Провадження №11-кп/801/1160/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні подання Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого ОСОБА_8 ,

у с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог

Державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з поданням про звільнення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 від відбування покарання за хворобою.

Подання мотивоване тим, що ОСОБА_8 засуджений до довічного позбавлення волі та з 10 березня 1996 року відбуває покарання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№ 1).

Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії Стрижавської багатопрофільної лікарні № 81 філії Центр охорони здоров`я ДКВС України у Вінницькій області про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання в суд матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за хворобою (далі Перелік), засудженому ОСОБА_8 встановлено діагноз: злоякісне новоутворення печінки TNM: GT3: NxM1 IV ст. кл. гр. Мтс в легені, тромбоз лівої медіальної сегментарної гілкипортальної вени, тромбоз печінкового сегменту нижньої порожнистої вени, асцит, правобічний гідроторакс ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик ССУ 3 СН1 ст. хронічний панкреатит, стадія нестійкої ремісії, ДОХ грудного відділу хребта.

На підставі висновку щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, адміністрація Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» просила розглянути матеріали ОСОБА_8 щодо звільнення його від подальшого відбування покарання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» про звільнення від відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 за хворобою на підставі ст. 84 КК України.

Ухвала суду мотивована тим, що:

наявне у ОСОБА_8 захворювання входить до Переліку захворювань, що є підставою для подання матеріалів до суду про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, однак виявлене у останнього новоутворення не підтверджене гістологічно та морфологічно, як цього вимагає наказ Міністерства охорони здоров`я та Міністерства юстиції України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572;

сам факт захворювання засудженого на тяжку хворобу не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання;

відомості про особу засудженого, його поведінку під час відбування покарання, обставини вчинення кримінального правопорушення, ставлення засудженого до вчиненого, характер захворювання та його подальше лікування свідчать про недоцільність звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання у зв`язку з хворобою.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову, якою задовольнити подання та звільнити засудженого ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання за хворобою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

ухвала є незаконною, оскільки ОСОБА_8 має І групу інвалідності безстроково та згідно з Переліком захворювань його хвороба відноситься до хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання;

оскаржувана ухвала не містить повного викладу пояснень захисника та свідків;

Державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» та Міжобласна багатопрофільна лікарня при Державній установі «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» не забезпечені належними умовами проживання та лікування, ліками та доглядовим персоналом;

суд першої інстанції не урахував, що проведення ОСОБА_8 гістологічного та морфологічного дослідження для підтвердження новоутворення є неможливим, оскільки через стрімкий перебіг хвороби та тяжкість його стану це становить загрозу для життя і може мати летальні наслідки;

засуджений ОСОБА_8 усвідомив та розкаявся у скоєному злочині та знайшов шлях до Бога, має ставлення до життя, критичне мислення, одружився, знайшов дружину та родину у вигляді свідків Єгови.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити подання та звільнити його від подальшого відбування покарання за хворобою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

ухвала суду є незаконною, винесеною з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам провадження;

суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідків про те, що проведення гістологічного та морфологічного дослідження для підтвердження новоутворення є неможливим через тяжкість його стану та становить смертельну загрозу для життя;

умови утримання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» ЄСПЛ визнані такими, що не відповідають ст. 3 Конвенції;

тюремне ув`язнення є агресивним середовищем яке негативно впливає на перебіг хвороби;

міжобласна багатопрофільна лікарня при Державній установі «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» не має паліативного відділення та не забезпечує повного комплексу паліативної допомоги.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційних скарг сторони захисту та просила їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційних скарг засудженого та захисника, указав, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.

Представник Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив.

Засуджений ОСОБА_8 подав до суду заяву про проведення апеляційного розгляду у його відсутність, через поганий стан здоров`я.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала суду не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 537, 539 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про звільнення від покарання за хворобою.

Частиною другою статті 84 КК України встановлено, що особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, а саме коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю, або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується і тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру зазначеного в Переліку захворювань.

Перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, визначений Додатком № 13 до Наказу Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі».

У п. п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» № 8 від 28 вересня 1973 року роз`яснено, що:

«при вирішенні питання про звільнення від відбуття покарання через хворобу суди мають забезпечити індивідуальний підхід до кожного засудженого.

Вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбування покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має враховувати не тільки висновок лікарської комісії, а й тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбування покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, тривалість відбуття покарання».

Установлено, що з ОСОБА_8 засуджено вироком Миколаївського обласного суду від 23 серпня 1996 року за п. п. «е», «з» ст. 93 КК України до смертної кари розстрілу.

Ухвалою Верховного Суду України від 10 жовтня 1996 року вирок Миколаївського обласного суду від 23 серпня 1996 року залишено без змін.

Ухвалою Миколаївського обласного суду від 19 квітня 2000 року смертну кару розстріл, замінено на довічне позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання у ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)»

Початок строку відбування покарання 10 березня 1996 року.

Кінець строку відбування покарання довічне позбавлення волі.

Згідно висновку лікарської консультативної комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання № 22 від 05 серпня 2025 року засуджений ОСОБА_8 має захворювання: «злоякісне новоутворення печінки TNM: GT3 NxM1 IV ст. IV кл. гр. Мтс в легені, тромбоз лівої медіальної сегментарної гілки портальної вени, тромбоз печінкового сегменту нижньої порожнистої вени, асцит, правобічний гідроторакс IXC, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба II ст., 2 ст., ризик ССУ 3 СН1 ст. хронічний панкреатит, стадія не стійкої ремісії, ДОХ грудного відділу хребта».

