Справа № 308/4400/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/853/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_6 у виді домашнього арешту в нічний час доби скасовано.

Арешт накладений відповідно до ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 12.01.2023 року справа №308/419/23 1-кс/308/97/23 - скасовано. Арешт накладений відповідно до ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 03.02.2023 року справа №308/419/23 1-кс/308/370/23 - скасовано.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , умисно вчинив контрабанду, а саме: перемістив через митний кордон України з приховуванням від митного контролю культурних цінностей. Так, будучи обізнаним щодо історичних подій розвитку українських грошових одиниць, приймаючи участь у аукціонах з покупки предметів старовини, у тому числі листівок та грошових знаків, у невстановлений час, але не пізніше 30 листопада 2022 року, ОСОБА_6 підшукав на одному із Інтернет-ресурсів у сфері продажу товарів історично-культурного характеру в місті Прага, Чеської Республіки, паперові грошові знаки, а саме державний кредитовий білет 100 карбованців (1917 року), розмінний білет 10 карбованців (1919 року) та розмінний білет 3 карбованці (1919 року), після чого, здійснив їх замовлення та придбання і, з метою не бути викритим під час переміщення через митний кордон України, вирішив організувати їх доставку в Україну з використанням послуг міжнародних поштових відправлень.

Надалі, діючи на досягнення бажаного злочинного результату направленого на незаконне переміщення через митний кордон України предметів старовини, які мають культурну цінність, ОСОБА_6 , з метою незаконного переміщення придбаних паперових грошових знаків, а саме державного кредитового білета 100 карбованців (1917 року), розмінного білета 10 карбованців (1919 року) та розмінного білета 3 карбованці (1919 року), організував їх приховування та відправлення з міста Прага Чеської Республіки в Україну міжнародною поштою, при цьому, розмістивши вказані паперові грошові знаки в конверті міжнародної відправки цінний лист № VL800545336CZ, де відправником значиться: KCNS GROUP LTD. organizacni slozka, Italska 834/34, Praha/Vinohrady, 12000, Czech Republic, а одержувачем: Viktor Chernov, st. Zelena 2, Bogorodchany, 77701, Ukraine (UA), Tel. No +66.

Після цього, ОСОБА_6 відслідковуючи слідування замовлених ним історичних та культурних цінностей із Чеської Республіки в Україну, дочекався прибуття вказаного поштового відправлення в Україну, а саме до поштового відділення поштового зв`язку № 1 селища міського типу Богородчани Івано-Франківської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта», що за адресою: вулиця Шевченка, 57 селища міського типу Богородчани Івано-Франківського району Івано-Франківської області, 77701, попросив свою дружину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибути до вказаного відділення поштового зв`язку № 1 «Укрпошта» та отримати це міжнародне поштове відправлення цінний лист № VL800545336CZ, при цьому , не ставлячи її до відома, що саме міститься у вказаному міжнародному поштовому відправленні.

28 січня 2023 року, у ході огляду місця події, що проводився в приміщенні поштового відділення поштового зв`язку № 1 селища міського типу Богородчани, Івано-Франківської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта», за адресою: Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, селище міського типу Богородчани, вулиця Шевченка, 57, у ОСОБА_9 вилучено це міжнародне поштове відправлення VL800545336CZ поліетиленовий сейф-пакет з приклеєного до нього аркушу паперу декларацією форми CN 23 та реквізитами відправника «Street Italska 834/34, PSC 12000 city Praha/Vinohrady country Czech Republic», отримувача «Viktor Chernov, st. Zelena 2 tel +66, 77701 city Bogorodchany Ukraine».

У відповідності до висновку мистецтвознавчої експертизи № 6 від 18 січня 2023 року експерта Національного музею історії України Міністерства культури та інформаційної політики України, паперові грошові знаки, а саме Державний кредитовий білет 100 карбованців, 1917 р., УНР, серія АД 185 має культурну та історичну цінність. Розмінний білет 10 карбованців, 1919 р., Кремінська Міська Управа, № 02070 та Розмінний білет 3 карбованці, 1919 р., Кремінська Міська Управа, № 08912 мають історичну цінність.

