Справа № 573/1714/25
Провадження №1-кп/573/276/25
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2025 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000109 від 29 липня 2025 по обвинуваченню

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Кременчук Полтавської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , із середньою освітою, не працюючого, неодруженого, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуваючого, особа з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання з ураженням внутрішніх органів, раніше судимого:

- 08.08.2017 Зарічним районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30.04.2016 по 20.06.2017 включно. 26.12.2017 Апеляційним судом Сумської області зараховано у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 30 квітня 2016 року по 26 грудня 2017 року включно згідно вимог ч. 5 ст.72 КК України. Звільнений з державної установи Темнівська виправна колонія (№100) за відбуттям покарання 03 вересня 2024 року, судимість не знята та непогашена,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

29.07.2025 ОСОБА_4 , перебував за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де також разом з ним в той час перебувала його співмешканка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він протягом останніх чотирьох місяців проживав однією сім`єю, пов`язаний спільним побутом, мали стосовно один одного взаємні права та обов`язки, тобто складають одну сім`ю, а тому згідно з вимогами ст. 3 Конвенції про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами, яка ратифікована Законом № 2319-ІХ від 20.06.2022, набрала чинності для України 01.11.2022, вказане кримінальне правопорушення (кримінальний проступок) відноситься до категорії кримінальних правопорушень (кримінального проступку), пов`язаного з домашнім насильством.

Перебуваючи на території подвір`я вищевказаного житлового будинку за вищезазначеною адресою, близько 11:30 год., 29.07.2025, між співмешканцем ОСОБА_4 та співмешканкою ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла словесна сварка, в ході якої у співмешканця ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень співмешканці ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_4 , у той самий день та час, перебуваючи на території подвір`я домогосподарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 наніс ОСОБА_5 один удар кулаком правої руки в ділянку її грудної клітини по центру та потім одразу наніс ще один удар кулаком правої руки в ділянку її правого ока. Одразу після цього ОСОБА_5 пішла до свого житлового будинку та коли остання перебувала вже у приміщенні кімнати, ОСОБА_4 , наніс їй ще один удар обухом сокири в ділянку її лівого вуха, заподіявши тілесні ушкодження: в ділянці правого ока верхньої та нижньої повіки синці неправильно овальної форми розміром 3,4x2,8 см; 3,0x2,0 см синього кольору. В ділянці лівої щоки синець неправильно овальної форми розміром 3,0x1,9 см синього кольору. В завушній ділянці лівого вуха рана розміром 1,0 x 0,3 см з накладеними швами. В ділянці лівого плеча по зовнішній поверхні середньої третини синець неправильно овальної форми розміром 5,0x4,5 см синього кольору. Згідно наданих консультативних висновків КНП СОР «СОКЛ» від 29.07.2025 р., виявлено: забійна рвана рана лівої вушної раковини. Дані тілесні ушкодження у вигляді синців утворилися від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень, та могли виникнути внаслідок нанесення ударів руками, ногами, та подібними предметами. Вказане тілесне ушкодження у вигляді рани утворилося від дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею та могли утворитися від нанесення удару схожого на палицю (обух сокири). Вказані тілесні ушкодження у вигляді синців кваліфікуються як ОСОБА_7 тілесні ушкодження. Вказане тілесне ушкодження у вигляді рани, кваліфікуються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Виконуючи вказані дії ОСОБА_4 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто вчинив кримінальний проступок з прямим умислом стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті та описовій частині вироку. Показав, що перебуваючи на території подвір`я житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , близько обіду 29.07.2025, між ним та співмешканкою ОСОБА_5 виникла словесна сварка, в ході якої він наніс ОСОБА_5 один удар кулаком правої руки в ділянку її грудної клітини по центру та потім одразу наніс ще один удар кулаком правої руки в ділянку її правого ока. Одразу після цього ОСОБА_5 пішла до свого житлового будинку та коли остання перебувала вже у приміщенні кімнати, і він наніс їй ще один удар обухом сокири в ділянку її лівого вуха. У вчиненому розкаюється.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , прокурор та потерпіла правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного ним правопорушення, яке є кримінальним проступком, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно із ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуваючий, особа з інвалідністю, не працюючий, за місцем проживання характеризується задовільно.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.

Таким чином, враховуючи сукупність зазначених вище обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 , з урахуванням особи винного, його відношення до скоєного, суд прийшов до висновку, що за вчинення останнім кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті у виді штрафу на користь держави, який останній може сплатити, так як отримує пенсію.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між завищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Враховуючи клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_4 обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України, з покладенням обов`язку пройти програму для кривдників, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 5 ч.1 ст.91-1 КК України, в інтересах потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені обов`язки, зокрема направлення для проходження програми для кривдників.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що в інтересах потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством необхідно застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме, направити ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників на строк 1 місяць.

Суд вважає, що такий обмежувальний захід, із покладенням обов`язку, буде сприяти виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої.

Цивільний позов у справі не заявлявся. Судові витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у рамках даного кримінального провадження не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд також не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 ( вісімсот п"ятдесят )гривень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Застосувати на підставі п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України до ОСОБА_6 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників у відповідності до ч. 3 ст. 91-1 КК України на строк 1 (один) місяць.

Організацію, забезпечення проходження ОСОБА_8 програми для кривдників та контроль за виконанням програми для кривдників останнім, покласти на Миколаївську селищну раду Сумського району Сумської області.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази:

- сокиру, яка складається з металевої частини (бойка) з отвором (вушком) та дерев`яної руків`ї. Дерев`яне руків`я довжиною 60 см, шириною 5 см. Металева частина сокири довжиною 18 см та шириною в найбільші частині 14 см в найменшій 4,5 см, обух 4,5 см., поміщена до спец-пакету PSP №7279894, яка зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, повернути потерпілій ОСОБА_5 , як власниці майна.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя