ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 443/1807/20

провадження № 51-1378км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

представника потерпілого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні спільну касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 02 травня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Журавно Жидачівського р-ну Львівської обл. та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 17 травня 2023 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК та виправдано на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 373 та п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування завданої моральної шкоди залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року скасовано вирок районного суду від 17 травня 2023 року та призначено новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 в суді першої інстанції.

Вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 02 травня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 366 КК та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади на строк 1 рік.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат у провадженні.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу у сумі 15 000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.

За вироком районного суду ОСОБА_6 засуджено за внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, за таких обставин.

Так, ОСОБА_6 15 липня 2020 року (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), займаючи посаду начальника СРПП № 3 ПП Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області, перебуваючи на робочому місці у адміністративній будівлі Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області (вул. Садова, 4, м. Жидачів Львівської обл.), здійснював розгляд матеріалів Єдиного обліку № 2990 від 01 липня 2020 року, зареєстрованих у вищевказаному відділенні поліції за протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, поданої ОСОБА_9 04 червня 2020 року, який надійшов із Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області з додатками, за фактом можливого вчинення ОСОБА_10 неправомірних дій, а саме невідшкодування ОСОБА_9 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка мала місце 17 травня 2020 року у с. Ходорківці Жидачівського р-ну Львівської обл.

Цього ж дня (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у тому ж місці, ОСОБА_6 під час розгляду вищевказаних матеріалів ЄО № 2990 відібрав письмові власноручні пояснення в учасників вищевказаного ДТП ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які з-поміж іншого зазначили про те, що до приїзду працівників поліції місце ДТП вони не покидали та долучив їх до матеріалів ЄО № 2990.

Окрім цього, ОСОБА_6 під час розгляду згаданих вище матеріалів ЄО № 2990 ознайомився з роздрукованим на папері електронним рапортом ЄО № 2112 від 17 травня 2020 року, який оформлено за фактом вищевказаної ДТП та результатами виїзду працівників поліції на місце такої, та його змістом, у якому з-поміж іншої інформації зазначено про те, що 17 травня 2020 року ОСОБА_9 повідомив АРМ «оператор «102» про згадану вище ДТП із зазначенням місця події, даних про транспортні засоби, учасників та свої особисті дані.

У розділі «Доручено» вищевказаного електронного рапорту ЄО зазначено інформацію «Групи реагування патрульної поліції ІНФОРМАЦІЯ_2» та у розділах «Рішення» і «Примітки» вказано інформацію «Інформація про ДТП не підтвердилась».

Після цього, ОСОБА_6 долучив цей електронний рапорт ЄО № 2112 від 17 травня 2020 року до матеріалів ЄО № 2990 від 01 липня 2020 року.

За результатами розгляду вищевказаних матеріалів ЄО № 2990, 15 липня 2020 року о 12:15 ОСОБА_6 , будучи службовою особою та представником влади, повноважною (компетентною) особою органу державної влади на складання офіційних документів, а саме протоколів про вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, знаходячись на робочому місці у адміністративній будівлі Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області (вул. Садова, 4, м. Жидачів Львівської обл.), діючи умисно з використанням свого службового становища, всупереч інтересам служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи доказів, передбачених ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення далі - КУпАП) та Розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року, які встановлюють наявність адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 КУпАП (залишення місця дорожньо-транспортної пригоди) за порушення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підпунктів «а» (негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди) та «в» (не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди) пункту 2.10 ПДР та винність останніх у вчиненні таких, розуміючи те, що розшук ОСОБА_9 та ОСОБА_10 як осіб, що зникли з місця ДТП, у відповідності до вимог вищевказаної Інструкції не ініціювався та не здійснювався, тобто достовірно знаючи, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вищевказаних адміністративних правопорушень не вчиняли, тобто до приїзду працівників поліції не залишали місця ДТП, яка відбулась 17 травня 2020 року у с. Ходорківці Жидачівського району Львівської області, а саме зіткнення автомобіля марки «Форд» моделі «Фієста» (д. н. з. НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_9 та автомобіля марки «Джілі» моделі «MR-7151 А» (д. н. з. НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_10 , власноручно вніс завідомо неправдиві відомості до офіційних документів, а саме:

- до протоколу про адміністративне правопорушення на бланку серії ДПР18 № 447542 про вчинення ОСОБА_9 17 травня 2020 року о 14:30 в с. Ходорківці Жидачівського району Львівської області адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП за порушення підпунктів «а» та «в» пункту 2.10 ПДР;

