Провадження 1-кп/991/154/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 грудня 2025 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

в режимі відеконференції обвинуваченого ОСОБА_4

та захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу суду в місті Києві клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про направлення кримінального провадження № 0001067, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 28 листопада 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України,

з Вищого антикорупційного судудо Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з метою визначення підсудності,-

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшов вищезазначений обвинувальний акт.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 листопада 2025 року головуючим суддею справи № 991/12056/25 (провадження № 1-кп/991/154/25) визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 24 листопада 2025 року в межах кримінального провадження призначено підготовче судове засідання на 27 листопада 2025 року на 15 годину 30 хвилин.

26 листопада 2025 року засобами електронного зв`язку захисником обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_5 подано, зокрема, клопотання про направлення кримінального провадження № 0001067, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 28 листопада 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України, з Вищого антикорупційного суду до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з метою визначення підсудності.

Розгляд Судом поданого клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, розгляд пред`явленого особі обвинувачення по суті судом, визначеним у відповідності до вимог національного законодавства, становить зміст конвенційного права на справедливий судовий розгляд.

Зміст клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 щодо підсудності справи.

Клопотання обґрунтоване тим, що згідно з обвинувальним актом, обставини справи стосуються подій, які мали місце 19 та 20 грудня 2019 року в Ужгороді та Перечині Закарпатської області. Відповідно до ч. 1 ст. 33-1 КПК України, до юрисдикції Вищого антикорупційного суду належать кримінальні провадження щодо корупційних злочинів, передбачених статтями 354 (у частині, що стосується працівників юридичних осіб публічного права), 364, 364-1, 365, 365-2, 366-2, 366-3, 368, 368-5, 369, 369-2, 369-3 КК України, лише за умови, що такі діяння вчинені спеціальним суб`єктом, визначеним пунктами 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України, або якщо розмір неправомірної вигоди чи завданої шкоди становить не менше 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. На думку сторони захисту, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне правопорушення не підпадає під виключну предметну чи суб`єктну підсудність ВАКС, оскільки, у матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ОСОБА_4 належить до переліку спеціальних суб`єктів, визначених пунктами 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України, а також розмір неправомірної вигоди, передбачений законом, як критерій підсудності (500 і більше прожиткових мінімумів), у цьому провадженні, наскільки відомо захисту, також не дотриманий. З огляду на викладене, сторона захисту вважає, що кримінальне провадження було скероване до Вищого антикорупційного суду з порушенням правил підсудності.

В доповненнях до клопотання захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 вказала, що предметна підсудність Вищого антикорупційного суду обмежується виключно корупційними злочинами. Фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, свідчать про відсутність корупційної складової у даному кримінальному провадженні. Сторона обвинувачення прямо зазначає, що обвинувачений не мав наміру на передачу неправомірної вигоди судді. За відсутності такого наміру та будь-яких реальних дій, пов`язаних із передачею коштів службовій особі, відсутній об`єкт корупційного правопорушення. Розмови, які не супроводжуються наміром вчинити реальну дію, є лише виявленням умислу і не утворюють складу злочину, передбаченого статтею 369 КК України. За версією слідства, обвинувачений ОСОБА_4 розпорядився отриманими коштами на власний розсуд. Такі дії за своїми ознаками можуть свідчити виключно про обман з метою заволодіння майном, тобто про шахрайство, злочин проти власності, який не належить до корупційних і не підсудний Вищому антикорупційному суду. Додатково сторона обвинувачення офіційно підтвердила відсутність матеріальних збитків, що повністю виключає можливість кваліфікації діяння як корупційного зловживання та підтверджує відсутність будь-яких тяжких наслідків.

Крім того, дане кримінальне провадження не відповідає критеріям підслідності та підсудності за фінансовим порогом. Адвокати не належать до вичерпного переліку осіб, щодо яких підслідність НАБУ та підсудність ВАКС визначаються незалежно від суми. Отже, у даному випадку обов`язковою умовою є досягнення встановленого законом грошового порогу. Станом на грудень 2019 року він становив 1 051 000 гривень. Сума інкримінованого діяння складає близько 36 000 гривень, що у 29 разів менше визначеного порогу. Таким чином, відсутні обидва альтернативні критерії, необхідні для віднесення справи до підсудності Вищого антикорупційного суду: як відповідний розмір предмета злочину, так і матеріальна шкода.

