Справа № 442/1304/26
Провадження № 1-кс/442/226/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі заяву ОСОБА_3 про звільнення особи від незаконного позбавлення волі,

встановив:

18.02.2026 до слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_3 про звільнення особи від незаконного позбавлення волі.

Клопотання обґрунтоване тим, що 12.02.2026 о 15:30 її чоловіка ОСОБА_4 поліція затримала безпідставно і примусово повезла в невідомому напрямку. Вжиті заходи з пошуку не дали результатів. Просить звільнити на підставі статті 206 КПК України від незаконного затримання її чоловіка, орієнтовна інформація, що він знаходиться в селі Лішня.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного.

Стаття 206 КПК визначає загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини. Так, згідно з частиною 1 зазначеної статті, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Також згідно ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

При цьому, відповідно до ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, статтею 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою неуповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України та ізоляторі тимчасового тримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень згідно з цим Кодексом.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу і особисту недоторканість в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі "Мельник проти України" Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Під час розгляду клопотання встановлено, що питання про звільнення ОСОБА_4 не належить до повноважень слідчого судді, оскільки Кримінально Процесуальним Кодексом України з`ясування підстав позбавлення волі особи у випадках, не пов`язаних з кримінальним провадженням, слідчим суддею не передбачено.

При цьому, у разі не прийняття рішення, у належні строки, за зверненням особи з заявою про вчинення щодо неї протиправних дій, що містять ознаки кримінального правопорушення (позбавлення свободи), дії/бездіяльність посадових осіб такого правоохоронного органу можуть бути оскаржені шляхом подання скарги до слідчого судді в межах територіальної юрисдикції якої знаходиться орган досудового розслідування.

У разі порушення прав чи інтересів особи службовими (посадовими) особами ТЦК та СП чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаних із мобілізацією, така особа для захисту своїх прав може звернутись із адміністративними позовом до компетентного адміністративного суду.

Крім того, статтею 206 КПК України не передбачено повернення чи відмова у відкритті провадження за зверненням щодо звільнення позбавленої свободи особи, а тому в даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, а саме ч. 4 ст. 304 КПК України, якою передбачено, що слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи вищезазначене, провадження за заявою ОСОБА_3 про звільнення особи від незаконного позбавлення волі, не підлягає відкриттю.

Керуючись ст. ст. 206, 304, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_3 про звільнення в порядку ст.206КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1