ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/119/25 Справа № 711/7526/23 Категорія: ч. 2 ст. 190 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу перш. заступ. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Придніпровського райсуду м. Черкаси від 10.04.2024 р. у кримінальному провадженні № 0001283 від 06.09.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_7 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Хацьки, Черкаського р-ну,

Черкаської обл., українець, громадянин України,

має середню освіту, не одружений, не працює,

раніше судимий:

- 30.11.2005 р. Придніпровським райсудом м.

Черкаси за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 70

КК України до 3 роки 6 місяців позбавлення

волі,

- 5.03.2009 р. Придніпровським райсудом м. Чер-

каси за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до на 3 років

6 місяців позбавлення волі,

- 10.11.2015 р. Черкаським райсудом за ч. 2 ст.

185 КК України до позбавлення волі на 2 роки, на

підставі ст. 75 КК України звільнений від

відбуття покарання з іспитовим терміном 2 роки,

- 19.04.2016 р. Придніпровським райсудом м.

Черкаси за ч. 1 ст. 263, 71 КК України до 3 років

1 місяця позбавлення волі,

проживає:

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Питання про судові витрати судом вирішене відповідно до вимог КПК України.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Вироком суду встановлено, що 27.08.2023 р. приблизно о 13:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на перехресті вулиць Вербовецького - Кобзарська у м. Черкаси, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, повторно, з корисливих мотивів, підійшов до останнього та ввів в оману щодо своїх справжніх намірів під приводом тимчасово скористатись майном потерпілого, переконав його добровільно передати мобільний телефон моделі Redmi Note 9 Pro Tropical Green 6 GB RAM 64 GB ROM, вартість якого згідно висновку експерта № CE-19/124-23/11133-ТВ від 25.09.2023 р., становить 4294,00 грн. та спортивний велосипед моделі Ardis Fancy МТВ ST 26, вартість якого згідно висновку експерта № CE-19/124-23/11252-ТВ від 25.09.2023 р., становить 5383,42 грн. Після чого ОСОБА_7 не маючи наміру на виконання своїх зобов`язань щодо повернення вказаного майна власнику, з місця вчинення злочину зник та розпорядився майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 9677,42 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання перш. заст. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягає застосуванню та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, без застосування ст. 75 КК України. Також апелянт просив дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурор вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вирок суду стосовно ОСОБА_7 не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. ст. 50, 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У даному випадку, прийнявши рішення про можливість застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, суд дійшов помилкового переконання, що звільнення від призначеного покарання з випробуванням буде необхідним та цілком достатнім для виправлення винного й попередження вчинення ним нових злочинів, не навівши достатніх обставин на обґрунтування свого рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у ході досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження в суді ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та згідно з рішенням суду при призначенні покарання засудженому враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.

З огляду на вказане, суд правильно дійшов висновку про призначення покарання у межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Проте, звільняючи ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, суд дійшов помилкового переконання, що таке покарання буде необхідним та цілком достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів,

Всупереч вимог ст. 370 КПК України судом не наведено мотивів з яким ці обставини в своєму взаємозв`язку та сукупністю впливають, а саме істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що належить до категорії злочинів.

При прийнятті рішення про звільнення від призначеного покарання з випробуванням, судом недостатньо враховано ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення та рівень його суспільної небезпечності, що має значення для дотримання вимог кримінального закону під час вирішення питання про призначення покарання.

Обґрунтовуючи свій висновок про доцільність звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, судом не встановлено достатніх обставин, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого.

Визнання ОСОБА_7 своєї вини під час досудового розслідування та судового розгляду під тиском зібраних у провадженні доказів не вказують на щире каяття та активне сприяння з боку обвинуваченого розкриттю кримінального правопорушення, а лише свідчать про усвідомлення ним невідворотних наслідків у вигляді понесення покарання за скоєне.

Натомість поза увагою суду залишилися дані, що характеризують особу засудженого, що передбачає врахування судом позитивних і негативних соціальних, фізичних, психічних і правових характеристик особи, які мають кримінально-правове значення (ст. 65 КК України).

Судом залишено без уваги особу обвинуваченого, його спосіб життя, а при наданні оцінки даним, що характеризують особу обвинуваченого, судом не враховано, що ОСОБА_7 ніде не працює та вчиняючи вказане кримінальне правопорушення намагався покращити своє матеріальне становище.

Приймаючи характеризуючі дані про особу обвинуваченого задля можливості звільнення його від призначеного покарання у виді 3 років позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, судом не надано належної оцінки тому, що він раніше неодноразово (4 рази) притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів, за які відбував покарання у виді позбавлення волі, та маючи непогашені та не зняті судимості, систематично вчиняв нові злочини, а також йому попередньо судами надавались шанси на виправлення, зокрема він звільнявся умовно-достроково від відбування покарання за вироком Придніпровського райсуду м. Черкаси від 30.11.2015 р., а також вироком Черкаського райсуду Черкаської обл. від 10.11.2015 р. застосовувались положення ст. 75 КК України і ОСОБА_7 звільнявся від відбування покарання з випробуванням, проте в подальшому під час іспитового строку вчинив новий злочин.

