Справа № 474/1005/25
Провадження № 1-кп/474/153/25
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу

11.12.25р. с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного 07.08.2024р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001965, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, громадянина України, українця, раніше судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 3 відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військову звані солдат,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

встановив:

На розгляді суду перебуває кримінальне провадження, внесене 07.08.2024р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001965, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України.

09.12.2025р. прокурор у кримінальному провадженні - начальник Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, в якому просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, за обставин вказаних в обвинувальному акті.

Також у клопотанні стверджується, що наявні достатні підстави вважати про продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України, існування яких стало підставою для застосування слідчим суддею до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та які на даний час не зникли і не зменшились, оскільки обвинувачений може:

- переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Зазначений ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтовується тим, що військовослужбовець підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. У зв`язку з чим, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування, здійснити виїзд на непідконтрольну Україні територію Луганської, Донецької областей чи АР Крим, або на окуповану територію;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному проваджені. Зазначений ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтовується тим, що не маючи обмежень у пересуванні обвинувачений буде мати можливість особисто або через своїх колег, які є військовослужбовцями військової частини, до дачі завідомо неправдивих показів, які виправдовують його, чим перешкоджати встановленню істини у провадженні, чи взагалі схиляти до відмови давати свідчення, а також інших можливих свідків, які дотепер не допитані але підлягають допиту за обставинами кримінального провадження, які йому достовірно їм домі. Зазначене беззаперечно підтверджується, крім іншого, способом вчинення вказаного кримінального правопорушення - умисним злочином.

З огляду на приписи ст. 176 КПК України, прокурорка вказує про не можливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 не заперечили обґрунтованість обвинувачення, однак заперечили проти задоволення клопотання та просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Також обвинувачений пояснив, що бажає повернутися до лав ЗСУ, водночас зазначив, що можливо після повернення до лав ЗСУ він не буде самовільно залишати місце несення служби. Також захисник ОСОБА_5 зазначив, що обвинувачений має психічне захворювання, а тому до останнього слід застувати більш м`який запобіжний захід. Водночас, сторона захисту не надала жодних доказів на підтвердження психічної хвороби обвинуваченого.

Заслухав доводи прокурора про необхідність задоволення клопотання, заперечення обвинуваченого та захисника, суд приходить до таких висновків.

Враховуючи приписи ст.ст. 176-179, 184, 194, 199 КПК України, з матеріалів клопотання слідує, що обвинуваченому вчасно вручено примірник клопотання про продовження запобіжного заходу.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 Про загальну мобілізацію та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.12.2023 №284 призвано на військову службу та направлений для її проходження в складі військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.04.2024 № 90 солдата ОСОБА_4 з 03 квітня 2024 року призначено на пораду гранатометника першого відділення охорони першого взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 , шпк солдат, ВОС - 103061А.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу початком проходження військової служби для громадян,призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з моменту направлення ОСОБА_7 до військової частини з 03 квітня 2023 року, останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України Про оборону України надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу Про введення воєнного стану в Україні № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про запроваджений в країні воєнний стан та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_4 відповідно до Цимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, діючи в порушення вимог вищевказаних нормативних актів, солдат ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

13.06.2024р. солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією на посаді стрільця 3 відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 діючи умисно, в порушення вимог вищезазначеного законодавства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби - ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення служби, до 05.07.2025р.

05.07.2024р. солдат ОСОБА_4 , який самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 та повідомив про себе як про військовослужбовця, який 13.06.2024р. самовільно залишив місце несення служби.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 13.06.2024р., будучи військовослужбовцем за мобілізацією на посаді стрільця 3 відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби - ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, це пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення служби, до 05.07.2025р., тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцям, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

31.01.2025р. солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією на досаді стрільця 3 відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 діючи умисно, в порушення вимог вищезазначеного законодавства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби - ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення служби, до 14.02.2025р.

14.02.2025 солдат ОСОБА_4 , який самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 та повідомив про себе як про військовослужбовця, який 31.01.2025р. самовільно залишив місце несення служби.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 31.01.2025р., будучи військовослужбовцем за мобілізацією на посаді стрільця 3 відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачуючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби - ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце і несення служби, до 14.02.2025р., тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцям, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість обвинувачення сторона захисту не заперечує та обвинувачений ОСОБА_4 , під час судового розгляду попереднього клопотання про продовження строку запобіжного заходу, підтвердив факт самовільного залишення ним місця несення служби.

18.08.2025р. слідчим суддею Інгульського районного суду м. Миколаєва до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

Застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід слідчий суддя встанови наявність лише одного ризику, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Ризики щодо впливу на свідків та перешкоджанню кримінальному провадженню визнав не обґрунтованими припущеннями.

З огляду на вищевикладене, оцінюючи доводи учасників судового розгляду, суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, є обґрунтованим. Прокуроркою підтверджено продовження існування ризику, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Водночас, стороною обвинувачення не доведено існування ризику визначеного п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному проваджені. Прокурором не надано жодного доказу на підтвердження вказаного ризику.

Встановивши вказані обставини, суд приходить до такого висновку.

Частинами 1, 3 ст. 176 КПК України визначено, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Стаття 177 КПК України передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

За приписами ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-4421 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Таким чином, враховуючи вимоги ст.ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 197 КПК України, встановленні під час судового розгляду обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання в частині продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.

Водночас, в задоволені вимоги клопотання про не визначення розміру застави слід відмовити, оскільки клопотання в цій частині жодним чином невмотивоване та необґрунтоване. При чому, розмір застави був визначений слідчим суддею в ухвалі від 18.08.2025р. про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

Таким чином, суд вважає за необхідне розмір застави та обов`язки, які будуть покладенні на обвинуваченого в разі внесення застави, визначені ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 18.08.2025р., залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177-178, 183, 194-199, 369-372 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні - начальника Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 09 год. 00 хв. 09 лютого 2026 року.

Розмір застави - 20 (двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що у грошовому еквіваленті становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., та обов`язки, які будуть покладенні на обвинуваченого в разі внесення застави, визначені ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 18.08.2025р., залишити без змін.

Застава може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Врадіївського районного суду Миколаївської області: Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26299835, Банк отримувача ДКСУ, м. Київ, Код банку отримувача (МФО) 820172, Рахунок отримувача UA0016294, призначення платежу: Застава за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001965 (судова справа № 474/1005/25, Врадіївський районний суд Миколаївської області).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі, протягом дії ухвали.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Врадіївського районного суду Миколаївської області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово суддю Врадіївського районного суду Миколаївської області. У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

В задоволенні інших вимог клопотання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту її вручення.

Повний текст ухвали складений та підписаний 12 грудня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1