Таким чином, ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав за необхідне вчинити для доведення злочину до кінця, тобто , для переміщення з приховуванням від митного контролю через митний кордон України товарів історично-культурного характеру паперові грошові знаки, а саме державний кредитовий білет 100 карбованців (1917 року), розмінний білет 10 карбованців (1919 року) та розмінний білет 3 карбованці (1919 року) , які становлять культурну, культурно-історичну цінність .

За таких обставин, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 201 КК України, а саме: контрабанди, тобто переміщенні через митний кордон України з приховуванням від митного контролю культурних цінностей.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуваний вирок суду та закрити провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Звертає увагу, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність (п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України), висновки суду, викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що судом першої інстанції не встановлено наявності в діях ОСОБА_6 умисної форми вини (тим більше у формі прямого умислу) на здійснення контрабанди, тому суд неправильно застосував закон України про кримінальне правопорушення, що є однією з підстав для скасування вироку. Звертає увагу, що суд у вироку констатував, що ОСОБА_6 , з метою незаконного переміщення придбаних паперових знаків…. організував їх приховування та відправку з міста Прага Чеської Республіки в Україну міжнародною поштою, при цьому розмістивши вказані паперові грошові знаки в конверті міжнародної відправки цінний лист, однак зазначені обставини не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки ОСОБА_6 у період 2022 року за межі України не виїжджав, а тому не міг вчинити наведених у вироку дій. Стверджує, що міжнародне поштове відправлення було підготовлено та відправлене продавцем з Чехії із зазначенням на упакуванні та наданні правильної інформації про відправлення саме з Чехії. При цьому, зазначає, що висунуте обвинувачення не містить посилань на те, що ОСОБА_6 діяв у змові із відправником чи домовлявся з останнім задля приховування вмісту відправлення від митного оформлення. Отже, констатує, що ОСОБА_6 не міг виконати дії, які становлять об`єктивну сторону кримінального правопорушення (контрабанда), як вони наведені в обвинуваченні і вироку. Зазначає, що суд у вироку змінив спосіб вчинення кримінального правопорушення, чим вийшов за межі обвинувачення, якісно змінивши один з елементів об`єктивної сторони злочину, чим позбавив обвинуваченого його права на захист. Звертає увагу, що ні орган досудового розслідування, ні судом не досліджувалось питання, що означає словосполучення «art print» на мові відправника, також суд не вірно трактував назву листа «художній принт». Вказує, що будь-які порушення або недодержання вимог законодавства щодо декларування, предметом судового розгляду не були, оскільки у вину ОСОБА_6 не ставились. Сторона захисту звертає увагу на те, що суд не звернув увагу на Висновок №6 мистецтвознавчої експертизи, згідно якої тільки грошовий знак 100 карбованців 1917 року має культурну та історичну цінність, розмінний білет 3 карбованці та 10 карбованців 1919 року, мають тільки історичну цінність, а тому не можуть бути віднесені до культурних цінностей, не підпадають під диспозицію ст. 201 КК України і на цій підставі мають бути виключені з вироку. Зазначає, що в даному випадку відправником було заповнено декларацію форми CN 23, яка містить в собі необхідні записи назву товару, кількість, код УКТЗЕД та вартість предметів пересилання (для справлення митних платежів), згідно закону України «Про митний тариф України» №2697-1Х від 2022. Орган досудового розслідування не з`ясував наскільки гармонізовані між собою коди класифікації Чехії та України, тобто здійснення контролю правильності класифікації товарів, наданих до митного оформлення, є прямим обов`язком митного контролю. Просить суд, скасувати оскаржуваний вирок суду і закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, відтак, колегія суддів, з врахуванням думки учасників процесу, ухвалила слухати справу за його відсутності у відповідності до положень ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційних вимог, виступ прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів з точки зору їх достовірності та достатності для висновків є перш за все завданням суду першої інстанції. Апеляційний суд має перевірити, чи керувався суд першої інстанції під час оцінки доказів принципами, закладеними Конституцією та кримінальним процесуальним законом, а також чи достатньо мотивовані рішення судів про прийняття або відхилення тих чи інших доказів, чи є ці мотиви логічними і чи приймалися судами всі важливі фактори, необхідні для оцінки окремого доказу чи їх сукупності.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції належно, повно та всебічно дослідив усі, зібрані по справі докази. Відтак, колегія суддів не вбачає необхідності у повторному дослідженні доказів у справі, оскільки такі були предметом дослідження судом першої інстанції без будь-яких процесуальних порушень.

