ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 681/683/25

Провадження № 11-кп/820/793/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу судді Полонського районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2025, в межах кримінального провадження № 0000633 від 02.04.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2025 клопотання прокурора задоволено частково та обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів з дня його фактичного затримання. Визначено обвинуваченому ОСОБА_6 заставу у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн. з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, наявні ризики, дають підстави для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, суд не вбачав обставин, які свідчили б, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі, запропонованого захисником ОСОБА_7 , у виді домашнього арешту, зможуть запобігти зазначеним вище ризикам та стимулювати обвинуваченого до належного виконання своїх обов`язків та явки до суду.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати її підзахисному більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Апелянт уважає, що суд першої інстанції постановив необґрунтоване та незаконне рішення, яке суперечить нормам процесуального законодавства, Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

На думку захисника, судом першої інстанції наведено недостатню мотивацію тримання ОСОБА_6 під вартою, що призвело до порушення приписів ст.183 КПК України.

Право на свободу є фундаментальним, а тримання під вартою можливе лише за вмотивованим рішенням суду та за встановленою процедурою. Ризик переховування не може базуватися виключно на тяжкості вчиненого злочину, а має враховувати інші фактори.

Прокурор не довів ризики (п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України) та недостатність застосування більш м`яких заходів (п.3 ч.1 ст.194 КПК України).

Суд першої інстанції не розглянув альтернативи застосування іншого запобіжного заходу, окрім як, найсуворішого тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , на підтримання апеляційної скарги, з викладених у ній мотивів, заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення здійснюється у відповідності з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, в межах поданої апеляційної скарги.

Згідно з ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

У даному випадку заявлено клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Із наданих матеріалів установлено, що на розгляді Полонського районного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

Прокурором ОСОБА_5 , до місцевого суду, подано клопотання про обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

У клопотанні прокурор просив обрати обвинуваченому саме такий запобіжний захід, з огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.209, ч.2 ст.209 КК України. Будучи зобов`язаним, на підставі ст.42 КПК України, прибувати за викликом до суду, обвинувачений, незважаючи на належне повідомлення про дату та час судових засідань, в судові засідання не з`являвся без поважних причин, доказів про поважність причин не надав, вказане свідчить, що він може залишити своє місце проживання та переховуватись від суду.

Зазначене, на думку прокурора, свідчить про злісне ухилення обвинуваченого від виконання покладених на нього обов`язків.

Також прокурор зазначав, що обвинувачений ОСОБА_6 перебував у розшуку, а також, двічі самовільно залишав військову частину, а тому є ризики вчинення нових кримінальних правопорушень.

Прокурор уважає, що існують ризики, передбачені п.1 та п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, та переховуватися від слідства.

Крім того, прокурор просив врахувати тяжкість діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а також покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим.

На думку прокурора, застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти наведеним ним ризикам.

Колегія суддів приходить до висновку, що прокурором було наведено достатньо підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Крім того, прокурором доведено обставини, які свідчать про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів, та, що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ОСОБА_6 процесуальних рішень у справі.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до приписів ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегія суддів враховує високий ризик переховування обвинуваченого від суду, встановлений при розгляді клопотання прокурора в суді першої інстанції, з урахуванням його особистих характеристик та процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тоді як застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання реалізації ним встановленого ризику переховування від суду.

При цьому, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , місцевий суд дійшов висновку про можливість визначення розміру застави, та на підставі вимог ст.182 КПК України, визначив як альтернативний запобіжний захід заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., такий розмір застави, достатньою мірою, може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України (ч.1 ст.183 КПК України).

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій її переслідують, та міжнародними контактами.

Таким чином, колегія суддів уважає доведеним ризик, який дає достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування від суду.

Крім того, до часу подання прокурором клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 на виклики суду не з`являвся, у зв`язку з чим неодноразово було застосовано привід обвинуваченого, який не виконувався по причині його зникнення з місця проживання. Будучи військовослужбовцем, він двічі самовільно залишав розташування військових частин, в яких перебув, відповідно до ухвали суду від 27 листопада 2025 року обвинувачений оголошений у розшук.

На думку колегії суддів апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження доводи, зазначені в апеляційній скарзі сторони захисту, про можливість обрання ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Окрім цього, обставини, на які посилалися захисник, наразі не є визначальними і такими, які давали можливість змінити застосований запобіжний захід на інший, більш м`який, або скасувати його.

Суд першої інстанції мотивовано прийшов до висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що виправдовують тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Отже, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою обвинуваченого, враховуючи всі обставини вчиненого кримінального правопорушення та поведінки обвинуваченого не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та не забезпечать належного виконання покладених процесуальних обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів зазначає, що встановлені судом першої інстанції ризики є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження при перегляді справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу судді Полонського районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2025 про застосування стосовно обвинуваченого за ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 209, ч.2 ст. 209 КК України ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2