Справа № 700/703/24
Провадження № 1-кп/700/4/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 р. Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Горностаївка Горностаївського району Херсонської області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, з середньою- спеціальною освітою, на утриманні має неповнолітню дитину, осіб похилого віку не маючий, інвалідом та пенсіонером не являється, який вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст.336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 №2105-ІХ, на усій території України оголошено загальну мобілізацію, яка на даний час продовжена.

ОСОБА_4 є військовозобов`язаним, відповідно до довідки військово лікарської комісії №1754 від 11.06.2024 року визнаним придатним до проходження військової служби та підлягав призову на військову службу під час загальної мобілізації.

Перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 в присутності ОСОБА_4 14.06.2024 було складено акт про відмову військовозобов`язаного від отримання повістки №341 про призов на військову службу під час мобілізації та відправлення до військової частини НОМЕР_1 , виклик на 05 год 00 хв. 16.06.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки на службу до лав Збройних Сил України під час загальної мобілізації.

ОСОБА_4 , будучи у встановленому законом порядку повідомлений працівниками вищеказаного центру про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу, достовірно знаючи, що відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543 ХII, Указу Президента України №64-2022 від 24 лютого 2022 року «Про ведення воєнного стану на території України», у з військовою агресією Російської федерації проти України, в Україні запровадження введення воєнного стану, відповідно діє особливий період та Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69-2022 проводиться призов на військову службу за мобілізацією, діючи умисно, з метою ухилення від призову за мобілізацією, після визнання його військово лікарською комісією придатним до військової служби за станом здоров`я та не маючи права на відстрочку від призову, в порушення вимог статті 65 Конституції України, статей 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25 березня 1992 року №2232-ХП, статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 24.02.2022 року №69-2022, 16 червня 2024 року письмово відмовився від проходження військової служби під час мобілізації та у такий спосіб ухилився від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 своє відношення до вчинено пояснити не міг, не розуміє чому він має служити.

Захисник просив врахувати стан обмеженої осудності особи при призначенні покарання.

Прокурор просив призначити реальне покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, встановив наступне.

Вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ст.336 КК України підтверджено дослідженими судом в судовому засіданні доказами.

Так, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 відмовся від отримання повістки, про що був складений акт який він підписав, про стан здоров`я ОСОБА_4 він не знав.

Рапортом начальника відділу обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 від 15.06.2024 року підтверджується, що ОСОБА_4 відмовився отримати повістку.

З даних повідомлення про кримінальне правопорушення начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.06.2024 року вбачається, що ОСОБА_4 відмовився від мобілізації.

Згідно рапорту начальника відділу обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 від 17.06.2024 року ОСОБА_4 для відправки 16.06.2024 року до лав ЗСУ не прибув.

Актом про відмову військовозобов`язаного від отримання повістки на призов по мобілізації від 14 червня 2024 року стверджується, що ОСОБА_4 відмовився отримувати повістку про прибуття для відправки по мобілізації та йому повідомлено про дату прибуття для відправки на військову службу.

До акту додано повістка на ім`я ОСОБА_4 від 14.06.2024 року.

Згідно довідки ВЛК від 11 червня 2024 року №30/35 ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби, що підтверджується також карткою медичного огляду від 11 червня 2024 року № 1754.

Суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі, його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 336 КК України ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. ст. 65 та 68 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, характеризуючі дані на винну особу та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Злочин передбачений ст.336 КК України є не тяжким злочином.

Згідно виписки із медичної картки ОСОБА_4 від 18 грудня 2023 року, ОСОБА_4 має діагноз: Z 47.0-стан після усунення травматичного вивиху акроміального кінця лівої ключиці. Згинально-привідна контрактура лівого плечового суглобу з больовим синдромом.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає стан здоров`я обвинуваченого та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання у вигляді позбавлення волі, передбачене санкцією ст.336 КК України.

Даний вид та розмір покарання є справедливим, пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам.

За приписами статей 50, 65 та 75 КК питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а і виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Так, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 400 від 09.07.2025 у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому правопорушень, у нього не відмічалися проявів хронічного психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки, а виявлялися прояви легкої розумової відсталості із значними поведінковими розладами (F-70.0 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), ускладненої проявами органічного емоційно-лабільного (астенічного) розладу (F-06.6 за МКХ-10) та психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності (F-10/24 за МКХ-10) через що він не міг повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними.

На теперішній час ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумства або іншим хворобливим станом психіки не страждає, а виявляє прояви легкої розумової відсталості із значними поведінковими розладами, органічного емоційно-лабільного (астенічного) розладу, та психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності-через що він не здатний повною мірою усвідомлювати дії і керувати ними, та не може самостійно приймати участь про розгляді справи у суді.

За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_4 не потребує застосування заходів примусових заходів медичного характеру.

Стаття 20 КК України визначає, що підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Верховний суд у своїй постанові від 14 липня 2025 року у справі №237/3510/23 зокрема вказує, що частина 2 ст. 20 КК України передбачає, що за наявності об`єктивних даних, які ґрунтуються на висновку відповідної експертизи, особа визнається судом обмежено осудною, і такий її стан повинен бути врахований судом під час постановлення остаточного рішення, яким закінчується кримінальне провадження, зокрема, може впливати на пом`якшення покарання такій особі за вчинення інкримінованого їй злочину. Щодо таких осіб приписи статей 50, 65 КК застосовуються з врахуванням положень ст. 20 КК.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосуванняст.75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, згідно з вимогами ст.75КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших злочинів, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за ним та постійного контролю за його поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, та вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Одночасно, при визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, виду і строку призначеного покарання, обставин, що характеризують особу обвинуваченого, середовище, в якому він перебуває та вважає за необхідне встановити його строком на 1 рік.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і тому відносно нього необхідно застосувати ст. 75 КК України звільнивши від відбуття покарання з випробуванням встановивши іспитовий термін один рік з покладенням обов`язків передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

З таким видом покарання із застсоуванням ст. 75 КК України погоджується і орган пробації у своїй досудовій доповіді.

Цивільний позов у справі не заявлено. Судові витрати та речові докази у справі відсутні. Підстав для обрання запобіжного заходу не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 336 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він, протягом іспитового строку, тривалістю один рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Лисянський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 376 КПК України копію негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1