печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Сведбанк Лізінгс» (SIA Swedbank Lizings) про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.05.2025 у межах кримінального провадження № 0000293 від 15.05.2025,

ВСТАНОВИВ:

03.09.2025 в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Сведбанк Лізінгс» (SIA Swedbank Lizings) про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.05.2025 у справі №757/24165/25-к, в межах кримінального провадження № 0000293 від 15.05.2025, а саме: автомобіль марки «PORSCHE», модель «Taycan», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , зеленого кольору, з забороною права користування та розпорядження (відчуження).

Заявник обґрунтовує клопотання тим, що автомобіль PORSCHE Taycan GTS, зелений, VIN: НОМЕР_3 , перебуває у міжнародному розшуку як такий, що був протиправно привласнений на території Латвійської Республіки.

Власником автомобіля є ТОВ «Сведбанк Лізінгс», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 . Вказаний транспортний засіб був переданий цим товариством у лізинг ТОВ «Альфалейн» (SIA «Alphalane»). Надалі автомобіль за договором №459/24-01 було передано в довгострокову оренду ТОВ «Кролд» (SIA «Krold»). Орендар, в особі представника ОСОБА_5 , не виконував умов договору: орендну плату не сплачував, на вимоги орендодавця не реагував, транспортний засіб не повернув.

З огляду на привласнення автомобіля було подано заяву до поліції м. Риги. Приризьким Південним дільничним відділом Ризького регіонального управління державної поліції розпочато кримінальне провадження №5. З 6 травня 2025 року транспортний засіб оголошено у розшук у Шенгенській інформаційній системі (SIS) та міжнародній базі Інтерпол як привласнений.

Таким чином, автомобіль має статус викраденого майна, його законним власником є ТОВ «Сведбанк Лізінгс», яке виявило бажання поновити своє право власності. Подальше утримання автомобіля не має процесуальної необхідності, не відповідає принципу пропорційності втручання у право власності відповідно до практики ЄСПЛ та фактично позбавлене сенсу.

Оскільки автомобіль належить законному власнику ТОВ «Сведбанк Лізінгс», подальше його утримання є безпідставним і непропорційно обмежує право власності. Відтак, у зв`язку з відсутністю потреби у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження арешт підлягає скасуванню.

У судове засідання заявник не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. Представник ТОВ «Сведбанк Лізінгс» (SIA Swedbank Lizings) - адвокат ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд клопотання у відсутність заявника, вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що підрозділом дізнання Печерського управління поліції Головним управлінням Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000293 від 15.05.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.05.2025 у справі №757/24165/25-к накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події, а саме на: автомобіль марки «PORSCHE», модель «Taycan», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , зеленого кольору, з забороною права користування та розпорядження (відчуження).

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26.05.2025, при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що вищезазначене майно має доказове значення у кримінальному провадженні та, що на даному етапі досудового розслідування була необхідність у забезпеченні збереження вказаного майна як речового доказу, оскільки незастосування арешту могло призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Сторона обвинувачення не подала доказів, які б підтверджували наявність логічних чи об`єктивних підстав для подальшого накладення арешту на майно, що належить добросовісному набувачу.

Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок заявника з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави відповідальності заявника за незаконні дії третіх осіб.

Версія органу досудового розслідування, що майно, на яке накладено арешт, відповідає ознакам, визначеним ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000293 від 15.05.2025, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.

Враховуючи вказане, підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна заявника взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник сторони обвинувачення в судове засідання не з`явився та не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26.05.2025 у справі №757/24165/25-к, на транспортний засіб, а саме автомобіль марки «PORSCHE», модель «Taycan», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , зеленого кольору.

Скасувати заборону права користування та розпорядження (відчуження).

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1