Провадження №: 1-кп/336/1499/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0005801 від 19.08.2025 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чернівці, громадянина України, який має середню освіту, неодруженого, утриманців немає, перебуває на посаді стрільця-помічника гранатометника 3-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», який зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження з обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просить суд призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, заявив про необхідність здійснення судового виклику до суду обвинуваченого та захисника. Окрім того, прокурор клопотав про продовження обвинуваченому на 60 днів строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під варто, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Захисник та обвинувачений не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засідання. Заперечували щодо продовження строку дії тримання під вартою, захисник зазначила, що ризики, на які посилається прокурор є недоведеними, обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має зареєстроване та постійне місце проживання, наміру ухилятися від суду стороною захисту суду не доведено.

Щодо призначення справи до судового розгляду, суд зазнає наступне.

Як передбачено статтею 315 Кримінального процесуального кодексу України, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 3 статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду і з цією метою визначає дату та місце проведення судового розгляду, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд, з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, вчиняє інші дії, необхідні для підготовки судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні суд не встановив підстав, передбачених пунктами 1-4 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, для прийняття рішення повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування, закриття провадження у справі, повернення обвинувального акта прокурору, направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, підстав, передбачених п. 1- 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не встановлено, в зв`язку з чим процесуальних перешкод для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, не вбачається.

Обставини, викладені в обвинувальному акті, не вимагають судового розгляду у закритому судовому засіданні чи судом присяжних.

Обставин, передбачених ст. 75 КПК України, що виключають участь суддів колегії в кримінальному провадженні, не вбачається.

Необхідним є виклик учасників кримінального провадження, а саме, прокурора, обвинуваченого, захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши обвинувальний акт, суддя дійшла висновку про можливість призначення у справі її судового розгляду.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то суд зазначає наступне.

Так, ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21.08.2025 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При продовженні строку дії запобіжного заходу має бути встановлена наявність трьох складових - чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного, обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

При цьому, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)).

Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).

Обґрунтованість висунутої обвинуваченому підозри у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення у суду не викликає сумніву, адже підтверджується наданими матеріалами кримінального провадження, зокрема обвинувальним актом з пред`явленим у ньому обвинуваченням та з викладеним в акті реєстром проведених в ході досудового розслідування процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень.

Так, прокурор послався на наявність ризиків, які передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може:

-переховуватися від суду;

-незаконно впливати на свідків;

-вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), суд зазначає наступне.

В судовому засіданні прокурор обґрунтовує його наявність тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та невідворотність покарання, почне переховуватися від суду. Однак, суддя вважає, що зазначений ризик є лише припущення прокурора, а його обґрунтування тяжкістю та суворістю покарання суперечить практиці ЄСПЛ з цього питання.

Так, Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Neumeister v.Austria» (Коймайетер проти Австрії), пункт 10).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Окрім того, у справі «В. проти Швейцарії» 14379/88 від 26 січня 1993 року Європейський суд зазначає, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Прокурор в судовому засіданні послався на положення ст. 224 КПК України. Разом з тим, суддя зазначає, що ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).

Прокурором не надано доказів, як то заяви свідків, що ОСОБА_4 намагається вплинути на їх показання, та матеріали справи не містять. А тому посилання прокурора на вказаний ризик є лише його припущенням.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5.ч. 1 ст. 177 КПК України).

Вказаний ризик також стороною обвинувачення не підтверджено жодним доказом, а у письмовому клопотанні взагалі не містить жодного обґрунтування.

Навпаки, суддя підкреслює, що ОСОБА_4 раніше не був засуджений, до кримінальної відповідальності не притягувався, має зареєстроване та постійне місце проживання, а тому вказаний ризик, знову ж таки, є лише припущенням прокурора та не підтверджується жодними доказами.

Щодо можливості обрання іншого запобіжного заходу ОСОБА_4 , суддя зазначає наступне.

Під час розгляду клопотання прокурора суддею встановлено та враховується при прийнятті рішення, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне та зареєстроване місце проживання, є військовослужбовцем, який проходить військову службу з 01.08.2024.

