Справа № 203/511/26
Провадження № 1-кс/0203/819/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

представників власника майна адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання старшого слідчого в ОВС третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0026690, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2, ч.5 ст. 426-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2026 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0026690. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 22.01.2026 було проведено санкціонований судом обшук автомобіля марки Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами проведеного обшуку були вилучені речі та документи за визначеним переліком, які визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та які, на думку органу досудового розслідування, відповідають критеріям, зазначеним у статті 167 Кримінального процесуального кодексу України, тому слідчий просить накласти на них арешт.

Слідчий у судовому засіданні заявлене клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Представник власника майна проти задоволення клопотання заперечувала.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення слідчого, представника власника майна, слідчий суддя дійшов висновку про те, що заявлене клопотання підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Слідчим суддею встановлено, від 01.12.2025 у провадженні третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, перебували кримінальні провадження №0026690 за ч.5 ст. 426-1 КК України та №0026691 за ч.3 ст. 368 КК України, які постановою заступника керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 від 01.12.2025 об`єднані в одне кримінальне провадження №0026690.

Постановою старшого слідчого в ОВС третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, ОСОБА_3 від 22.01.2026 перекваліфіковані дії фігурантів у кримінальному провадженні №0026690 від 01.12.2025 з ч.3 ст. 368, ч.5 ст. 426-1 КК України на ч. 3 ст. 369-2, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 22.01.2026 у справі №203/511/26 надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою виявлення (відшукання) та подальшого вилучення: мобільних телефонів, сім-карток, стартових пакетів операторів мобільного зв`язку, карт пам`яті, чорнових записів, документів військовозобов`язаного ОСОБА_8

22.01.2026 під час проведення обшуку зазначеного автомобіля було виявлено та вилучено, зокрема, договір купівлі продажу будинку від 09.12.2025, який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні постановою слідчого від 23.01.2026.

22.01.2026 під час особистого обшуку ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України у затриманої було виявлено та вилучено, зокрема, мобільний телефон марки Iphone 12 ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з сім-карткою з номером НОМЕР_4 , який опечатано до сейф-пакету ДБР №М1001737 та визнаний речовим доказом постановою слідчого від 23.01.2026.

23.01.2026 ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру за ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 23.01.2026 застосовано до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» строком на 59 (п`ятдесят дев`ять) днів, в межах строку досудового розслідування, тобто до 22.03.2026 року включно; одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави, а саме у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 832 000,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання, слідчий зазначив, що вилучене майно має значення для кримінального провадження і визнано речовим доказом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З огляду на вимоги ч. 3 статті 170 КПК України арешт майна на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку.

Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення, повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку.

При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Враховуючи наведене, а також встановлені судом обставини, слідчий суддя доходить висновку про наявність підстав для задоволення заявленого слідчим клопотання, оскільки зазначені вище речі відповідають ознакам, зазначеним у статті 167 КПК України.

Викладене стосується мобільного телефону ОСОБА_6 марки Iphone 12 ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з сім-карткою з номером НОМЕР_4 , який опечатано до сейф-пакету ДБР №М1001737.

В іншій частині заявлене клопотання задоволенню не підлягає, оскільки слідчим не доведено, яке доказове значення у кримінальному провадженні має вилучений договір купівлі продажу від 09.12.2025. Крім того, копія договору суду для огляду не надана, що унеможливлює надати йому будь-яку оцінку. Отже, слідчим не доведено, що зазначене вилучене майно відповідає ознакам, визначеним ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України. При цьому, слідчий суддя враховує, що згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини»/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Керуючись статтями 167, 168, 170, 171, 369, 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0026690, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2, ч.5 ст. 426-1 КК України, - задовольнити частково.

Накласти арешт на мобільний телефон ОСОБА_6 марки Iphone 12 ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з сім-карткою з номером НОМЕР_4 , який опечатано до сейф-пакету ДБР №М1001737

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Повний текст ухвали складений та проголошений 04.02.2026 о 17.10 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1