ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 752/7720/20

провадження № 51 - 1025 км 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 грудня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002365, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця ч. Черненко рф, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаному із проникненням у інше сховище, 5 квітня 2020 року приблизно о 3:00 підійшов до паркану охоронюваної території стоянки транспортних засобів ТОВ «МЛ «ДІЛА» (м. Київ, пр-т Науки, 5), після чого упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан та підійшов до транспортного засобу Смарт Фортво, який був підключений до зарядного обладнання для акумуляторів ChargeU mini Type 1, від`єднав зарядне обладнання для акумуляторів ChargeU mini Type 1, вартістю 8 707 грн від транспортного засобу та помістив його до поліетиленового пакету, який мав при собі. Після чого залишив місце скоєння злочину.

Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника, а вирок суду-без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Зазначає, що в порушення вимог статей 42, 91, 374 КПК у вироку суду не зазначена вказівка на мету вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто фактично невстановлена суб`єктивна сторона, як обов`язкова складова пред`явленого йому обвинувачення. Вказує, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 за один епізод злочинної діяльності покарання у виді позбавлення волі без застосування ст. 75 КК, не врахував усіх даних про його особу. Зазначає, що місцевим судом не надано належної оцінки доводам сторони захисту щодо недопустимості доказів в порядку ст. 89 КПК через істотні порушення прав людини, суперечності, допущені під час досудового розслідування, не усунуті в ході судового розгляду, що перешкоджали ухвалити законне, вмотивоване і обґрунтоване рішення. Вказує, що стороною обвинувачення під час всього судового розгляду було зайнято пасивну, споглядальницьку позицію, не було проведено аналізу доказів, покладених в основу обвинувального вироку. Зазначає, що місцевий суд, в порушення вимог статей 94, 370, а також в супереч загальним засадам кримінального провадження, зокрема вимогам статей 8, 9, 10, 17, 18, 20, 23 КПК, відхилив доводи сторони захисту, належним чином їх не перевірив, самостійно відшукав докази винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину і перебрав невласні собі функції обвинувача, дійшов висновку про винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК. Вказує, що апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, своїх висновків належним чином не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо їх необґрунтованості, обмежившись лише загальним формулюванням про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, з посиланням на письмові докази та показання свідків, не вдаючись до їх оцінки по суті доводів апеляційної скарги.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор заперечувала проти її задоволення.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду першої інстанції, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, відповідає встановленим обставинам і підтверджується безпосередньо дослідженими судом першої інстанції доказами, які було оцінено відповідно до вимог закону в їх сукупності і правильно визнано судом достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Допитаний у суді засуджений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що в ніч з 3 на 4 квітня 2020 року після суперечки з дружиною він вирішив подихати свіжим повітрям і перекусити на вулиці. Пакет з зарядним пристроєм залишив невідомий йому чоловік, який пробігаючи біля будинку по пр-ту Науки, 16 в м. Києві, де він ( ОСОБА_6 ) в той час знаходився, кинув його під припаркований автомобіль. Щойно він взяв у руки пакет, як одразу під`їхали працівники поліції, які зупинилися та наказали йому залишатися на місці. Злякавшись, він поклав пакет на місце і почав тікати, проте почувши від поліцейських попередження про застосування зброї, одразу зупинився. З собою у нього не було ніяких документів. Під час встановлення його особи, до них під`їхали працівники охорони «Статут», на запитання яких з приводу чоловіка з пакетом, останні повідомили, що затримали таку особу. Інший працівник поліції дістав пакет і показали службі охорони. Потім він разом з працівниками поліції поїхав до медичного центру «Діла», де після представлення працівниками поліції охороні пакету із зарядним пристроєм, останній повідомила, що саме цей предмет в них був викрадений. Зазначив, що саме працівники поліції порадили йому зізнатися у крадіжці, за що він може отримати адміністративне покарання, а в іншому разі може потрапити у в`язницю. З приводу чоловіка, який залишив пакет він поліцейським повідомляв. Згодом було викликано СОГ, які оформили правопорушення, він підписався і прийняв вину на себе. Право на захисту йому було роз`яснено. Пояснив, що на відео з камер спостереження зображений не він. Зазначив, що він свідку повідомляв, що дійсно у нього колись була схожа зарядка, яку викрали, вартість якої йому довелося відшкодовувати. Під час додаткового допиту обвинувачений вказав, що коли поліція зупинила спитали чи відомо, що це за предмет, він сказав, що це зарядка бо в нього така колись була і її викрали.

Разом з тим, версія розвитку подій, на якій наполягав засуджений, не знайшла свого підтвердження в ході дослідження доказів судом першої інстанції.

Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу засудженого та на підтвердження його винуватості у вчиненні крадіжки обґрунтовано послався на показання:

- свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що під час патрулювання у складі екіпажу патрульної поліції було виявлено громадянина, який побачивши автомобіль поліції одразу почав тікати. Зупинивши його, вони повернулися на місце де чоловік знаходився. В присутності працівників приватної охорони, які згодом приїхали, громадянин повідомив, що скоїв крадіжку зарядного пристрою, оскільки в нього недавно такий самий було викрадено;

- свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що будучи на зміні по камерам відеоспостереження побачив, як невідома особа, перестрибнувши через паркан на паркувальному майданчику, викрала зарядний пристрій до автомобіля. Викликавши охорону «Статус» він вибіг на вулицю, проте наздогнати крадія не вдалося;

- слідчої ОСОБА_10 , яка пояснила, що була в складі СОГ, що складала протокол огляду місця події. Зазначила, що ОСОБА_6 під час огляду знаходився з пакетом і зарядкою, йому було роз`яснено його права, на місці події перебував добровільно, відмовився від підпису, протокол про відмову від підпису не складали, огляд місця події проводився за усним дозволом заявника;

- свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що він був на чергуванні (охороні), обвинувачений був затриманий поліцією за крадіжку у лабораторії «Діла». Зазначив, що ОСОБА_6 пояснив їм, що працював у таксі, в нього такий зарядний пристрій вкрали, і він змушений був викрасти.

Показання вищевказаних свідків є логічними, послідовними, вони узгоджуються між собою та не викликають сумнівів в їх достовірності.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що в основу вироку були покладені належні та допустимі докази, зокрема:

- рапорт від 5 квітня 2020 року, згідно якого під час патрулювання території Голосіївського району працівниками поліції було виявлено та зупинено чоловіка, який зізнався, що здійснив крадіжку зарядного пристрою до електромобіля;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 5 квітня 2020 року;

- протокол огляду місця події від 5 квітня 2020 року із ілюстративною таблицею до нього, згідно якого місцем огляду була огороджена територія МЛ «Діла»(м. Київ, пр-кт. Науки, 5), на якій знаходяться припарковані автомобілі, а за межею огорожі на тротуарі знаходиться громадянин який представився як ОСОБА_6 , у якого в руках знаходиться пакет із зарядним пристроєм, котрий зі слів останнього він вкрав з охоронюваної території біля МЛ «Діла»;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 квітня 2020 року, згідно якого свідок ОСОБА_8 впізнав за формою обличчя, носа, губ, загальними рисами обличчя, ОСОБА_6 як особу, яка 5 квітня 2020 року вчинила крадіжку з території МЛ «Діла» (м. Київ, пр-кт. Науки, 5);

- довідка, платіжне доручення № 12329 від жовтня 2018 року та рахунок фактура №0606 від 4 жовтня 2018 року, згідно яких вартість обладнання для акумуляторів ChargeU mini Type 1 становить 8 707 грн.

Також судом було оглянуто відеозапис з камер відеоспостереження магазину (який було надано представником МЛ «Діла»), на якому зафіксовано крадіжку зарядного пристрою з території МЛ «Діла», яка здійснена особою високого зросту, середньої тілобудови, одягнений в чорного кольору шкіряну куртку, на голові капюшон, чорні спортивні штани, коричневі кросівки, обличчя прикрито чорною маскою, який переліз через паркан із поліетиленовим пакетом біло-зеленого кольору, викрав зарядний пристрій, прямував до паркану, побачивши поліцейське авто, звернув до припаркованого автомобіля з метою не викриття своїх дій, після проїзду поліцейського авто особа просовує пакет під парканом, перелазить паркан та переходить на іншу сторону дороги.

Отже, дослідивши та оцінивши вищезазначені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд правильно встановив обставини кримінального провадження та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаному з проникненням у інше сховище.

З приводу клопотання сторони захисту про визнання недопустимими показань свідка ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , то суд першої інстанції зазначив, що покази зазначених свідків є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються із матеріалами кримінального провадження, в тому числі відеозаписом, на якому зафіксовано факт крадіжки.

Щодо клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом протоколу огляду місця події, то місцевий суд зазначив, що він отриманий без істотних порушень прав та законних інтересів ОСОБА_6 .. При цьому суд зауважив, що відбувався саме огляд місця події, де відбувся злочин, з метою отримання відомостей про обставини події, а не обшук, як вважає сторона захисту.

Доводи сторони захисту про фактичне затримання ОСОБА_6 суд першої інстанції спростував дослідженими доказами у сукупності та поясненнями свідків, що вказували, що останній перебував на місці скоєння злочину для отримання відомостей про обставини події, під час огляду місця події добровільно.

Місцевий суд визнав не спроможною версію ОСОБА_6 про визнання ним вини у вчиненні тяжкого злочину за порадою поліцейських, з огляду на те, що останній має вищу освіту, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а тому його твердження про те, що його ввели в оману не ґрунтується на здоровому глузді.

При цьому суд першої інстанції зауважив, що ані обвинувачений, ані його захисник не надали суду жодних документів на підтвердження показань ОСОБА_6 (як то скарги на дії працівників поліції за введення обвинуваченого в оману вчинення або вчинення імовірного психічного тиску), та не заявили жодного клопотання щодо реалізації їх права на подання суду доказів.

Доводи сторони захисту про не встановлення вартості викраденого майна місцевий спростував наданими потерпілим довідками про вартість майна. При цьому суд першої інстанції погодився з тим, що вказана вартість не враховує зносу викраденого зарядного пристрою, проте зазначив, що вона не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що оцінка доказів проведена судом згідно з вимогами процесуального законодавства та, за встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК кваліфіковано правильно. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника, належним чином перевірив викладені в ній доводи, в тому числі і аналогічні тим, що викладені в його касаційній скарзі, визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Зокрема, суд погодився з висновками місцевого суду про те, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом, дослідженими в судовому засіданні та оціненими відповідно до положень ст. 94 КПК доказами, які визнані судом належними та допустимими, а їх сукупність достатньою для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні.

При цьому судом апеляційної інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання захисника про повторне дослідження письмових доказів з тих підстав, що апелянтом з урахуванням положень ч. 3 ст. 404 КПК не наведено мотивів, у зв`язку із чим апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити ті обставини та докази, які вже були досліджені судом першої інстанції, а така вимога захисника фактично обумовлена незгодою із оцінкою, наданою доказам судом першої інстанції, що у розумінні ч. 3 ст. 404 КПК не є підставою для задоволення такого клопотання сторони захисту.

З приводу доводів захисника щодо недопустимості як доказу протоколу огляду місця події від 5 квітня 2020 року, то апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що зазначені недоліки не призвели до порушення прав і свобод людини, гарантованих Конвенцією або Конституцією України.

Безпідставним також суд апеляційної інстанції визнав твердження сторони захисту про грубе порушення ст. 87 КПК через використаний слідчим фотознімку, взятого з ілюстративної фототаблиці до протоколу огляду місця події, що нівелює результати цієї слідчої дії, та мотивував це тим, що даний фотознімок не містить значних відмінностей, які б вирізняли обвинуваченого серед інших осіб, залучених до процедури пред`явлення особи для впізнання.

З приводу вартості викраденого майна суд апеляційної інстанції зазначив, що у даному кримінальному провадженні, вартість викраденого ОСОБА_6 майна можливо достовірно встановити без спеціальних знань, тоді як сторона захисту в порядку змагальності не надала інших даних.

Щодо посилання сторони захисту на суперечності в показаннях свідка ОСОБА_9 , то колегія суддів зазначила, що вони є надуманими, оскільки зазначений свідок був допитаний в судовому засіданні 8 листопада 2021 року та надав показання, зокрема і на запитання сторони захисту і зазначеним показанням свідка у сукупності з іншими доказами була надана належна правова оцінка.

З наведеними в ухвалі апеляційного суду висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції погоджується й колегія суддів касаційного суду, та вважає, що рішення апеляційного суду є законним, обґрунтованим, вмотивованим і відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження, колегія суддів не встановила таких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність винуватості засудженого у вчинені інкримінованого злочину.

Посилання захисника щодо неконкретного обвинувачення ОСОБА_6 , визнаного місцевим судом доведеним, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинені засудженим дії, які суд правильно кваліфікував за ч. 3 ст. 185 КК.

Що стосується доводів сторони захисту про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі винного через суворість, на думку Суду не заслуговують на увагу, виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як убачається з вироку, приймаючи рішення щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким, данні про особу обвинуваченого, який офіційно працює, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні дитину, раніше не судимий. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого згідно статей 66-67 КК, судом не встановлено, як і не встановлено

З врахування наведено місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, у мінімальній межі, передбаченій санкцією ч. 3 ст. 185 КК.

Верховний Суд погоджується з таким висновком місцевого суду та вважає, що призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції за ч. 3 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Правових підстав вважати його явно несправедливим через суворість немає.

Водночас заслуговують на увагу доводи захисника про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Так, при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на призначення покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої ухвалюється рішення про можливість чи неможливість застосування положень ст. 75 КК.

Вирішуючи питання доцільності застосування до засудженого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів бере до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належить до категорії тяжких, дані про особу засудженого, який під час касаційного розгляду вину визнав повністю, офіційно працює, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні дитину, раніше не судимий. Відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Проаналізувавши у сукупності всі обставини, які повинні бути враховані судом при призначенні покарання та вирішенні питання про звільнення від його відбування, колегія суддів дійшла переконання, що виправлення ОСОБА_6 можливе без реального відбування призначеного йому покарання із встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням у даному кримінальному провадженні буде відповідати принципу справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, буде відповідним характеру вчинених ним дій, їх небезпечності та даним про особу засудженого.

За таких обставин, касаційна скарга захисника підлягає задоволенню частково, а вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають зміні.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 2 роки.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 76 КК:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

В решті судові рішення залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3