Справа № 297/49/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегове кримінальне провадження №0000495 від 17.11.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 15.08.2022 року, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він будучи особою, яка 15 серпня 2022 року вироком Берегівського районного суду Закарпатської області була засуджена за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 186 та ст. 70 ч. 1 КК України із частковим приєднанням покарання за вироком Берегівського суду Закарпатської області від 30.09.2021 року та остаточним призначенням покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, вирок набрав законної сили 15.09.2022 року, після чого він прибув для відбування покарання до Кременчуцької виховної колонії Полтавської області, де 05.09.2025 року ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області був звільнений умовно-достроково на підставі ст. 107 КК України з невідбутим строком 2 роки 2 місяці 14 днів, однак, перебуваючи у періоді умовно-дострокового звільнення, належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, у період дії правового режиму воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх протиправність та караність, заздалегідь впевнившись у відсутності сторонніх осіб, які могли б перешкодити або викрити його злочинну діяльність, 17.11.2025 року близько 11 год. 30 хв., перебуваючи на АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, переліз через огорожу та незаконно проник на територію домоволодіння, після чого шляхом розбиття скла на вікні житлового будинку створив умови для подальшого проникнення всередину, відчинив вікно та протиправно проник у приміщення, де, пересвідчившись у можливості безперешкодного вчинення крадіжки, умисно й таємно заволодів майном потерпілої, а саме: однією парою золотих сережок жовтого кольору вагою 3,45 г. вартістю 10 350 грн, одним золотим кільцем без вставки вагою 3,15 г. вартістю 9 450 грн, одним золотим кільцем хаотичного плетіння вагою 1,86 г. вартістю 5 580 грн. та електронним годинником рожевого кольору з написами «HEALTH COMPANION» і «HEART RATE SENSOR» вартістю 220 грн. загальна вартість викраденого майна становить 25 600 грн., що підтверджується висновком експерта від 18.11.2025 року, після чого він вийшов із будинку з викраденими речами, однак одразу на місці події був затриманий працівниками Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю з підстав викладених у обвинувальному акті та пояснив, що 17 листопада 2025 року, будучи біля будинку у м. Берегове по вул. Мукачівській, він переліз через огорожу на територію будинку, розбив вікно та незаконно проник у нього. У приміщенні будинку він знайшов золоті прикраси та годинник, які взяв із собою. Після чого, в будинок зайшла ОСОБА_6 , побачивши її, він добровільно віддав всі прикраси. У вчиненому щиро розкаявся.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась. При цьому, згідно поданої заяви просила розглянути справу без її участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений та прокурор не оспорюють обставини справи та судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, тому суд за їх згодою відповідно до частин 3 і 4 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням обставин, які його характеризують.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній з проникненням у житло, вчиненій в умовах воєнного стану.

Суд, обираючи покарання, керуючись нормами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття.

Згідно ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання.

Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до ст. 12 КК відносяться до категорії тяжкого злочину. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав, бажає виправити свою протиправну поведінку, раніше судимий вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 15.08.2022 року, має постійне місце реєстрації та проживання, за даними облікової документації у лікаря-нарколога та у лікаря психіатра поліклінічного відділення не перебуває

Окрім того, згідно досудової доповіді, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високий рівень вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Отже, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, відомості, що характеризують особистість обвинуваченого, суд вважає, що є підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі та з урахуванням статті 71 КК України, до покарання за новим вироком, слід частково приєднати йому не відбуту частину покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 15.08.2022 року, при цьому визначити загальний строк покарання у вигляді позбавлення волі.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Суд вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Долю речових доказів вирішити в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати за виконання експертизи відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь держави в особі ЗАКАРПАТСЬКОГО НАУКОВО-ДОСЛІДНОГО ЕКСПЕРТНО-КРИМІНАЛІСТИЧНОГО ЦЕНТРУ в розмірі 3119 (три тисячі сто дев`ятнадцять) гривень 90 копійок за висновок експерта №СЕ-19/107-25/14128-Д від 09.12.2025 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов не заявлений.

Підстави застосування заходів кримінально-виховного характеру щодо юридичної особи у даному кримінальному провадженні відсутні.

Викривач у кримінальному провадженні відсутній.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного за даним вироком покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 15.08.2022 року та остаточно призначити ОСОБА_4 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання, а саме 17.11.2025 року о 13:45 годині.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь держави процесуальні витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи, висновок №СЕ-19/107-25/14128-Д від 09.12.2025 року, в розмірі 3119 (три тисячі сто дев`ятнадцять) гривень 90 коп.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Речові докази, а саме:

- чотири відбитки папілярних ліній пальців рук, які були вилучені з пошкодженого вікна будинку та кухонного сервізу, які в ході вилучення перекопійовані на лист формату А4 - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- пара сережок жовтого кольору вагою 3,45 грам, два кільця жовтого кольору (а саме одне кільце без вставки вагою 3,15 грам), золоте кільце хаотичного плетіння вагою 1,86 грам та електронний годинник рожевого кольору, з надписом «HEALTHCOMPANION» «HEARTRATESENSOR», які повернуто потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити останній, як власнику.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_7