Провадження № 1-кп/638/1077/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду кримінальне провадження №000565 від 27.06.2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яблунівка, Буського району Львівської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, ФОП, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

встановив:

26.06.2024 приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де також перебувала його дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час спілкування, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт на побутовому підґрунті та раптово виниклих особистих неприязних відносин, в ході якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, використовуючи малозначний привід у вигляд раніше початого словесного конфлікту, знаходячись в положенні стоячи обличчям до ОСОБА_5 , використовуючи фактор раптовості, зненацька наніс один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока, від якого остання закрила своє лице двома руками, тим самим втративши можливість чинити опір злочинним діям ОСОБА_4 . Після чого, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_5 один удар кулаком правої руки в область носу від якого остання, не втримавшись на ногах впала. Коли ОСОБА_5 від отриманого удару спробувала піднятись на ноги, ОСОБА_4 наніс ще один удар кулаком правої руки в ділянку лівої щелепи.

Так, ОСОБА_4 своїми злочинними діями спричинив ОСОБА_5 наступні тілесні ушкодження відповідно до висновка судово-медичної експертизи № № 09-1046/2024 від 18.07.2024: поєднана закрита щелепно-лицьова та черепно-мозгова травма з багатоуламковими переломами носових кісток зі зміщенням, множинними переломами передньої і бічної стінок лівої верхньощелепної пазухи та тіла виличної кістки зі зміщенням з наявністю крововиливу у пазуху носа (гемосинус) з наявністю субкон?юнктивального крововиливу ліворуч та синцем лівої половини обличчя, починаючи з очноямкової ділянки, поширюючись на ліву щочну ділянку, ділянку носо-губного трикутника ліворуч, проекцію лівої гілки нижньої щелепи та далі на верхню третину передньої поверхні шиї, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров?я, відповідно до пп.2.2.1 в) , 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року».

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою провину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, повідомивши, що 26 червня 2024 року він зателефонував ОСОБА_5 та повідомив їй щоб готувала вечерю. При телефонній розмові помітив, що остання знаходиться у стану алкогольного сп`яніння. Коли прийшов додому, то побачив агресивну ОСОБА_5 , яка почала ображати його. Після цього він ліг спати, однак потерпіла голосно збирала речі, на що він зробив їй зауваження, і тоді розпочалась сварка в ході якої дав ОСОБА_5 ляпаса. Надалі втратив контроль над собою, оскільки потерпіла провокувала його. Зазначив, що не мав наміру спричиняти таких ушкоджень ОСОБА_5 . Після скоєного він сам викликав поліцію та швидку допомогу.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 повідомила, що 26.06.2024 року чоловік ( ОСОБА_4 ) був на роботі. В той день до неї приїхала подруга, з якою вони у квартирі її сина, який мешкає в цьому ж домі, випили спиртні напої, а саме коньяку. ОСОБА_4 повернувся із роботи та зайшов за нею. Сваритись почали вдома. ОСОБА_4 вдарив її по обличчю не менше трьох разів, після чого вона відчула біль в оці. Заначила, що свідомість вона не втрачала, однак впала на ліжко, а з носу сильно йшла кров. В той день до лікарні вона не поїхала, лише наступного дня пішла туди сама. Підкреслила, що дійсно розуміє свою провокативну поведінку по відношенню до обвинуваченого, однак до цього дня таких сильних сварок не було, ця була найсильніша. Підтвердила, що поліцію та швидку допомогу викликав ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надав покази, згідно яких зазначив, що є сином потерпілої. Події, висвітлені в обвинувальному акті пам`ятає та зазначив, що в той день мати прийшла до нього вся в саднах і вони поїхали до лікарні. Потерпіла розповіла, що її побив ОСОБА_4 . Підкреслив, що половина обличчя та рука ОСОБА_5 були побиті. Сварки між ними були і раніше, однак при ньому не часто.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , надав покази, згідно яких зазначив, що є сусідом Островських та чув сварку в ході якої щось падало та шуміло.

Допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків, дослідивши докази, суд дійшов наступного висновку.

Не зважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, його винуватість у вчиненому повністю підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених безпосередньо в судовому засіданні доказів, як і спростовується цими ж доказами його захисна позиція.

Окрім показів потерпілої, свідків, наданих в судовому засіданні, винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України також підтверджується:

- консультативними висновками КНП «Міська клінічна лікарня №30» ХМР від 28.06.2024 року згідно якого у ОСОБА_5 закрита черепно-мозкова травма, струс мозку, травма носу, перелом кістки носу, обширна гематома лівої половини обличчя .

