одразу відчув, що в нього роздроблена колінна чашечка. До нього підбіг обвинувачений, від якого відчувався запах алкоголю, та інші люди, які викликали швидку медичну допомогу. В лікарні потерпілому зробили термінову операцію, яка тривала 2 год. 20 хв. Після закінчення дії наркозу відчував сильний біль, нога розпухла. На 2-й день приїхав обвинувачений, зустрівся із дружиною потерпілого, проте потерпілий на той момент не знав, який розмір витрат, пов`язаний із травмою. Через тиждень ОСОБА_6 виписали з лікарні, він місяць був обмежений у русі, колов знеболюючі препарати, через 1,5 місяці вийшов на роботу. 01.05.2025 року було проведено повторну операцію.

Представник потерпілого підтримав вимоги позовної заяви, просив її задовольнити, не заперечував обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що учасники процесу не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Дії обвинувачуваного ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до ст. 66 КК України суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обираючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, одружений, має малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем мешкання та роботи, позицію потерпілого, та призначає покарання у межах, встановлених санкцією ч.1 ст.286 КК України, у виді обмеження волі.

Згідно з п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Розглядаючи питання щодо призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами суд враховує характер допущених ОСОБА_4 порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень, та вважає за необхідне застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, визначаючи справедливе покарання засудженій особі, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у рішенні Європейського суду по справі від 03.10.2002 року «Бемер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, зазначено: «…Суд насамперед відзначає, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою...».

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про можливість та доцільність виправлення та перевиховання обвинуваченого, без ізоляції від суспільства і досягне мети при призначенні йому покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК звільнивши його від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, а також витрат, пов`язаних з лікуванням та реабілітацією, в якому він просив стягнути з обвинуваченого на свою користь моральну шкоду в розмірі 400000 грн. та з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" () на користь ОСОБА_6 витрати, пов`язані з лікуванням та реабілітацією у розмірі 25754,20 грн., суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що потерпілим зазнано значної моральної шкоди, яка є прямим наслідком протиправних дій відповідача. Отримана травма закритий перелом правого надколінника призвела до тривалого лікування, багаторазових болісних процедур, включаючи хірургічне втручання та понад десять пункцій колінного суглоба, що супроводжувалися сильним фізичним болем і значним погіршенням якості життя. Унаслідок ушкодження здоров`я позивач позбавлений можливості самостійно пересуватись, обслуговувати себе в побуті, а також виконувати свої трудові обов`язки. Він був змушений тимчасово повністю припинити професійну діяльність, що, у свою чергу, призвело до втрати стабільного джерела доходу. Це спричинило суттєві фінансові труднощі, пов`язані із забезпеченням життєвих потреб сім`ї, покриттям витрат на лікування, реабілітацію, медикаменти, транспортні послуги (таксі), а також утриманням родини без належного матеріального забезпечення. Крім того, внаслідок пошкодження автомобіля родина позивача втратила єдиний транспортний засіб, який щодня забезпечував базову мобільність сім`ї: доїзд

позивача на роботу, доставку дитини до дитячого садка, придбання продуктів харчування, питної води та інших необхідних речей, оскільки позивач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За відсутності автівки, в умовах сільської місцевості з неасфальтованими дорогами та значною віддаленістю до об`єктів інфраструктури, родина позбавлена можливості вести повноцінне життя. Таким чином, дії відповідача спричинили тяжкі наслідки для психоемоційного та фізичного стану позивача, позбавивши його можливості вести активне життя, працювати, забезпечувати родину, брати участь у вихованні дитини та здійснювати повсякденні дії. Враховуючи те, що протиправними діями обвинуваченого завдало фізичного болю, нанесено психо-емоційну травму потерпілому, що відповідним чином відзначилося на ньому, вважав обґрунтованим та достатнім стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 400 000,00 гривень.

У відзиві на позовну заяву захисник повідомила про часткове визнання позову у розмірі 50000 грн. та заначила, що заявлений розмір моральної шкоди є завищеною. ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Представником потерпілого подано відповідь на відзив, у якому представник наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні представник потерпілого наполягав на задоволенні цивільного позову, зауважуючи, що під час ДТП обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Представник Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до судового засідання жодного разу не прибув попри повідомлення належним чином про час та місце розгляду справи, відзиву на позов не подав.

Згідно зі ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При цьому суд приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Виходячи з вимог ст. 11 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також з вимог ст. 60 ЦПК України, яка зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У судовому засіданні знайшла своє підтвердження наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченого і моральною шкодою завданої потерпілому, оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення він зазнав інтенсивних фізичних, душевних, психічних переживань, що потягли за собою вимушені зміни в його житті, а саме тимчасова втрата працездатності, втрата засобу пересування.