Спроба сторони обвинувачення кваліфікувати фактично лише розмови, які не супроводжувалися наміром і реальними діями щодо передачі коштів, як корупційний злочин суперечить викладеним у обвинувальному акті обставинам. За версією слідства, дії обвинуваченого охоплюються виключно можливими ознаками шахрайства, що не підсудне Вищому антикорупційному суду. Розгляд цього кримінального провадження судом, якому воно не підсудне за законом, є істотним порушенням права на справедливий суд. У зв`язку з цим провадження має бути визнане непідсудним ВАКС та направлене за територіальною підсудністю до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Позиції учасників судового провадження щодо поданого клопотання про непідсудність кримінального провадження Вищому антикорупційному суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала вищевказане клопотання з підстав зазначених в ньому, просила його задовольнити та направити кримінальне провадження до апеляційної інстанції для визначення підсудності.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав захисника.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти заявленого клопотання, посилаючись на те, що відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 216 КПК України кримінальне правопорушення, передбачене ст. 369 КК України, було вчинене щодо особи, визначеної п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України, а саме, судді. Щодо можливості кваліфікації дій як шахрайства прокурор пояснив, що подібні правовідносини інколи кваліфікуються за сукупністю ст. 190 та ст. 369 КК України. Водночас у даному кримінальному провадженні досудове розслідування здійснювалося виключно за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369 КК України; відомості за ст. 190 КК України не вносилися до ЄРДР та не розслідувалися, у зв`язку з чим обвинувачення за цією статтею не пред`являлося. Згадка в обвинувальному акті про розпорядження обвинуваченим ОСОБА_4 коштами на власний розсуд стосується інкримінованого замаху на вчинення злочину. Вказівка на те, чи були кошти фактично передані або не передані, є викладом фактичних обставин замаху. Прокурор зазначив, що під час дослідження матеріалів кримінального провадження він зможе обґрунтувати, з огляду на зібрані докази, причини, з яких дії обвинуваченого ОСОБА_4 не були кваліфіковані також за ст. 190 КК України.

Оцінка та мотиви суду.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці ст. 45 КК України, ст. 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених п. 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України.

Інші суди, визначені цим Кодексом, не можуть розглядати кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, які віднесені до підсудності Вищого антикорупційного суду (крім випадку, передбаченого абзацом сьомим частини першої статті 34 цього Кодексу).

Відповідно до примітки ст. 45 КК України корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього КК України вважаються кримінальні правопорушення, передбачені ст. 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410 КК України, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені ст. 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 КК України.

Кримінальними правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 366-2, 366-3 КК України.

Пунктами 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України передбачені наступні умови підсудності кримінальних правопорушень, визначених у ст. 33-1 КПК України, Вищому антикорупційному суду, а саме:

- наявність спеціального суб`єкту злочину, згідно переліку, наведеному у п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України;

- розмір предмета кримінального правопорушення, передбаченого, зокрема ст. 369 КК України, у п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення;

- кримінальне правопорушення, передбачене ст. 369, ч. 1 ст. 3692 КК України, вчинено щодо службової особи, визначеної у ч. 4 ст. 18 КК України або у пункті 1 цієї частини.

Отже, умови ч. 1 ст. 33-1 КПК України щодо визначення підсудності кримінального провадження за Вищим антикорупційним судом вважаються виконаними тоді, коли кримінальне правопорушення, на яке поширюється ця норма, відповідає принаймні одній із підстав, визначених у п. 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України.

Визначальним є відповідність кримінального правопорушення, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, критеріям предметної підсудності, передбаченим ст. 33-1 КПК України.

Щодо наявності обвинувачення у корупційному кримінальному правопорушенні, передбаченому приміткою ст. 45 КК України, ст. 33-1 КПК України.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України, а саме закінченому замаху на вчинення підбурення, шляхом умовляння та переконання, особи до надання непромірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище за вчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду дій з використанням службового становища.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 369 КК України, відноситься до переліку корупційних кримінальних правопорушень, що наведений у примітці до ст. 45 КК України, а отже може бути предметом розгляду Вищого антикорупційного суду за наявності однієї з умов, визначених у п. 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України.

Щодо наявності хоча б однієї з умов, що передбачені п. 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України.