- до протоколу про адміністративне правопорушення на бланку серії ДПР18 № 447543, про вчинення ОСОБА_10 17 травня 2020 року о 14:30 в с. Ходорківці Жидачівського району Львівської області адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП за порушення підпунктів «а» та «в» пункту 2.10 ПДР, та власноручно підписав вищевказані протоколи.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року вирок районного суду від 02 травня 2025 року змінено: ухвалено вважати ОСОБА_6 звільненим від покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК, яке призначено за ч. 1 ст. 366 КК у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади на строк 1 рік, у зв`язку із закінченням строків давності. В решті вирок залишено без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У поданій спільній касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 просять скасувати оскаржувані вирок та ухвалу і призначити новий розгляд цього кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Свою позицію обґрунтовують тим, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, адже він, керуючись положеннями статей 251, 252 КУпАП, склав протоколи про притягнення водіїв ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності за ДТП, яка мала місце 17 травня 2020 року. Наполягають, що засуджений прийняв таке рішення, керуючись зібраними доказами, зокрема, рапортами ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , а також схемою ДТП з участю ОСОБА_10 , яким він надав перевагу, врахував відмову ОСОБА_9 проїхати на місце ДТП, та відкинув пояснення ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (про те, що вони не покидали місця ДТП), а тому відомості, вказані ОСОБА_6 у згаданих протоколах, не є завідомо неправдиві. Вважають, що суди повинні були врахувати практику Верховного Суду, викладену у справі № 760/14696/15, та констатувати, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад інкримінованого правопорушення, адже останній склав протоколи про адміністативні правопоршення на підставі рапортів ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Натомість, на думку касаторів, суди не надали належної оцінки рапортам, що також призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильної оцінки дій засудженого.

Крім іншого зазначають, що суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, оскільки, відповідно до встановлених фактичних обставин, дії ОСОБА_6 підпадають під кваліфікацію за ст. 367 КК, тобто як службова недбалість.

Підсумовуючи, зазначають, що на всі ці порушення зверталася увага апеляційного суду, однак колегія суддів їх не перевірила, а тому, як уважають касатори, апеляційна скарга сторони захисту розглянута формально, оскільки безпідставно відмовлено стороні захисту у повторному дослідженні доказів, що призвело до постановлення судового рішення, яке не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Позиції інших учасників судового провадження

На касаційну скаргу сторони захисту надійшло письмове заперечення прокурора ОСОБА_13 , який, обґрунтовуючи свою позицію, просить залишити без змін оскаржувані судові рішення.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу, просили скасувати судові рішення і закрити кримінальне провадження, прокурор ОСОБА_5 заперечила проти її задоволення, просила судові рішення залишити без зміни.

Мотиви Суду

За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту і під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Оспорювання стороною захисту установлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії події, що зводиться до тверджень про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, враховуючи вимоги ст. 438 КПК, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги сторони захисту щодо неправильної, на їх думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.

Вирішуючи питання про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 366 КК, районний суд покликався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.

У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. У мотивувальній частині вироку суд виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.З позицією місцевого суду погодився і апеляційний суд, який зауважив про безпідставність доводів сторони захисту стосовно незаконності та необґрунтованості оскарженого вироку з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження щодо доведеності вини обвинуваченого.

Суть доводів касаційної скарги сторони захисту зводиться до незгоди з оцінкою доказів судами попередніх інстанцій. При цьому касатори фактично викладають власну оцінку обставин справи, відмінну від уже наданої. Водночас у касаційній скарзі не порушується питання про недопустимість доказів з огляду на ст. 87 КПК, а йдеться про їх неправильну оцінку, недостовірність та недостатність для висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, за версією сторони захисту, ОСОБА_6 , отримавши рапорти ОСОБА_11 і ОСОБА_12 (в яких, крім іншого, було зазначено, що на місці ДТП учасників не було виявлено),врахувавши відмову ОСОБА_9 проїхати на місце ДТП для складаення схеми ДТП, а такожсхемуДТП, яку він склав за участю ОСОБА_10 , надав перевагу цим доказам, та відкинув пояснення ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (які стверджували, що не покидали місця ДТП), та склав протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_9 і ОСОБА_10 за ст. 122-4 КУпАП, а тому відомості, вказані ОСОБА_6 у згаданих протоколах, не є завідомо неправдиві.