Дані докази є належними, допустимими та такими, що не суперечать один одному, а доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України.

Не дивлячись на заперечення обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 201 КК України - контрабанді, тобто переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю культурних цінностей, обставини і спосіб вчинення ним кримінального правопорушення, стверджуються наступними дослідженими та перевіреними судом першої інстанції належними і допустимими доказами.

Незаконність переміщення ОСОБА_6 зазначених предметів через митний кордон України, незалежно від способу їх переміщення, полягає в порушенні ним порядку переміщення культурних цінностей, встановленого Законом України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» від 21.09.1999 р., № 1068-ХІУ.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» ( № 1068-?? від 21.09.1999) культурні цінності об`єкти матеріальної та духовної культури, що мають художнє, історичне, етнографічне та наукове значення і підлягають збереженню, відтворенню та охороні відповідно до законодавства України, а саме: оригінальні художні твори живопису, графіки та скульптури, художні композиції та монтажі з будь-яких матеріалів, твори декоративно-прикладного і традиційного народного мистецтва; предмети, пов`язані з історичними подіями, розвитком суспільства та держави, історією науки і культури, а також такі, що стосуються життя та діяльності видатних діячів держави, політичних партій, громадських і релігійних організацій, науки, культури та мистецтва.

Статтями 11, 12 вказаного вище Закону передбачено, що заявлені до вивезення (тимчасового вивезення) та повернуті після тимчасового вивезення культурні цінності підлягають обов`язковій державній експертизі. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей за клопотанням власника культурних цінностей чи уповноваженої ним особи приймає на підставі висновку державної експертизи рішення про можливість або неможливість вивезення культурних цінностей. Відповідно до статті 6 Конвенції «Про заходи, спрямовані на заборону та запобігання незаконному ввезенню, вивезенню та передачі права власності на культурні цінності» від 14.11.1970, ратифікованої Указом Президії Верховної ради Української РСР від 12.10.1988 № 5396-ХІ, держава учасниця зобов`язана запровадити відповідне свідоцтво, яким держава-експортер підтверджує, що вона дала дозвіл на вивезення однієї чи декількох культурних цінностей; заборонити вивезення зі своєї території культурних цінностей, до яких не додано зазначене свідоцтво.

Так, статтею 13 зазначеного вище Закону передбачено, що у разі прийняття центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей, рішення про можливість вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей власнику культурних цінностей, чи уповноваженій ним особі, видається свідоцтво встановленого зразка на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей. Таке свідоцтво є підставою для пропуску зазначених у ньому культурних цінностей за межі митної території України. Вивезення культурних цінностей без цього свідоцтва забороняється.

Відповідно до ч. 5 ст. 374 Митного кодексу України, культурні цінності за кодами 9701 10 00 00, 9701 90 00 00, 9702 00 00 00, 9703 00 00 00, 9704 00 00 00, 9705 00 00 00, 9706 00 00 00 згідно з УКТ ЗЕД, виготовлені 50 і більше років тому, незалежно від їх вартості та способу переміщення через митний кордон України, підлягають письмовому декларуванню.

