Номер провадження: 11-сс/813/377/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08.01.2026, якою в межах к/п №0000062 від 11.03.2015 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл Одеської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ,

- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч.4 ст. 190 КК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що органом досудового розслідування було доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчинені інкримінованих злочинів, існування в даному кримінальному провадженні ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, при цьому, 06.01.2026 підозрюваний ОСОБА_8 був оголошений в міжнародний розшук, та його місцезнаходження наразі невідоме.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є необґрунтованою, такою, що суперечить практиці ЄСПЛ з таких підстав:

- при відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки та обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, сама лише тяжкість такого і вид та міра можливого покарання за вчинення злочину не можуть бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу;

- заявлені органом досудового розслідування ризики не доведені та фактично є припущенням, підозрюваний ОСОБА_8 має місце проживання та міцні соціальні зв`язки.

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 08.01.2026 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні його клопотання.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

Стаття 2 КПК України визначає коло завдань кримінального провадження, до яких відносяться: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Частина 6 ст. 193 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно із приписами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В свою чергу, положення ч. 2 ст. 177 КПК України передбачають, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що набуття ОСОБА_8 статусу підозрюваного захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оскаржує.

Водночас, що стосується обґрунтованості підозри ОСОБА_8 , апеляційний суд приходить до таких висновків.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, ОСОБА_8 , у період з 17.09.2014 до 16.04.2015, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправність та негативні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, за попередньою змовою спільно з групою не встановлених досудовим розслідуванням осіб, шляхом обману 22.04.2015 заволодів чужим майном, яке належало Одеській міській громаді земельною ділянкою (кадастровий №:44:003:0157) площею 0,0937 га розташованою за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 1 433 610 грн., що у шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто в особливо великих розмірах, використавши шляхом подання до Одеської міської ради, її структурних підрозділів та реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області завідомо підроблених документів, які видаються чи посвідчуються підприємством (організацією), а саме: декларації № ОД48 від 09.09.2014 про готовність до експлуатації об`єкта будинку відпочинку літ. «А»; акт від 10.09.2014 приймання-передачі завершеного об`єкту будівництва за інвестиційним договором № 8/09/14 від 06.08.2014; технічний паспорт від 18.09.2014 на садовий (дачний) будинок за адресою АДРЕСА_3 ; довідку з адресного реєстру міста Одеси № 55937/1 від 17.09.2014 «Про резервування об`єкту нерухомого майна «будинок відпочинку» поштової адреси АДРЕСА_3 »; розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 521 від 18.09.2014 «Про встановлення нумерації будинку відпочинку за адресою АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_8 »; висновок № 96/14-ТЗ про технічний стан конструкцій будинку відпочинку (літ. «А») та можливість експлуатації під будинок відпочинку дачний будинок за адресою АДРЕСА_3 ; розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 555 від 08.10.2014 «Про затвердження висновку № 96/14-ТЗ про технічний стан конструкцій будинку відпочинку (літ. «А») та можливість експлуатації під будинок відпочинку дачний будинок за адресою АДРЕСА_3 , громадянину ОСОБА_8 »; свідоцтво про право власності індексний номер № НОМЕР_1 від 30.09.2014 на будинок відпочинку (реєстраційний номер нерухомого майна № 01); витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень на будинок відпочинку за адресою: АДРЕСА_3 від 30.09.2014 індексний номер № 27447511; нотаріальне посвідчене клопотання на адресу Одеської міської ради від директора ТОВ «Ізюм ЛТД» ОСОБА_10 про припинення права постійного користування земельною ділянкою від 30.09.2014 № 1268; клопотання директора ТОВ «Ізюм ЛТД» ОСОБА_10 від 30.09.2014 про відмову від права постійного користування частини земельної ділянки розташованої аз адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_8 ; перелік фізичних осіб, які приймали участь у фінансуванні об`єктів будівництва (будинки відпочинку) та по яким здійснюється державна реєстрація прав (об`єкт інвестування: будинок відпочинку); свідоцтво про право власності індексний номер № 27944662 від 10.10.2014 на будинок відпочинку дачний будинок (реєстраційний номер нерухомого майна № 01); витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень на будинок відпочинку за адресою: АДРЕСА_3 від 10.10.2014 індексний номер № 27945085; лист погодження управління архітектури та містобудування Одеської міської ради № 01-11/328/О-393ОП від 21.10.2014; проект землеустрою щодо відведення у власність для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_3 ; позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації від 18.02.2015 № 131-15; довідку з адресного реєстру міста Одеси №360423/3 про підтвердження адреси: АДРЕСА_3 об`єкту нерухомого майна - «земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва» для обслуговування будинку відпочинку-дачного будинку, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах.

Окрім того, ОСОБА_8 , підозрюється в тому, що діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння земельною ділянкою (кадастровий №:44:003:0157) площею 0,0937 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 , у період з 17.09.2014 до 15.04.2015 використав завідомо підроблені документи, які видаються чи посвідчуються підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і які надають право на реєстрацію права власності на об`єкти нерухомості та земельні ділянки під такими об`єктами нерухомості, шляхом подання їх до Одеської міської ради, її структурних підрозділів та реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області, за переліком, який міститься у клопотанні та в оскаржуваній ухвалі.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів підтверджується протоколами обшуків та допитів свідків, висновками експертів.

Як вбачається з матеріалів, наданих апеляційному суду обґрунтованість підозри ОСОБА_8 неодноразово перевірялася слідчим суддею в рамках зазначеного кримінального провадження.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Разом з тим, в апеляційній скарзі захисник обмежився лише загальними посиланнями на практику ЄСПЛ щодо відсутності обґрунтованої підозри, не зазначаючи конкретних аргументів у контексті зазначеного провадження.

Окрім цього, в даному контексті колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на позицію, викладену в рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88, відповідно до якої, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Що стосується наявності ризиків, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» висловив позицію, згідно якого наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитись відповідними доказами.

Ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду обумовлений тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні зокрема тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування підозрюваного від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відтак, підтвердженням існування вищезазначеного ризику виступає той факт, що на теперішній час достеменно не відомо точне місце постійного перебування ОСОБА_8 та він оголошений у міжнародний розшук.

Наявність у підозрюваного міцних соціальних зав`язків не спростовує існування зазначеного ризику.

Підсумовуючи все вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що органом досудового розслідування, на виконання вимог ст. 194 та ч. 6 ст. 193 КПК України, було доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оголошення його у міжнародний розшук відповідно до вимог закону, а також наявність в зазначеному провадженні ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, внаслідок чого слідчий суддя дійшов обґрунтованого, вмотивованого та вірного висновку про необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави за його відсутності в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Водночас, в зазначеному аспекті колегія суддів вважає за необхідне звернути особливу увагу на той факт, що оскаржуване рішення слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваної особи в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України не є остаточним застосуванням стосовно особи запобіжного заходу, натомість, за своєю правовою природою не призводить до негайного взяття особи під варту, а виступає підставою для затримання й доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Так, відповідно до резолютивної частини оскаржуваної ухвали слідчого судді та положень вищевказаної ч. 6 ст. 193 КПК України, у разі обрання стосовно підозрюваної особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за її відсутності, після затримання такої особи та не пізніш як через 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю такої особи розглядає питання про застосування стосовно неї обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить достатніх та переконливих підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 24, 131, 177, 182, 183, 193, 370, 403, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08.01.2026, якою в межах к/п № 0000062 від 11.03.2015 відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4