Провадження № 1-кп/643/1161/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001122 від 06.04.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, з середньою спеціальною освітою, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання якого: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 14.07.2014 Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 18.07.2017 Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 317, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна,

- 19.03.2018 Балаклійським районним судом Харківської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1, 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, звільненого по відбуттю покарання 07.05.2021, -

у с т а н о в и в :

03.04.2025 близько о 15 годин 30 хвилин, точний час у ході слідства не встановлено, ОСОБА_4 , знаходячись поряд з під`їздом №4 за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, буд. 108, де перебувала раніше незнайома йому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у цей час сиділа на лавці та розмовляла по мобільному телефону. Після того, як ОСОБА_5 увійшла до під`їзду №4, остання залишила на лавці сумку з власної необережності, яка не представляла матеріальної цінності для потерпілої, всередині якої знаходилась пластикова платіжна картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . ОСОБА_4 , підійшовши на місце, де перебувала потерпіла, оглянувши вміст сумки, виявив у ній банківську картку, яку в подальшому вирішив привласнити.

Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на вчинення кримінального правопорушення, діючи з корисливих мотивів, а саме привласнення офіційних документів (банківських карток), усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій та, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що дані картки є офіційними документами відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» №2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-Ш від 7 грудня 2000 року, та примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, діючи з метою її подальшого використання у злочинних цілях, а саме, заволодіння грошовими коштами, забрав собі пластикову платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк», № НОМЕР_1 , держателем якої є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яку вона попередньо загубила, та сховав її у кишеню одягу, вдягненого на ньому, тим самим незаконно привласнивши її.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

ОСОБА_4 , після привласнення банківської картки, реалізуючи злочинний умисел на заволодіння грошима, 03.04.2025 у період часу з 15-57 по 17-03 годину, повторно, в умовах воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, строк дії якого неодноразово продовжувався Указами Президента України, шляхом вільного доступу, без відома та дозволу власника, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, таємно, за допомогою привласненої ним банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , держателем якої с ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснив оплату покупок за придбаний ним товар, а саме: 03.04.2025 о 15-57 у магазині «Аттика» за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, 59/56 на суму 130,00 гривень, 03.04.2025 о 16-17 у магазині «Кисет» за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, 108, на суму 125,00 гривень, 03.04.2025 о 16-19 у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, просп. Ювілейний, 57А, на суму 117,70 гривень, 03.04.2025 о 16-20 у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, просп. Ювілейний, 57А, на суму 260,00 гривень, 03.04.2025 о 16-24 у магазині «Аттика» за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, 108, на суму 381,80 гривень, 03.04.2025 о 16-32 у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, 120, на суму 476,00 гривень, 03.04.2025 о 16-39 у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, 124, на суму 472,60 гривень, 03.04.2025 о 16-50 в аптеці за адресою: м.Харків, вул. Валентинівська, 38А, на суму 330,00 гривень, 03.04.2025 о 16-55 у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, вул. Гарібальді, 4, на суму 446,30 гривень, 03.04.2025 о 16-58 у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 44А, на суму 300,00 гривень, 03.04.2025 о 16-59 у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 44А, на суму 420,00 гривень, 03.04.2025 о 17-01 у кафе «Буфет» за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 45, на суму 160,00 гривень, 03.04.2025 о 17-03 в аптеці за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 44Б, на суму 150,00 гривень.

Після цього, ОСОБА_4 викинув банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 у невстановленому в ході досудового розслідування місці.

Таким чином, ОСОБА_4 таємно викрав із зазначеної вище банківської картки, держателем якої є ОСОБА_5 , грошові кошти на загальну суму 3 769,40 гривень, тим самим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний у ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, пояснив про обставини, викладені вище у даному вироку, а саме, що 03 квітня 2025 року близько о 15-00 - 15-30 годині він, знаходячись біля будинку №108 по пр-ту Тракторобудівників, побачив на лавочці сумку, яку забрав. З даної сумки він витягнув банківську картку, а сумку у подальшому викинув біля кафе «Клубничка». З вказаної банківської картки він придбавав у різних магазинах товари, загалом він витратив грошові кошти в сумі, як про це зазначено в обвинувальному акті, банківську у подальшому він викинув. Посилався, що він розкаюється у вчиненому, розуміє, що вже нічого не може змінити, готовий нести за свої протиправні дії покарання. Зауважив, що цивільний позов потерпілої визнає в повному обсязі.

Ураховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у скоєних кримінальних правопорушеннях, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 установлено, що він раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, не одружений, непрацевлаштований.

Крім зазначеного, надаючи оцінку особистості обвинуваченого ОСОБА_4 , суд бере до уваги, що ОСОБА_4 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.06.2023 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 26.10.2022 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, було остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

У подальшому, ухвалоюДзержинського районного суду м.Харкова від 14.03.2025 було негайно звільнено засудженого ОСОБА_4 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України від покарання, призначеного йому вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.06.2023 за ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння. Виключено з вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.06.2023 щодо ОСОБА_4 посилання на призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 26.10.2022 та призначенням остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 2 ст. 75 КК України негайно звільнено засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного йому вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 26.10.2022 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Водночас, суд ураховує, що ОСОБА_4 після звільнення від покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.06.2023 та за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 26.10.2022 на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.03.2025 з нереабілітуючих підстав, вже 03.04.2025 вчинив кримінальні правопорушення за обставин, що є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні, що характеризує його, як особу, схильну до вчинення корисливих правопорушень.

Вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому покарання за вчинені кримінальні правопорушення, суд керується таким.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке виражається у визнанні винуватості в обсязі обвинувачення, ставленні обвинуваченого до скоєного, осуду своїх дій, готовності нести відповідальність за вчинені протиправні діяння.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд ураховує ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, з яких, кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 357 КК України відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - до тяжкого злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, обставини та наслідки вчиненого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного.

Суд, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, наявність обставини, які пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, беручи до уваги, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, тяжкості вчиненого, виходячи з критерію виду і розміру покарання та фактичних обставин, при яких було вчинено кримінальні правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі, - в межах санкцій статей закону.

За наведених у даному вироку обставин, суд уважає, що відповідно до вимог ст. 50 КК України виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

При цьому, ураховуючи вчинення обвинуваченим декількох кримінальних правопорушень, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого, остаточно слід призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Згідно зі ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченим ОСОБА_4 , яка надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою, слугуватиме попередженню вчиненню ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

При цьому суд ураховує, що таке покарання сприятиме меті покарання - виправленню обвинуваченого і попередженню вчиненню нових злочинів, та є заходом примусу, який можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам.

При вивченні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статями 69, 69-1, 75 КК України, не встановлено.

Потерпілою ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, в якому вона просить стягнути з ОСОБА_4 на свою користь матеріальну шкоду в сумі 3 769,40 гривень. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог потерпіла посилалася, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 їй було спричинено матеріальну шкоду в сумі 3769,40 гривень.

Обвинуваченим, як цивільним відповідачем відзив на позов не подавався.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Під час судового розгляду було встановлено, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, доведена поза розумним сумнівом, що, на думку суду, доводить обґрунтованість підстав для подання потерпілою та цивільним позивачем ОСОБА_5 цивільного позову до обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_4 щодо відшкодування завданої потерпілій матеріальної шкоди.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За правилами ст. 1166, 1177 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як убачається з позиції обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_4 , ним не оспорюється заподіяння потерпілій та цивільному позивачу ОСОБА_5 матеріальної шкоди, а отже, повністю визнається розмір цієї шкоди. При цьому суд не вбачає сумніву щодо достовірності цієї позиції.

За вказаних обставин, суд уважає доведеними вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 щодо завдання останнім матеріальної шкоди як і наявність підстав для її відшкодування в сумі 3769,40 грн, а відтак позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 368, 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді 2 (два) років обмеження волі;

-за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого більш суворим, та призначити остаточне покарання у виді 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку суду.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в сумі 3769 (три тисячі сімсот шістдесят дев`ять) гривень 40 копійок.

Речовий доказ - один флеш носій, на якому міститься інформація по банківській картці потерпілої, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ - один флеш носій, на якому зафіксовано подію, яка мала місце 03.04.2025 за адресою: м. Харків, пр-т Тракторобудівників, 108, магазин «Аттика», залишити при матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ - один флеш носій, на якому зафіксовано подію, яка мала місце 03.04.2025 за адресою: м. Харків, пр-т Тракторобудівників, 59/56, магазин «Аттика», - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ - один флеш носій, на якому зафіксовано подію, яка мала місце 03.04.2025 за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 45, кафе «Буфет», - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду, а засудженим в той же строк з дня отримання копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1