Справа № 283/958/25
провадження №1-кп/283/196/2025
У Х В А Л А

10 грудня 2025 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді ОСОБА_1 , з секретарем судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині клопотання прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 в кримінальному провадженні №0000035 від 24.01.2025 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Малинського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

10 грудня 2025 року на офіційну електронну адресу суду надійшло клопотання прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили обрати обвинуваченому домашній арешт.

25.01.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а 22.04.2025 до Малинського районного суду Житомирської області направлено обвинувальний акт, відповідно до якого він обвинувачується у тому, що 23.01.2025, перебуваючи в кухні будинку за місцем проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вживали алкогольні напої.

Через деякий час, приблизно о 19 год 00 хв, перебуваючи на кухні, між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виникла сварка на ґрунті раптових неприязних відносин, під час якої ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою позбавлення життя ОСОБА_9 , взяв до рук кухонний ніж та умисно наніс клинком ножа удар в місце розташування життєво-важливих органів - в грудну клітину, ззаду, внаслідок чого спричинив ОСОБА_7 колото-різане поранення грудної клітки з ушкодженням лівої легені, від якого настала смерть потерпілого.

23.10.2025 слідчим суддею Малинського районного суду обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 грудня 2025 року включно.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до Кримінального процесуального кодексу України виключно (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Суд враховує, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція статті за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Спосіб та характер інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, вчиненого у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до неминучих наслідків, а саме смерті людини, свідчить про особливу суспільну небезпеку обвинуваченого.

Як встановлено судом при обранні запобіжного заходу, ОСОБА_5 є військовослужбовцем, з 19.08.2024 вважається таким, який самовільно залишив місце дислокації підрозділу. Крім того, ОСОБА_5 залишив місце злочину та відшуканий в іншому населеному пункті.

У разі обрання ОСОБА_5 менш суворого запобіжного заходу, це може негативно вплинути на його явку до суду.

Знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності, може переховуватися від суду, а тому вказаний ризик продовжує існувати.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності та здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, ризик вчинення ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень також не зменшився.

Сукупність досліджених доказів підтверджує, що ризики, на які вказує прокурор, продовжують існувати. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Наведені прокурором ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає доведеними.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Виключно застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою здатен забезпечити запобігання ризикам переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків.

Керуючись п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя, суд не вбачає підстав для визначення застави.

Відповідно до ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ризики, що існували на час обрання і продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою.

Застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, за даних обставин суд вважає недоцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід продовжити.

Суд вважає доцільним застосувати запобіжний захід тримання під вартою, виходячи з того, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Керуючись ст. 183, 331, ч.2 ст.376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000035 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 07 лютого 2026 року включно без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань №8», Державної установи "Київський слідчий ізолятор", обвинуваченому ОСОБА_5 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Суддя