Відповідно до п.п. 3.2, п. 8 Положення про митний контроль та митне оформлення міжнародних поштових відправлень (далі - МПВ), затвердженого Наказом Державної митної служби України і Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 27.10.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України (далі - Мінюст) 17.11.1999, будь-яке товарне вкладення в міжнародне поштове відправлення підлягає декларуванню, не підлягають пропуску через митний кордон України в МПВ предмети на переміщення яких через митний кордон України встановлено обмеження внаслідок застосування державних заходів нетарифного регулювання (ліцензування, сертифікації тощо) або щодо яких діє дозвільна система з боку державних органів контролю, у разі відсутності відповідних дозвільних документів.

У порушення вказаних вище законодавчих норм, ОСОБА_6 будучи особою, яка тривалий час здійснює діяльність у сфері обігу предметів старовини та археології, і достовірно обізнаною про особливий порядок ввезення та вивезення таких предметів через митний кордон України, вирішив перемістити через митний кордон України з приховуванням від митного контролю культурні цінності за вказаних вище обставин.

Згідно з ОСОБА_10 від 14.07.1970 «Про заходи, спрямовані на заборону та запобігання незаконному ввезенню, вивезенню та передачі права власності на культурні цінності» (ратифікована із заявою Указом Президії ВР УРСР № 5396-?I від 10.02.1988) «культурними цінностями вважаються цінності релігійного або світського характеру, які розглядаються кожною державою як такі, що представляють значення для археології, доісторичного періоду, історії, літератури, мистецтва та науки і які відносяться до перелічених нижче категорій: полотна, картини та рисунки в цілому рукописні на будь-якій основі з будь-яких матеріалів (за виключенням креслень та промислових виробів, оздоблених в ручну)».

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 201 КК України (контрабанди), характеризується виключно прямим умислом. За змістом даної норми , винний має усвідомлювати обставини та характер незаконного переміщення предметів через митний кордон та бажати у порушення встановлених правил ввезти в Україну культурні цінності. Зміст умислу пов`язаний з характером злочинних дій винного, зі способом вчинення злочину, а також зі змістом предмета контрабанди.

Безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ, як окремо, так у їх сукупності у взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується належними, допустимими і достатніми доказами, які узгоджуються між собою та його винуватість доведена поза розумним сумнівом.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта в частині того, що в діях обвинуваченого відсутній склад інкримінованого йому правопорушення, як контрабанда, тобто переміщенні через митний кордон України з приховуванням від митного контролю культурних цінностей.

Як вбачається із пояснень обвинуваченого ОСОБА_6 в суді першої інстанції, він самостійно придбав 13.10.2022року на інтернет сайті міжнародного аукціону www.katzauction.com у сфері продажу товарів історично-культурного характеру у м.Прага Чеської Республіки, грошові білети номіналом 100 карбованців (державний кредитовий білет) Української Народної Республіки 1917року та 10 карбованців Кремінецький розмінний білет 1919року та 3 карбованці Кремінецький розмінний білет 1919року та оплатив за такі 900 Євро, шляхом перерахування коштів з власного карткового рахунку на рахунок продавця та після чого здійснив особисто замовлення доставки придбаного з м.Праги , Чеської республіки до місця свого проживання в смт.Богородчани, шляхом міжнародної доставки цінним листом на відділення Укрпошти, не вказавши при цьому, про наявність в цінному листі культурних цінностей, тобто, з приховуванням від митного контролю. Навпаки, у листі було зазначено, що такий містить художній принт, а не культурні, історичні цінності.

Вказані обставини також підтверджуються окрім показань обвинуваченого ОСОБА_6 , матеріалами справи та показами допитаних у судовому засіданні свідків працівника поштового відправлення та митниці ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Колегією суддів установлено, що суд у вироку, обґрунтовано зазначив обставини якими спростовуються вказані доводи, та вірно вказав, що стороною захисту не наведено переконливих доводів щодо недопустимості доказів через допущення істотних порушень, які призвели до порушення прав безпосередньо обвинуваченого ОСОБА_6 під час досудового розслідування стороною.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих доказів. Вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними та допустимими для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчинені ним кримінального правопорушення за вказаним обвинуваченням та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 201 КК України, як контрабанда, тобто, переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю культурних цінностей.

