Справа № 496/6566/24
Провадження № 1-кп/496/316/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розквіт Березівського району Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді старшого водія 1 відділення охорони взводу охорони 1 роти охорони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший матрос», судимого 20 березня 2025 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 358, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України на 2 роки,

- у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

УСТАНОВИВ:

07.11.2022 року о 21.00 годині ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді старшого водія відділення охорони взводу охорони 1 роти охорони військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», самовільно залишив місце служби - тимчасове місце дислокації особового складу військової частини НОМЕР_1 , щознаходилось в районі виконання бойових завдань в АДРЕСА_3 , та незаконно перебував поза його межами, проводячи час на власний розсуд, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби до 10 год 00 хв. 18.06.2024 року.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав. При цьому пояснив, що під час несення служби в нього трапився напад, він прокинувся в лікарні в м. Одесі, після чого поїхав до місця свого проживання. Напади у нього так і відбуваються та він не може продовжити військову службу. У скоєному кається.

В судовому засіданні захисник просив суд призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Суд вважає недоцільним дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежується допитом обвинуваченого в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає ОСОБА_5 винним у скоєнні кримінального правопорушення і його дії кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

З медичної характеристики на обвинуваченого ОСОБА_5 вбачається, що він здоровий, відповідно до листа головного лікаря КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня він на обліку у лікаря нарколога не перебуває, за медичною допомогою до психіатричного кабінету не звертався, відповідно до довідки ВЛК від 13 липня 2024 року № 1473 має синдром залежності від алкоголю зі шкідливими наслідками, раніше не судимий, вперше вчинив тяжкий злочин, до обставин, що пом`якшують покарання суд відносить щире каяття, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено, а тому суд вважає можливим призначити обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі строком 5 років.

Підстав для застосування статті 75 КК України, як того просив захисник, суд не вбачає, з огляду на таке.

27.01.2023 року набув чинності Закон України № 2839-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», яким внесено зміни до ст. 75 КК України та ст. 69 КК України, а саме перелік кримінальних правопорушень, за якими виключається можливість застосування положень вказаних статей, доповнено кримінальними правопорушеннями, передбаченими статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчиненими в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 було розпочато 07.11.2022 року та є триваючим. ОСОБА_5 незаконно перебував поза межами місця служби до 18.06.2024 року.

У разі вчинення триваючого злочину застосовується закон про кримінальну відповідальність, який був чинним на момент завершення такого злочину. В такому випадку зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, не застосовується.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_5 перебував поза межами місця несення військової служби під час, коли вже діяли положення ст. 75 КК України та ст. 69 КК України у редакції Закону України № 2839-ІХ, а тому його звільнення від відбування покарання з випробуванням, як того просив захисник у судовому засіданні, а також призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцію ч. 5 ст. 407 КК України чи перехід до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції ч. 5 ст. 407 КК України, у разі засудження ОСОБА_5 за дане кримінальне правопорушення, є неможливим.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 374 КПК України, ст. ст. 50, 65, 66, ч. 5 ст. 407 КК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 запобіжний захід не обирати.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_5 відраховувати з моменту його затримання.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1