За змістом сформульованого обвинувачення та викладеними в обвинувальному акті фактичними обставинами, які прокурор вважає встановленими вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, в період часу з 13 листопада 2019 року до 20 грудня 2019 року, перебуваючи у м. Ужгород Закарпатської області, шляхом умовляння та переконання схилив ОСОБА_6 до надання неправомірної вигоди в сумі 5500 доларів США службовій особі, яка займає відповідальне становище, - голові Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_7 , за вчинення ним в інтересах ОСОБА_6 дій з використанням наданої йому влади та службового становища - прийняття судового рішення на його користь.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 216 КПК України детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-2, 366-3, 368, 368-5, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України, якщо наявна, зокрема, умова про те, що кримінальне правопорушення, передбачене статтею 369, цього кодексу, вчинено щодо службової особи, визначеної у частині четвертій статті 18 Кримінального кодексу України або у пункті 1 цієї частини.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України, до підслідності Національного антикорупційного бюро України належать кримінальні правопорушення, вчинені, зокрема, суддею.

У даному кримінальному провадженні за версією обвинувачення неправомірна вигода, закінчений замахдо надання якої було здійснено підбурення, шляхом умовляння та переконання,мала бути надана саме судді за вчинення останнім повноважень з розгляду кримінального провадження (тобто щодо судді у розумінні п. 3 ч. 5 ст. 216 КПК України). За таких обставин інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України, формулювання якого викладене в обвинувальному акті, підпадає під категорію кримінальних правопорушень, визначених п. 3 ч. 5 ст. 216 КПК України, що підсудні Вищому антикорупційному суду відповідно до вимог ч. 1 ст. 33-1 КПК України.

Що ж стосується доводів сторони захисту про те, що кримінальне провадження не підсудне Вищому антикорупційному суду, оскільки в матеріалах відсутні докази того, що обвинувачений ОСОБА_4 належить до переліку спеціальних суб`єктів, визначених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 КПК України, а також що розмір неправомірної вигоди не досягає 500 прожиткових мінімумів, що, на їхню думку, виключає предметну підсудність ВАКС, то Суд вважає їх необґрунтованими та такими що ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень закону.

Частина 5 статті 216 КПК України чітко розмежовує підстави підслідності НАБУ, це або кримінальне правопорушення вчинене спеціальним суб`єктом (п. 1), або розмір неправомірної вигоди чи шкоди є значним (п. 2), або певне кримінальне правопорушення, вчинено щодо службової особи, визначеної у частині четвертій статті 18 Кримінального кодексу України або у пункті 1 цієї частини.(п. 3).

Ці умови є альтернативними, а тому відсутність у ОСОБА_4 статусу спеціального суб`єктата чи недосягнення визначеного законом розміру неправомірної вигоди у даному випадку не впливає на визначення підсудності.

Щодо усних доповнень захисту, які прозвучали у судовому засіданні щодо відсутності доказів причетності судді/голови суду до обставин кримінального провадження, неналежного чи несвоєчасного допиту свідків у провадженні тощо, то суд зауважує, що він не має процесуальної спроможності як встановлювати, так і оцінювати такі факти на стадії підготовчого провадження в ході розгляду клопотання, що стосується підсудності кримінального провадження.

Також доводи і докази захисту про наявність/відсутність обставин, які пом`якшують покарання не враховуються судом при вирішенні клопотання вказаного виду, так як не мають жодного правового зв`язку із обставинами, які мають значення для його вирішення.

З огляду на викладене, доводи сторони захисту про порушення правил підсудності спростовуються як нормами закону, так і фактичними обставинами провадження, викладеними в обвинувальному акті, внаслідок чого кримінальне провадження належить до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до ч. 1 ст. 33-1 та п. 3 ч. 5 ст. 216 КПК України.

Наведене свідчить про відсутність підстав для звернення суду до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з відповідним поданням. Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про направлення кримінального провадження до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з метою визначення підсудності.

Крім того, Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з Вищого антикорупційного суду до іншого суду вирішується колегією у складі п`яти суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду за поданням складу суду, визначеного для розгляду кримінального провадження, або за клопотанням сторін не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Аналіз вказаних приписів процесуального законодавства дає можливість зробити висновок, що відмова суду у направленні подання до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з метою визначення підсудності кримінального провадження не позбавляє сторін кримінального провадження можливості самостійно звернутися до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з відповідним клопотанням.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 336, 369-372 КПК України, Суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про направлення кримінального провадження № 0001067, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 28 листопада 2019 року з Вищого антикорупційного суду до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з метою визначення підсудності - відмовити.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що відмова суду у направленні подання до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду для визначення підсудності кримінального провадження не позбавляє сторін кримінального провадження можливості самостійно звернутися до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з відповідним клопотанням.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК.

Головуюча суддя ОСОБА_1