При вирішенні питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер вчиненого обвинуваченою ОСОБА_4 діяння, яке має необережну форму вини, а також характер страждань потерпілого, наявність стійких негативних змін у його житті, наявність хронічного больового синдрому, що підтверджується наданими медичними документами, визнання обвинуваченим своєї вини у порушенні правил дорожнього руху, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, яка доведена під час судового слідства в даному кримінальному провадженні. Суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 80000 грн., яка на думку суду є достатньою для відшкодування завданої моральної шкоди.

Крім того, згідно з полісом № 220621832 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідальність водія транспортного засобу Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована ПАТ «НАСК «ОРАНТА», з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 320000,00 грн., за шкоду заподіяну майну 160000,00 грн. Строк дії договору з 30.04.2024 року по 29.04.2025 року включно.

Дорожня транспортна пригода сталася 15.01.2025 року, тобто в межах дії договору страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу та є страховим випадком.

20.06.2024 набрав чинності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон), норми котрого є спеціальними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи здійснюється страхова (регламентна) виплата у зв`язку з: 1) лікуванням потерпілої фізичної особи.

Судом встановлено, що внаслідок ДТП, що відбулось 15.01.2025 року ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження, що вимагало лікування потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону, страхова (регламентна) виплата у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи здійснюється страховиком, а у випадках, передбачених частиною першою пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у розмірі витрат, пов`язаних з доправленням, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої фізичної особи у відповідному закладі охорони здоров`я, включаючи витрати на спеціальний медичний, постійний сторонній догляд та придбання лікарських засобів (лікарських препаратів). Необхідність здійснення таких витрат документально підтверджується відповідним закладом охорони здоров`я, а розмір витрат - розрахунковим документом.

Згідно з випискою 621 з медичної карти хворого ОСОБА_6 , останній перебував на стаціонарному лікуванні з 15.01.2025 року по 23.01.2025 року, з відповідним діагнозом. Останньому здійснено хірургічне втручання виконано репозицію. Надано відповідні рекомендації, зокрема медикаментозні та продовження амбулаторного лікування. Згідно з випискою 6746 з медичної карти хворого ОСОБА_6 , останній перебував на стаціонарному лікуванні з 01.05.2025 року по 02.05.2025 року, здійснено хірургічне втручання артоскопію колінного суглоба, резекція пошкодженого мініска, тіла Гоффа, дебрідмент порожнини лівого колінного суглоба.

За таких обставин, з цивільного відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА», підлягає стягненню матеріальна шкода пов`язана з лікуванням ОСОБА_6 , а саме придбання лікарських засобів, що підтверджується наданими потерпілим квитанціями про оплату на суму 25754,20 грн.

Враховуючи особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про відсутність підстав обрання відносно нього запобіжного заходу.

Питання про судові витрати вирішити відповідно до ст.124 КПК України. У кримінальному провадженні було проведено судову автотехнічну експертизу, розмір витрат на залучення експерта Одеського НДІСЕ МВС України складає 4 240 гривень 80 копійок; судову автотехнічну експертизу, розмір витрат на залучення експерта Одеського НДІСЕ МВС України складає 3 392 гривні 64 копійки; судову транспортно - трасологічну експертизу, розмір витрат на залучення експерта Одеського НДІСЕ МВС України складає 5 088 гривень 96 копійок; судову автотехнічну експертизу, розмір витрат на залучення експерта Одеського НДІСЕ МВС України складає 4 240 гривень 80 копійок. Витрати на проведення вказаних експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 349, 371-373, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання ОСОБА_4 з випробуванням на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Початок іспитового строку відраховувати з 28.01.2026 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати у загальній сумі 16 963 гривень 20 копійок за проведення експертиз.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 23.01.2025 року (справа № 496/455/25) на автомобіль «ВАЗ 21070», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіль «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 .

Речові докази:

-автомобіль «ВАЗ 21070», д.н.з. НОМЕР_2 повернути власнику ОСОБА_6 ,

-автомобіль «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 - повернути власнику ОСОБА_4 .

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ПАТ «НАСК «ОРАНТА» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , відшкодування моральної шкоди в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА», місцезнаходження: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7 Д, , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, в розмірі 25754 (двадцять п`ять тисяч сімсот п`ятдесят чотири) гривні 20 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, прокурору та направити учасникам справи, які не були присутні під час його проголошення.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1