Отже, зазначені судом підстави для застосування положень ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України є загальними, не носять виключний та особливий характер не знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння і особи винного, і не дають підстав для звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Таким чином, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність полягає в тому, що місцевий суд, безпідставно застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, що призвело до призначення обвинуваченому покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості, оскільки у разі застосування положень ст. 75 КК України, не буде досягнуто мети покарання, що передбачено ст. 50 КК України.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду, призначене на 11.11.2025 р., не з`явився, належним чином був повідомлений про день, час та місце судового засідання про, що свідчать довідка про доставку повідомлення у додаток Viber (т. 1, а. пр. 188). Заяви про відкладення розгляду не надав. Справу було розглянуто без його участі тому, що відповідно до вимог ст. 405 КПК України, його участь не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу перш. заст. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 та просила задовольнити її із вказаних у ній мотивів, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Так, відповідно до змісту вироку місцевого суду обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції повністю визнав свою вину і розкаявся у вчиненому. З огляду на це, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися.

З урахуванням того, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, окрім того прокурор в апеляційній скарзі не оскаржує обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини, а інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

У зв`язку з цим апеляційним судом вказаний вирок переглядається лише в частині законності та правильності призначеного покарання.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок про наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України послався на обставини справи та відомості про особу обвинуваченого, який вину визнав та щиро розкаявся і дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, а також покладенням на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язків у відповідності з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції не в достатній мірі виконав вимоги ст. ст. 50, 65, 66 та 67 КК України.

Апеляційний суд дійшов висновку, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України, місцевий суд не навів переконливих підстав та переконливих мотивів свого рішення. Судом не наведено у вироку достатніх обставин, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого. Суд першої інстанції фактично, при призначенні покарання обвинуваченому не врахував та не вмотивував, яким чином обставини, що пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та свідчать про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування покарання.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням положень ст. ст. 75 та 76 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Апеляційний суд вважає, що аргументи апеляційної скарги прокурора в цій частині є обґрунтованими, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України у зв`язку з необхідністю призначення більш суворого покарання обвинуваченому.

Виходячи з вимог ст. ст. 50 та 65 КК України, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, посередньо характеризується, потерпілому завдані збитки не відшкодовані.

Суд першої інстанції визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до вимог ст. 66 КК України щире каяття. Обставиною, яка обтяжує покарання, згідно до вимог ст. 67 КК України, визнано рецидив злочину.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляції прокурора, що визнання ОСОБА_7 своєї вини під час досудового розслідування та судового розгляду під тиском зібраних у провадженні доказів ще не вказують на щире каяття, а лише свідчать про усвідомлення ним невідворотних наслідків у вигляді понесення покарання за скоєне.

Крім того, враховуючи обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та рівень суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого, вказана обставина є недостатньою для звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Натомість поза увагою суду залишилися дані, які характеризують особу обвинуваченого, що передбачає врахування судом позитивних і негативних соціальних, фізичних, психічних і правових характеристик особи, які мають кримінально-правове значення (ст. 65 КК України).

Апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд залишив без уваги особу обвинуваченого, його спосіб життя, а при наданні оцінки даним, які характеризують особу обвинуваченого, судом не враховано, що ОСОБА_7 не працює та вчиняючи вказане кримінальне правопорушення намагався покращити своє матеріальне становище за рахунок чужого майна.

На час ухвалення вироку судом першої інстанції ОСОБА_7 офіційно не працював.

Обвинувачений ОСОБА_7 має непогашені судимості, що свідчить про його стійку злочинну поведінку та відсутність належних висновків з даного приводу. Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що він раніше 4 рази засуджувався за вчинення умисних тяжких злочинів, за які відбував покарання у виді позбавлення волі, та маючи непогашені та не зняті судимості, систематично вчиняв нові злочини, а також йому попередньо судами надавались шанси на виправлення, зокрема він звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, а також судом застосовувались положення ст. 75 КК України і ОСОБА_7 звільнявся від відбування покарання з випробуванням, проте в подальшому під час іспитового строку вчинив новий злочин.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання із застосуванням ст. ст. 75 та 76 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, внаслідок м`якості, а тому вважає, що покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкції статті КК України у виді позбавлення волі з відбуванням покарання в умовах ізоляції від суспільства, у тому розмірі, який зазначений в апеляційній скарзі прокурора.

Законних підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. ст. 75 та 76 КК України або ст. 69 КК України апеляційний суд не вбачає.

На переконання апеляційного суду, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до копії протоколу затримання ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_7 був затриманий о/у ВКП Черкаського РУП ГУНП в Черкаській обл. лейтенантом поліції ОСОБА_12 22.09.2025 р. о 17:00 за адресою: м. Черкаси, вул. Берегова, причал № 5 (т. 1, а. пр. 185-186).

Отже обвинуваченому ОСОБА_11 необхідно зарахувати у строк відбутого покарання строк тримання його під вартою з 22.09.2025 р. до набрання вироком законної сили.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги перш. заст. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 підлягають повному задоволенню, а вирок суду - скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, 413, 414 та 420 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Придніпровського райсуду м. Черкаси від 10.04.2024 р. стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 12.11.2025 р.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 22.09.2025 р. до дня набрання вироком законної сили.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Апеляційну скаргу перш. заст. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку суду.

Головуючий

Судді