Обґрунтованих підстав, які викликали б сумнів у правильності висновків експертів щодо проведених мистецтвознавчих експертиз, досліджених письмових доказах, а також поясненнях свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , суд не знаходить, оскільки досліджені судом висновки експертів зроблені у відповідності до процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, письмові докази є належними та допустимими, такі здобуті у визначеному процесуальним законом порядку, а пояснення свідків є чіткими, послідовними та такими, що не дають підстав сумніватися в їх достовірності.

Колегія суддів також враховує, що жодних клопотань про недопустимість доказів стороною захисту не подавалось, принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості (ст.22 КПК України) не порушено.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про те, що обвинувачений не був обізнаний з тим , що придбані ним на міжнародному (Kutz Auction ) Катц аукціоні паперові грошові знаки, а саме державний кредитовий білет 100 карбованців (1917 року), розмінний білет 10 карбованців (1919 року) та розмінний білет 3 карбованці (1919 року), становлять історичну, культурну цінність для України, такі є непереконливими, оскільки спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які свідчать про те, що обвинувачений колекціонує предмети старовини .

Окрім того, під час проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 в його будинку в АДРЕСА_2 , 28.01.2023 року було вилучено ряд альбомів в яких знаходились паперові грошові знаки , з банкнотами Третього Рейху та Австро-Угорщини, альбоми з банкнотами Української Держави 1917-1922 року, у кількості 155 шт та 176 шт поштових марок , альбом з банкнотами Другої Речі Посполитої, альбом з банкнотами Австро-Угорщини , Речі Посполитої , Німеччини , Третього Рейху , УНР у кількості 32 шт, та такі відповідно до протоколу огляду від 16.03.2023року зі слів обвинуваченого ОСОБА_6 відносяться до тих грошових одиниць, які були в обігу на території України в різні часи , та які він колекціонує досить давно, з 14 років.

Наявність умислу в діях обвинуваченого ОСОБА_6 на переміщення ним через митний кордон України з приховуванням від митного контролю культурних цінностей свідчить і той факт , що як встановлено з досліджених в судовому засіданні документів , у тому числі і акту проведення огляду товарів транспортних засобів ручної поклажі та багажу митним органом під час здійснення митного контролю від 30.11.2022р. , цінний лист міжнародне поштове відправлення за №VL 800545336CZ , що надійшло в АТ Укрпошта ММПО м.Чоп , на адресу ОСОБА_16 , АДРЕСА_3 (UA), Tel. No НОМЕР_1 і в якому було виявлено грошові білети номіналом 100 карбованців (державний кредитовий білет) Української Народної Республіки 1917року та 10 карбованців Кремінецький розмінний білет 1919року, 3 карбованці Кремінецький розмінний білет 1919року, видно , що він не містив правдивих відомостей про наявність в останньому культурних чи історичних цінностей , натомість, було зазначено назву файла , що пересилається саме художній принт.

Обвинувачений ОСОБА_6 , колекціонуючи тривалий час історичні та стародавні речі, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння і бажав порушити митні правила шляхом здійснення пересилання таких з Чехії з приховуванням від митного контролю саме культурних цінностей .

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке, згідно положення ст. 12 КК України, є тяжким злочином, характеризуючі дані на обвинуваченого, який має постійне місце проживання, офіційно здійснює підприємницьку діяльність, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий , є особою молодого віку, відповідно до листа № 49 від 02.02.2021 року генерального директора КНП «Богородчанська ЦЛ» на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває та на лікуванні не знаходиться. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання не становлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 , слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та застосувати ст.75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням, оскільки , саме такий вид покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, закону та не є надто суворим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 201 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4