Як вже зазначалось вище, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам передбаченим п.п.1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, викладеної у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Пункт 1 статті 5 Конвенції визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, передбачених законом і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Доводи сторони обвинувачення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, про наявність яких зазначено прокурором, не підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами і прокурором у судовому засіданні не доведені.

Припис першого речення ч. 2 ст. 177 КПК визнає достатньою підставою для суду його переконаність, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Водночас комплексний аналіз приписів ч. 1 та 2-го речення ч. 2 ст. 177 КПК свідчить, що суд повинен надавати оцінку законності та обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, в якому має бути доведено «існування спроб», перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК. Одного лише припущення прокурора про те, що такі спроби можуть потенційно виникнути, недостатньо для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу (особливо, якщо йдеться про тримання під вартою).

Окрім власне припущень, суду мають бути подані конкретні докази реального існування спроби/спроб (ч. 2 ст. 177 КПК). Тому якщо прокурор не доведе суду, що існують підстави для продовження дії запобіжного заходу, не доведе наявність обґрунтованої підозри чи наявність спроб, перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, то таке клопотання не підлягає задоволенню.

Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.04.2013 р.№511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу у процесі розгляду відповідних клопотань, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК); пам`ятати про критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу, передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, та на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання/продовження запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч. 4 ст.194 КПК України).

Одним із видів запобіжного заходу, згідно ст. 176 КПК України, є домашній арешт.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Суддя вважає, що застосування цього запобіжного заходу ОСОБА_4 із забороною залишати місце свого проживання цілодобово та носити електронний засіб контролю в достатній мірі забезпечить адекватне виконання останнім процесуальних обов`язків.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Таким чином, враховуючи вище викладене, той факт, що тяжкість злочину та суворість можливого покарання, на думку судді, не є підставами для продовження обвинуваченому міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, той факт, що прокурором, окрім припущення, взагалі не наведено будь-яких доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що позбавляє суддю можливості навести в ухвалі мотиви продовження строку дії запобіжного заходу.

Разом з тим, у справі «Биков проти росії» 4378/02 від 10 березня 2009 року Європейський суд зазначив, що «у судових рішеннях не наведено нічого більше, окрім переліку цих підстав, що обґрунтовувало б їх відповідними та достатніми мотивами… Що ж до твердження представників уряду про те, ніби обставини справи і особистість заявника є самоочевидним обґрунтуванням його попереднього ув`язнення, то Суд не вважає, що саме по собі це звільняє суддів від обов`язку викладати мотиви, з яких вони доходять такого висновку».

Наведені дані в своїй сукупності дають підстави судді вважати, що продовження застосування до ОСОБА_4 такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою є невиправдано суворим запобіжним заходом.

Частина 2 статті 194 КПК України передбачає обов`язок судді постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Таким чином, оскільки стороною обвинувачення доведено обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, що підтверджується матеріалами клопотання та не заперечувалось стороною захисту, однак не доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують будь-які ризики, передбачені статтею 177 КПК України та не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя, враховуючи вимоги п.3 ч.2 ст.183 КПК України, з огляду на дані про особу обвинуваченого, приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування до ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За вищевказаних обставин, суддя приходить до висновку, що запобігання будь-яких ризиків, пов`язаних з прибуттям підозрюваного на вимогу суду, можливе і при застосуванні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Керуючись ст.ст.3, 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 195, 196, 314, 331, 392 КПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без задоволення.

Обвинуваченого ОСОБА_4 негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- прибувати до суду за першим викликом;

- утриматися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Визначити строк дії цієї ухвали до 11 грудня 2025 включно.

Доставити ОСОБА_4 за місцем мешкання.

Цю ухвалу передати для виконання до відділу поліції за місцем проживання обвинуваченого, зобов`язавши вказаний орган негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Призначити судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження

на 22 жовтня 2025 року о 15-00 годині,

яке відбудеться у залі судових засідань № 24 Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Справу розглядати у відкритому судовому засіданні судом у складі головуючого судді ОСОБА_1 .

Дати розпорядження секретарю судового засідання:

- в призначене судове засідання здійснити виклик прокурора, обвинуваченого, захисника.

- копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для відома.

Ухвала судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала в частини відмови у продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 14.10.2025.

Головуючий суддя ОСОБА_1