Таким чином, сторона захисту наполягає на відсутності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК.

Однак Верховний Суд не погоджується з цією позицією, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів провадження, районний суд засудив ОСОБА_6 за ч.1 ст. 366 КК, тобто за внесення до офіційних документів (протоколів про адміністративне правопорушення) завідомо неправдивих відомостей.

Згідно із диспозицією ч. 1 ст. 366 КК кримінальна відповідальність настає в разі вчинення однієї з альтернативних дій: а) складання неправдивого офіційного документу; б) видача неправдивого офіційного документа; в) внесення до офіційного документа неправдивих відомостей; г) інше підроблення офіційного документа.

Кожна із наведених у диспозиції дій є самостійною, тому вчинення будь-якої із них, тягне за собою склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 366 КК (службове підроблення).

Складання неправдивих офіційних документів означає повне виготовлення документа, який містить інформацію, що не відповідає дійсності. При цьому форма та реквізити документа відповідають необхідним вимогам.

Внесення до документів неправдивих відомостей - це внесення (включення) до дійсного (справжнього) офіційного документа, який зберігає належну форму та необхідні реквізити, інформації, яка повністю або частково не відповідає дійсності.

Суб`єктивна сторона службового підроблення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, характеризується тільки прямим умислом, тобто винуватий усвідомлює неправдивий характер тих відомостей, що вносяться ним до офіційних документів, або усвідомлює, що документ, який він видає, повністю чи частково не відповідає дійсності (є неправдивим).

Повертаючись до матеріалів цього кримінального провадження, слід зазначити, що суди попередніх інстанцій, незважаючи на позицію сторони захисту про відсутність складу інкримінованого злочину, спростували її належними та допустимими доказами, зокрема, показаннями: - потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 (які не заперечували факту ДТП та стверджували про те, що не покидали місця події); - свідка ОСОБА_11 (поліцейського, який повідомив, що виїжджав на місце ДТП за участі двох автомобілів, водії та транспортні засоби перебували на місці пригоди, письмового рапорту не складав); - свідка ОСОБА_12 (поліцейського, який виїжджав на місце ДТП 17 травня 2020 року та повідомив про те, що на місці події будь-яких письмових документів не складав, а лише електронний рапорт).

Також, на противагу позиції обвинуваченого ОСОБА_6 , крім показань зазначених вище осіб, які узгоджуються між собою, суд першої інстанції покликався на дані, що містяться в інших доказах, зокрема:

- заяві ОСОБА_9 , направленій до ТУ ДБР у м. Львові, про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 366 КК від 27 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 ,

- матеріалах ЄО № 2990 від 01 липня 2020 року про результати проведення перевірки за зверненням ОСОБА_9 : - довідці про результати проведеної перевірки від 15 липня 2020 року; - супровідному листі Залізничного ВП ГУНП у Львівській області від 09 червня 2020 року та довідці про результати перевірки від 04 червня 2020 року, згідно з якими матеріали по заяві ОСОБА_9 скеровано у Жидачівський ВП ГУНП у Львівській області для проведення перевірки; - протоколі заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 04 червня 2020 року, у якому зафіксована усна заява ОСОБА_9 щодо вжиття заходів до ОСОБА_10 , який скоїв ДТП 17 травня 2020 року в с. Ходорківці Львівської області та пошкодив його транспортний засіб; - поясненнях ОСОБА_9 , отримані ДОП ВП ПП Залізничного ВП ГУНП у Львівській області від 04 червня 2020 року;

- копіях пояснень ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (кожного окремо), отриманих 15 липня 2020 року начальником СРПП № 3 ПП Жидачівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 про події ДТП 17 травня 2020 року;

- копії схеми місця ДТП, складеної 15 липня 2020 року начальником СРПП №3 ПП Жидачівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 , на якій зазначено, про те, що пригода мала місце 15 липня 2020 року, позначено місце зіткнення та відсутнє умовне зображення транспортних засобів. Наявний підпис ОСОБА_10 про ознайомлення із схемою ДТП. На зворотній частині схеми місця ДТП відсутні записи про транспортні засоби та їх пошкодження, наявний рукописний запис: «т/з залишено місце ДТП»;

- рапорті начальника СРПП №3 ПП Жидачівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 на ім`я начальника Жидачівського ВП ГУНП у Львівській області від 15 липня 2020 року про відмову ОСОБА_9 виїхати на місце ДТП для складання схеми місця ДТП;

- копіях протоколів про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 447544 від 15 липня 2020 року за ст. 124 КУпАП та ДПР18 № 447543 за 122-4 КУпАП щодо ОСОБА_10 , ДПР18 №447542 від 15 липня 2020 року за ст. 122-4 КУпАП щодо ОСОБА_9 ;

- копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимів серії БАА №164101 від 15 липня 2020 року;

- копії рапорту від 17 травня 2020 року начальника СРПП №1 ПП Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ст.сержанта поліції ОСОБА_11 ;

- електронному рапорті реєстрації ЄО № 2112 від 17 травня 2020 року (введено цього ж дня 14:48) за повідомленням, що надійшло зі служби 102, у якому зазначено: первинна кваліфікація ДТП (04.06.2020 15:12). Робота СОГ: виїзд 14:39, прибуття 14:45, закінчення 16:40. Група реагування патрульної поліції ІНФОРМАЦІЯ_2. Фабула: 17 травня 2020 року надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою Жидачівський район с. Ходорківці заявник ОСОБА_9 повідомив про ДТП без травмованих між автомобілем марки «Джилі» (д. н. з. НОМЕР_3 ) і автомобілем марки «Форд Фієста» (д. н. з. НОМЕР_1 ). Вказано контактний номер телефону ОСОБА_9 « НОМЕР_4 ». Рішення: матеріали спис. в справу №2112-2020 дата: 17 травня 2020 року о 16:44. Прийняв: група реагування ПП ІНФОРМАЦІЯ_2. Затвердив: начальник ОСОБА_15 Примітка: інформація про ДТП не підтвердилась;

- копіії долученого до клопотання ОСОБА_9 від 12 жовтня 2020 року, адресованого до ТУ ДБР у м. Львові, рапорту від 17 травня 2020 року поліцейського СРПП №1 ПП Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_12 ;

- копіях, долучених до клопотання ОСОБА_9 від 12 жовтня 2020 року, адресованого до ТУ ДБР у м. Львові: - свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів «Ford Fiesta» (д. н. з. НОМЕР_2 ), власником якого є ОСОБА_9 , та транспортного засобу «Geely MR7151А» (д. н. з. НОМЕР_1 ), власником якого є ОСОБА_10 ; - фото з місця події, на яких зафіксовані пошкоджені транспортні засоби, а також поліцейський службовий транспортний засіб та працівники поліції; - квитанції від 17 травня 2020 року про евакуацію автомобіля «Ford Fiesta» (д. н. з. НОМЕР_2 ); - копією постанови Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року у справі №462/4518/20; копією постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2020 року у справі №462/4521/20.

- висновку службового розслідування щодо можливого неналежного виконання службових обов`язків працівниками Жидачівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, затвердженого 22 жовтня 2020 року;

- висновку судової почеркознавчої експертизи № 6933 від 12 листопада 2020 року, згідно з яким виконавцем підпису та рукописних записів у протоколах про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 447542 та ДПР18 № 447543 є ОСОБА_6 ;

- посадовій інструкції начальника СРПП №3 ПП Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 ;

- наказі начальника Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 10 січня 2019 року № 5 про закріплення відповідального за станом ведення адміністративної практики та порядок оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яким відповідальним за діловодством про адмінправопорушення закріплено ОСОБА_6 .

З огляду на зазначений вище обсяг доказів у сукупності, яким районний суд надав оцінку, з якою погодився і суд апеляційної інстанції, колегія суддів відхиляє доводи касаторів про те, що сторона обвинувачення не довела належними та допустимими доказами, що ОСОБА_6 вніс до офіційних документів (протоколів про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 447542 та серії ДПР18 № 447543) завідомо неправдиві відомості, адже пояснення безпосередніх учасників ДТП, що відбулась 17 травня 2020 року, - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , фотографії з місця події того дня, виклик ОСОБА_9 служби «102» та евакуатора доводять протилежне і сумніву у Суду не викликають.