- виписним епікризом №5621 від 27.06.2024 року, згідно якого ОСОБА_5 перебувала на лікуванні у КНП «Міська клінічна лікарня №30» ХМР з 27.06.2024 року по 08.07.2024 року.

- висновком експерта №09-1046/2024 від 18.07.2024 року згідно ОСОБА_5 спричинено наступні тілесні ушкодження: поєднана закрита щелепно-лицьова та черепно-мозгова травма з багатоуламковими переломами носових кісток зі зміщенням, множинними переломами передньої і бічної стінок лівої верхньощелепної пазухи та тіла виличної кістки зі зміщенням з наявністю крововиливу у пазуху носа (гемосинус) з наявністю субкон?юнктивального крововиливу ліворуч та синцем лівої половини обличчя, починаючи з очноямкової ділянки, поширюючись на ліву щочну ділянку, ділянку носо-губного трикутника ліворуч, проекцію лівої гілки нижньої щелепи та далі на верхню третину передньої поверхні шиї, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров?я, відповідно до пп.2.2.1 в) , 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року».

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 28.06.2024 року з фототаблицею, згідно якого ОСОБА_5 на статисті показала яким чином їй було нанесено удари в ділянку обличчя її чоловіком ОСОБА_4

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 11.07.2024 року згідно якого з КНП «МКЛ №30» ХМР було вилучено історію хвороби №5621 на ОСОБА_5 .

Також судом було досліджено: постанову про визнання речових доказів та долучення їх до матеріалів кримінального провадження від 08.07.2024 року та від 28.06.2024 року, запит до УІАП ГУНАП в Харківській області, копію паспорту ОСОБА_4 , постанову про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення від 23.07.2024 року, постанову про визначення органу проведення досудового розслідування від 23.07.2024 року, витяг з ЄРДР від 27.06.2024 року, постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.11.2023 року про притягнення ОСОБА_4 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, витяг з інтегрованої підсистеми «Адмінпрактика» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», повідомлення про підозру ОСОБА_4 , протокол огляду предмету від 31.07.2024 року та від 02.08.2024 року з дисками.

Крім того, у матеріалах провадження містяться відомості про усі речові докази, які були долучені до провадження, а також протокол їх огляду. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 24 жовтня 2018 року в справі № 733/249/16-к указав, що після огляду предмет визнається речовим доказом і долучається до кримінальної справи мотивованою постановою (ухвалою), яким завершується формування даного виду доказу. Цією постановою створюється особливий правовий режим поводження з предметом в кримінальній справі. Джерелом фактичних даних (відомостей) стосовно речових доказів виступає протокол огляду предмета.

Докази, передбачені ст.87 КПК України повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані. Такого роду порушень у рамках цього розгляду в суді установлено не було, відповідно відсутні і правові підстави для визнання їх недопустимими у ракурсі ст.87 КПК України.

Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 20.03.2018 року в справі № 753/11828/13-к указав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

Також, як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких даних.

Порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к). В даній справі порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), тобто певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій дотриманий.

Як наслідок, суд сприймає зазначені письмові докази (протоколи, постанови, висновки та інші), як належні та допустимі, які у своїй сукупності доводять обставини, визначені ст.91 КПК України та через їх призму останні сприймаються судом, як дійсні. Підстави недопустимості доказів, вказані в ст.87 КПК України, суду не надані і не доведені.

Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Таким чином, у судовому засіданні були досліджені всі зібрані під час досудового та судового слідства докази, які мали значення для правильного вирішення справи, всім їм надана оцінка, при цьому доводи, обвинуваченого про його невинуватість свого підтвердження не знайшли.

При цьому суд зазначає, що потерпіла в судовому засіданні надала чіткі, логічні та послідовні показання, які узгоджуються з показами свідків, допитаних в судовому засіданні та іншими доказами по справі.

Умисел ОСОБА_4 на вчинення інкримінованого кримінального правопорушення доведений безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.

З огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом встановлення кримінально-правових, юридично значущих ознак та визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального кодексу України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, відомості про особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжує покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, одружений, працевлаштований, на обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; до КЗОЗ «Обласний психоневрологічний диспансер» впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою не звертався; відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, враховуючи зазначені вище обставини, суд приходить до висновку про призначення покарання у виді обмеження волі.

Однак суд вважає, що ОСОБА_4 не потребує ізоляції від суспільства, його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та приймає рішення про звільнення його у відповідності зі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ диски DVD-R з відеофайлами з фіксацією подій від 26.06.2024 року залишити в матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Головуючий суддя: