Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4228/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/866/25
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 02 вересня 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 31 жовтня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 02 вересня 2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 31 жовтня 2025 року, без визначення розміру застави.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігти існуючим ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, застосувати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Зазначає, що суд помилково розглянув клопотання та не повернув його, оскільки прокурор у клопотанні просить продовжити запобіжний захід ОСОБА_6 1981 р.н., а продовжив ОСОБА_6 1970 р.н.

Стверджує, що суд необґрунтовано не визначив заставу.

Вказує, що залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_6 раніше не судимий.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Судом враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, в разі доведення вини ОСОБА_6 , вказує на обґрунтованість висновків суду про продовження існування ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою та зміни тримання під вартою на особисте зобов`язання, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення судом попередніх ухвал про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Аргументи захисника щодо розбіжностей у даті народження ОСОБА_6 , яка вказана у клопотанні прокурора, то на переконання апеляційного суду це звичайна описка, яка не впливає на суть прийнятого рішення про продовження запобіжного заходу.

Твердження захисника ОСОБА_7 , що суд залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_6 раніше не судимий є помилковими, оскільки суд при прийнятті рішення врахував цю обставину та прийшов до обґрунтованого висновку про продовження запобіжного заходу.

Крім того, відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Оскільки санкція ч.4 ст.189 КПК України передбачає покарання у виді позбавлення волі до 12 років, то суд вправі застосовувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства апеляційний суд погоджується з висновками суду про неможливість на даний час у застосуванні застави, а доводи захисника у цій частині не підлягають задоволенню.

За таких обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими та законними висновки слідчого судді про наявність достатніх підстав, згідно вимог ст.194 КПК України для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 вказав про застосування щодо нього фізичного та психологічного насильства в ДУ "Житомирська УВП №8" під час перебування під вартою, особами, які з ним утримуються, що на його думку пов`язано з кримінальним провадженням.

Відповідно до ч.6 ст.206 КПК України, апеляційний суд зобов`язаний реагувати на вказані факти виловлені обвинуваченим, а тому з метою перевірки цих обставин, в порядку кримінального процесуального закону вважає за необхідне доручити керівнику Житомирської обласної прокуратури організувати перевірку вказаних обставин.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування або зміни ухвали суду колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 02 вересня 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 31 жовтня 2025 року - без змін.

В порядку ч.6 ст.206 КПК України доручити керівнику Житомирської обласної прокуратури організацію проведення перевірки фактів висловлених в суді апеляційної інстанції обвинуваченим ОСОБА_6 про застосування до нього насильства в ДУ "Житомирська УВП №8" під час перебування під вартою.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: