Номер провадження:1-кс/521/3560/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 жовтня 2025 року м. Одеса
Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені на підставі повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, що надійшло від гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо таємного викрадення майна, шляхом підкопу, в умовах воєнного стану.
Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється прокурорами Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси.
Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що 01.10.2024 до ЧЧ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеськіи? області, надіи?шла заява від громадянина Украі?ни ОСОБА_5 , в які просить прии?няти заходи правового характеру щодо невстановленоі? особи, яка в період часу з 01.04.2024 по 27.09.2024, за місцем и?ого підприємницькоі? діяльності, у якості фізичноі? особи підприємця за адресою: АДРЕСА_1 , зі складського приміщення, шляхом підкопу, в умовах воєнного стану, таємно викрала маи?но, яке и?ому належить, тим самим завдавши матеріальних збитків на суму 715 200 гривень.
Згідно наявних відомостей встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснює господарську діяльність, як фізична особа підприємець у торгівельному секторі, а саме роздрібною та оптовою торгівлею текстильними виробами, одягом і взуттям.
З огляду на викладене, обґрунтуванням та метою накладення арешту, є те що органом досудового розслідування з метою дієвості кримінального закону, повноти та всебічного проведення досудового розслідування у розумні строки даного кримінального провадження, необхідно здійснити огляд предметів, які здобуті злочинним шляхом та належать потерпілому, тому є обґрунтована необхідність у накладенні арешту на вказане майно, у зв`язку з чим слідчий просить накласти арешт на вилучене майно.
Постановою слідчого від 27.09.2025 року вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Підставою для накладення арешту на майно, відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України є збереження речових доказів.
Слідчий ОСОБА_3 надала до суду заяву, відповідно до змісту просила розгляд клопотання здійснити за відсутності її та прокурора, клопотання підтримала, просила задовольнити, зазначивши, що вилучені речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні з метою подальшого призначення судових експертиз.
Власник майна ОСОБА_7 надала до суду заяву відповідно до змісту якої просила розгляд клопотання здійснити за її відсутності, не заперечувала проти задоволення клопотання слідчого.
Дослідивши матеріали справи, суть клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
На підставі викладеного та враховуючи, що слідчий своєчасно звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна та не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку з чим, слідчий суддя, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, необхідності проведення судових експертиз, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно. Отже, наведеною вимогою законодавства передбачено зазначення в ухвалі слідчого судді лише заборони та обмеження щодо розпорядження або користування майном, тому слідчий суддя із врахуванням вимог клопотання слідчого про арешт майна із забороною відчуження, приходить до висновку про зазначення в ухвалі слідчого судді заборони користування та розпорядження майном.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя-
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання слідчого задовольнити.
Заборонити розпоряджатись та користуватись зазначеним майном до прийняття рішення по кримінальному провадженню.
Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1