УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в межах кримінального провадження № 0000037 від 06.02.2025 року

ВСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказана скарга.

З матеріалів скарги вбачається, що Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000037 від 06.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження 04.04.2025 старшим слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.03.2025 у справі №757/12069/25-к проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час проведення вказаного обшуку, співробітниками ТУ ДБР у м. Києві вилучено мобільний телефон марки "Iphone 15 Pro MAX" IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 разом із сім картою з мобільним номером НОМЕР_3 .

В подальшому вилучений мобільний телефон був арештований.

Скаржник зазначає, що вилучена сім карта підлягає негайному поверненню власнику.

Скаржник, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився.

Кримінальним процесуальним кодексом регламентовано порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування із врахуванням правил судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України (ч. 1 ст. 306 цього Кодексу), для об`єктивного та повного, неупередженого вирішення заявлених вимог, що і є метою судового розгляду. Важливою умовою під час розгляду є участь особи, за скаргою якої здійснюється судове провадження, оскільки законодавець передбачив обов`язковість її участі у судовому засіданні, на що прямо вказано у ч. 3 ст. 306 КПК України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Поважними причинами неприбуття особи на виклик (ст. 138 КПК України) є обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення; обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо; тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; несвоєчасне одержання повістки про виклик; інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик, що підлягає з`ясуванню у судовому засіданні. Неврахування таких обставин призводить до передчасності прийнятого рішення та можливого порушення законних прав та інтересів учасників розгляду.

Разом з тим, особа, за скаргою якої здійснюється судове провадження, процесуальним законодавством надаються не лише права, а і покладаються обов`язки. Відтак, будучи належним чином повідомленим про розгляд поданою ним скаргою, адвокат ОСОБА_3 не з`явився у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, клопотання або заяви не надходили.

Враховуючи викладене слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд скарги без участі скаржника.

Слідчий, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду.

Дослідивши доводи скарги, вивчивши матеріали долучені до скарги, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення скарги.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2025 року у справі № 757/12069/25-к, було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 , з метою відшукання та вилучення, зокрема: зіпсованих документів, чорнових записів, блокнотів, робочих зошитів, електронних носіїв інформації (жорсткі диски, флеш-накопичувачі, оптичні диски, засоби зв`язку, мобільні телефони), на яких міститься інформація щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Співставлення вилученого майна та резолютивної частини ухвали слідчого судді по справі № 757/12069/25-к, свідчить про те, що було вилучено виключно майно, дозвіл на вилучення якого було надано, зокрема сім карти, яка знаходилась в мобільному телефоні.

Так, частиною 7 ст. 236 КПК України визначено, що при обшуку слідчий має право вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Частиною 2 ст. 168 КПК України регламентовано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час обшуку.

Стаття 169 КПК України містить положення щодо порядку припинення тимчасово вилученого майна. Так, таке майна повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; та у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, якою передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено та у випадку, передбаченому ч. 6 ст. 173 КПК України - коли ухвала про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя постановляє не пізніше 72 годин з дня надходження до суд у клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Наведене свідчить, що вилучене слідчим майно не має статусу тимчасово вилученого майна, тобто на режим його подальшого утримання не поширюються вимоги ст. 169, ч. 5 ст. 171 КПК, отже на слідчого, детектива або прокурора не покладався обов`язок протягом 48 годин ініціювати перед слідчим суддею вирішення долі зазначеного майна шляхом накладення арешту на нього.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 167, 168, 237, 303, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в межах кримінального провадження № 0000037 від 06.02.2025 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1