Між тим варто зауважити, що суд апеляційної інстанції, спростовуючи позицію сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого правопорушення, акцентував на тому, що в розпорядженні ОСОБА_6 був електронний рапорт за ЄО № 2112 від 17 травня 2020 року, у якому було зазначено час отримання повідомлення про ДТП від ОСОБА_9 , час роботи СОГ: виїзд 14:39, час прибуття 14:45 та час закінчення 16:40. Вказано патруль «ІНФОРМАЦІЯ_3» відправлений о 14:35, а прибув о 15:02. Тобто, час який пройшов від моменту повідомлення про ДТП та час прибуття поліцейський є незначним, а саме 6-25 хв. Крім того у ОСОБА_6 були фотографії з місця події, на яких були зображені пошкоджені ті транспортні засоби, про які вказав ОСОБА_9 17 травня 2020 року у повідомленні на «102». Розташування та пошкодження транспортних засобів вказувало на те, що подальше використання автомобіля «Форд Фієста», (д.н. з. НОМЕР_1 ) здійснення пересування на такому було неможливим та таке використання суперечило б пункту 31.6 ПДР.

Також апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_6 розумів, що водіями не могло складатись спільне повідомлення про ДТП страховику, а відтак і мирно роз`їхатись останні не мали права, на що також вказує і факт повідомлення про ДТП на «102», а надані ними розписки про виплату та отримання коштів свідчать лише про добровільне відшкодування ОСОБА_10 завданої шкоди та не могли розцінюватись як такі що підтверджують факт залишення ними місця ДТП до приїзду працівників поліції, оскільки інформація, зазначена у них стосується виключно порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_6 , керуючись положеннями статей 251, 252 КУпАП, оцінив докази та прийняв рішення про притягнення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності, колегія суддів уважає неспроможними, оскільки, як вірно акцентував апеляційний суд, ця норма Закону стосується органу (посадової особи), який розглядає справу про адміністративне правопорушення і приймає рішення по суті за результатами такого розгляду, а не посадової особи, уповноваженої на збирання доказів та складення протоколу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_6 , будучи службовою особою уповноваженою на складання протоколів про адміністративне правопорушення, маючи обов`язок щодо збирання доказів, отримавши у розпорядження докази, відомості у яких є суперечливими, не усунув ці істотні розбіжності, не здобувши жодних інших належних доказів залишення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 місця ДТП 17 травня 2020 року, окрім рапортів працівників поліції, зокрема не опитавши ОСОБА_14 і ОСОБА_11 , розуміючи, що будь-які сумніви щодо вини особи тлумачаться на її користь, усвідомлюючи те, що ці відомості не підтверджені достатніми доказами, тобто фактично усвідомлюючи неправдивий, тобто такий що не підтверджений, характер згаданих відомостей, вніс їх до протоколів про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 447542 та серії ДПР18 №447543.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 надав перевагу рапортам працівникам поліції ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , а тому його дії не є такими, що утворюють склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, колегія суддів відхиляє, адже рапорт працівника поліції, як правильно зазначив апеляційний суд, не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень за відсутності інших належних доказів підтвердження вчинення правопорушення.

Водночас колегія суддів зауважує, що посилання сторони захисту на позицію Верховного Суду, викладену у справі № 443/1807/20, як на підставу для твердження про відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, є не релевантним обставинам цього кримінального провадження.

Верховний Суд уважає непереконливими доводи сторони захисту про те, що апеляційний суд під час апеляційного провадження безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 404 КПК, з огляду на ухвалу апеляційного суду від 12 серпня 2025 року, з якої вбачається, що його колегія суддів відхилила, оскільки апелянт не зазначав про те, що суд першої інстанції їх не досліджував або досліджував неповністю чи з порушеннями.

Не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту про формальний розгляд кримінального провадження в апеляційному суді.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд, керуючись статтями 404, 405, 407, 412-414 КПК, переглянув вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , доводи якої є аналогічними спільній касаційній скарзі, та за скаргою прокурора, ретельно перевірив зазначені в них аргументи, проаналізував їх, дав на них переконливі відповіді, вказавши в ухвалі підстави необґрунтованості доводів сторони захисту.

Суд уважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до правил кримінального процесуального закону, постановлена ухвала не суперечить приписам статей 370, 419 КПК, а тому твердження сторони захисту про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону є безпідставним.

Перевіривши доводи в касаційній скарзі та матеріали кримінального провадження, Верховний Суд погоджується з наведеними місцевим та апеляційним судами висновками на спростування наведених вище доводів, вважає їх обґрунтованими та мотивованими.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які би були безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, під час перевірки матеріалів кримінального провадження суд касаційної інстанції не встановив.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення спільної касаційної скарги засудженого та його захисника.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 02 травня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3