Справа № 145/1761/25
Провадження №1-кп/145/81/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2026 р. с-ще Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тиврівського районного суду Вінницької області клопотання захисника у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 18.03.2025 № 0001256 про звільнення ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Тиврівського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 18.03.2025 № 0001256 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 просив задоволити клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, яке надійшло до суду разом із письмовою згодою командира військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2025 про можливість продовження ОСОБА_4 військової служби у вказаній військовій частині. В обґрунтування поданого клопотання вказав, що ОСОБА_4 добровільно висловив своє бажання для продовження проходження військової служби, надано згоду командира військової частини на проходження останнім військової служби. Крім того, його підзахисний вчинив один продовжуваний злочин з єдиним умислом - тимчасово ухилитися від проходження військової служби, який у нього виник ще 20.10.2024, при цьому до військової частини НОМЕР_2 він добровільно не прибував та наміру проходити там військову службу не мав, а його затримання та примусове доставлення туди жодним чином не вплинуло на суб`єктивну сторону, тобто не позбавило обвинуваченого попередньо сформованого злочинного наміру та не створило нового. За таких обставин в діях ОСОБА_4 , враховуючи вимоги ч. 2 ст. 32 КК України, відсутня повторність та його діяння є продовжуваним кримінальним правопорушенням. З цих причин наявні всі підстави для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого, вказала, що підстави для звільнення ОСОБА_4 , в порядку передбаченому ч. 5 ст.401 КК України, відсутні, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені двох військових злочинів, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України. Також зазначила, що зі змісту ч. 5 ст. 401 КК України вбачається, що підставою для звільнення є та обставина, що особа під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.407, 408 КК України, а не її засудження та наявність вироку, що набрав законної сили, що узгоджується з позицією Верховного суду від 29.05.2025.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши подані ними документи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини на понад три доби, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Отже, вимоги ч. 5 ст. 401 КК України передбачають, що підставами звільнення особи від кримінальної відповідальності є:

- добровільне звернення до суду із клопотанням про намір продовжити проходження військової служби;

- згода особи на звільнення від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ч. 5 ст. 401 КК України (ч.3 ст.285 КПК);

- наявна письмова згода командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби;

- під час дії воєнного стану вперше вчинення особою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407, 408 КК України.

Отже, для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст.401 КК України законодавцем визначено сукупність необхідних умов, за наявності яких суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 407, 408 КК України, й вказані умови не є альтернативними.

Крім того, відповідно до норми ч. 5 ст. 401 КК України, в разі настання передбачених нею умов (вперше вчинення кримінального правопорушення, добровільне звернення особи з клопотанням та наявність згоди командира) вона наділяє суд дискреційними повноваженнями у вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, на що вказує формулювання «може бути звільнена».

Суд наголошує на тому, що однією з обов`язкових умов звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України є вчинення ним кримінального правопорушення вперше.

При цьому, згідно з усталеною практикою Верховного суду, викладеною у постановах від 28.09.2022 (справа № 447/528/22), від 06.12.2023 (справа № 715/396/23), від 21.03.2024 (справа № 761/1571/23), особою, яка вчинила злочин вперше, вважається особа, яка раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. В той же час особу, в діях якої вбачається повторність, реальна сукупність, рецидив злочинів або яка має непогашену чи не зняту судимість за попереднє, у тому числі і необережне кримінальне правопорушення, звільняти від кримінальної відповідальності як таку, що вчинила злочин вперше неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього кодексу.

У ході судового розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001256 від 18.03.2025, у межах якого захисником заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України судом установлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України.

Отже, ОСОБА_4 інкримінується вчинення двох окремих кримінальних правопорушень, передбачених однією частиною і статтею КК України, другий з яких учинено повторно, що на думку суду виключає можливість звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Окрім того судом звертається увага на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є триваючим та характеризується безперервним здійсненням протягом визначеного часу злочинного діяння, об`єктивна сторона якого розтягнута в часі, а закінченим вважається у момент його виявлення або примусового чи добровільного припинення. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 20.10.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 , а 31.01.2025 був затриманий та доставлений до військової частини НОМЕР_2 , яку самовільно повторно залишив 06.02.2025.

Вказане дає суду обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений не вперше вчинив військове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України під час дії воєнного стану, оскільки згідно з обвинувальним актом, він повторно самовільно залишив військову частину, в яку прибув після припинення вчинення першого кримінального правопорушення, отже інкриміновані ОСОБА_4 злочини, розділені певним проміжком часу та можуть бути наслідком різних умисних дій обвинуваченого.

З огляду на викладене, оскільки суд не встановив наявність усіх передбачених законом підстав для звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 на підставі ч. 5 ст. 401 КК України та закриття кримінального провадження, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання захисника відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ч. 5 ст. 401 КК України, ст. 284, 286, 288, 370-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про звільнення особи від кримінальної відповідальності від 20.01.2026, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, відмовити.

Повний текст ухвали складено 16 лютого 2026 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1