Одноголосним рішенням комісії визначено, що наявне захворювання входить до переліку захворювань, що є підставою для подання матеріалів до суду про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання затвердженого спільним наказом Міністерства охорони здоров`я та Міністерства юстиції України від 15 серпня 2014 № 1348/5/572.

З метою повного та об`єктивного з`ясування характеру захворювання місцевим судом ухвалою від 27 серпня 2025 року призначено медичне обстеження засудженого ОСОБА_8 спеціальною лікарсько-консультативною комісією Міжобласної багатопрофільної лікарні при ДУ «Стрижавська виправна колонія (№ 81)».

Висновком експертів № 27 від 29 вересня 2025 року установлено, що наявне у ОСОБА_8 захворювання, а саме: «злоякісне новоутворення печінки TNM: GT3 NxM1 IV ст. IV кл. гр. Мтс в легені», входить до Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, пункт VI.

Так, згідно з п. 1 ІV Переліку хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, новоутворення IV стадії за міжнародною класифікацією TNM (з гістологічним та морфологічним підтвердженнями), є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Судом першої інстанції установлено, що засуджений ОСОБА_8 хворіє на тяжку хворобу, однак виявлене в останнього новоутворення не підтверджене гістологічно та морфологічно, як цього вимагає наказ Міністерства охорони здоров`я та Міністерства юстиції України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.

З пояснень наданих у суді першої інстанції лікарем-хірургом Міжобласної багатопрофільної лікарні при Державній установі «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» ОСОБА_9 , лікарем-онкологом Подільського регіонального центру онкології ОСОБА_10 установлено, що у засудженого ОСОБА_8 виявлено новоутворення печінки великих розмірів, а також метастази в легенях. Гістологічне та морфологічне дослідження не проводились, оскільки через великі розміри пухлини можливі летальні наслідки для хворого. Водночас результатів проведених обстежень для підтвердження новоутворення достатньо.

Також лікар ОСОБА_10 указав, що хворі з таким діагнозом не здатні самі себе обслуговувати, захворювання не підлягає лікуванню, а лише потребує симптоматичного та знеболювального приймання препаратів, визначеного лікарем-онкологом.

На переконання апеляційного суду, указаним обставинам у їх сукупності суд першої інстанції належної оцінки не надав, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність належного підтвердження тяжкого захворювання засудженого ОСОБА_8 , що перешкоджає йому відбувати покарання.

Відповідно до ст. ст. 7, 8 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Засуджений має право на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Основами законодавства України про охорону здоров`я, за винятком обмежень, передбачених законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі ЄСПЛ) від 23 лютого 2006 року установлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частина перша статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу зобов`язання охороняти право кожної людини на життя. Обов`язками держави з реалізації права на життя, яке є найбільшим і найважливішим із соціальних та правових благ особистості, є створення належних умов для реалізації цього права.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ відсутність адекватної медичної допомоги під час тримання під вартою та можливість такого тримання з огляду на стан здоров`я заявника свідчить про порушення ст. Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки, така особа фактично піддається катуванням чи нелюдському, або такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню («Єрмоленко проти України», «Ільхан проти Турції», «Аертс проти Бельгії», «Кудла проти Польщі», «Мельник проти України», «Яковенко проти України», «Похлєбін проти України», «Пєтухов проти України», «Логвіненко проти України», «Салахов та Іслямова проти України», тощо).

ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Коновальчук проти України» від 13 жовтня 2016 року підтвердив системні порушення права засуджених осіб на медичну допомогу, відсутність адекватного лікування, так і неналежні умови перевезення, що у подальшому було визнано судом порушенням з боку держави Україна.

Вирішуючи обґрунтованість подання про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, апеляційний суд виходить з того, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, проте має захворювання, яке перешкоджає подальшому відбуттю покарання, що підтверджується висновком лікарської консультативної комісії та поясненнями лікарів, які були допитані в суді першої інстанції.

Ба більше, засуджений ОСОБА_8 на час звернення до суду з указаним поданням відбув 29 років 4 місяці 26 днів з призначеного покарання, що, з урахуванням його стану здоров`я, може розглядатися як достатній час для застосування до нього положень ст. 84 КК України.

Засуджений ОСОБА_8 має стабільні зв`язки з дружиною, яка має намір здійснювати піклування та догляд за останнім, друзями, є членом релігійної організації «Релігійний центр свідків Єгови в Україні».

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Указаним обставинам у їх сукупності суд першої інстанції належної оцінки не дав та при вирішенні питання про наявність у засудженого ОСОБА_8 тяжкої хвороби, яка є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, допустив надмірний формалізм без належного урахування доводів подання, медичних документів та показань свідків.

Ураховуючи викладене, тяжкість вчиненого злочину, особу засудженого, строк відбутого покарання, дані про погашення застосованих до засудженого стягнень, характер захворювання, яке перешкоджає подальшому відбуванню покарання, колегія суддів вважає, що подання Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційних скарг засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 за хворобою підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення подання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року скасувати.

Подання Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» щодо засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання за хворобою задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного ухвалою Миколаївського обласного суду від 19 квітня 2000 року (вирок Миколаївського обласного суду від 23 серпня 1996 року), за хворобою на підставі ст. 84 КК України.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4