Справа № 742/4541/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/149/26
Категорія - ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000496 від 26.05.2025 року за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Прилуки, з середньою освітою, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Прилуцького міськрайонного суду від 31.10.2024 р. за ч.1 ст.310, ч.1 ст.309 КК України до пробаційного нагляду строком на 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 КК, ч.2 ст.309 України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 КК, ч.2 ст.309 України, та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.263 КК України - у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі,

- за ч.2 ст.309 КК України - у виді 2 /двох/ років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Прилуцького міськрайонного суду від 31.10.2024 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування ОСОБА_8 покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати пов`язані із залученням експертів в сумі 11 588 грн.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій свого підзахисного, просить змінити вирок суду та призначити останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Вказує, що за наявності кількох пом`якшуючих обставин, зокрема, щирого каяття у вчиненому, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення дачі правдивих показань про обставини вчинення злочину, критичне засудження обвинуваченим власної поведінки в судовому засіданні, беручи до уваги тяжкість вчинених злочинів, та те, що ОСОБА_8 є особою з інвалідністю ІІ групи і має фізичні вади, свідчить про можливість призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 , діючи умисно, реалізовуючи протиправний намір, в порушення вимог п.1.2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2471-XII від 17.06.1992 р. «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 17.10.1992 р., «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998 р., на початку 2023 р., точного часу та дати в ході судового розгляду не встановлено переніс до житлової кімнати будинку з гаражного приміщення за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, 30.07.2025 р. в період часу з 07 год. 22 хв. по 08 год. 15 хв. в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 працівниками поліції було виявлено та вилучено корпус гранати Ф-1, у якому, відповідно до висновку експерта від 13.08.2025 р. № KCE-19/125-25/10929 речовина, що міститься в корпусі гранати є вибуховою, а саме: тротил. Маса тротилу, відповідно до висновку експерта від 04.08.2025 р. №СЕ-19/125-25/10697-ВТХ, складає 50-56г.

Вказаними діями, які виразились у незаконному зберіганні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України.

Крім того, ОСОБА_8 восени 2024 р. зірвав на території подвір`я за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , дикорослу рослину коноплі, яку в подальшому висушив та подрібнив із застосуванням фізичної сили рук у гаражному приміщенні за місцем свого проживання, чим незаконно виготовив наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс, та який продовжив зберігати у вищевказаному гаражному приміщенні без мети збуту, для подальшого власного вживання до 30.07.2025 р.

У подальшому, 30.07.2025 р. в період часу з 07 год. 22 хв. по 08 год. 15 хв. в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції серед іншого було виявлено та вилучено речовину рослинного походження, що містилась у полімерному пакеті з пазовим замком, яка згідно висновку експерта № СЕ-19/125- 25/107НЗПРАП від 14.08.2025 р. є канабісом.

Маса в перерахунку на висушену речовину 1,789 г.; речовину рослинного походження, що містилась в полімерному пакеті, яка згідно висновку експерта № СЕ-19/125-25/107НЗПРАП від 14.08.2025 р. є канабісом.

Маса в перерахунку на висушену речовину становить 25,671 г., загальною масою 27,46 г.; дерев`яний предмет, зовні схожий на люльку для куріння та двох фрагментах коркового матеріалу, відповідно до висновку експерта № СЕ-19/125-25/10719-НЗПРАП від 12.08.2025 р. містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено екстракт канабісу, маса якого, в перерахунку на висушену речовину, становить відповідно 0,452 г.

Вказаними діями, які виразились у незаконному виготовленні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту особою, раніше засудженою протягом року за цією статтею, ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про особу обвинуваченого, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

З кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу колегія суддів погоджується.

Погоджується колегія суддів і з кваліфікацією дій обвинуваченого ч.2 ст.309 КК України, які виразились у незаконному виготовленні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту особою, раніше засудженою протягом року за цією статтею.

Що стосується доводів сторони закисту про призначення ОСОБА_8 занадто суворого покарання, то вони не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За правилами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу винного й навів у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.

Зокрема, судом першої інстанції враховано, характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за аналогічне кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, скоїв злочини в період відбування покарання у виді пробаційного нагляду офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що покарання із застосуванням положень ст.69 КК України призначається у виключних випадках не лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а потребує ще наявність умов, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що мають існувати в сукупності та взаємозв`язку.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення ст. 66 та ст. 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

При цьому, при призначенні покарання, суд першої інстанції встановив та врахував обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та відсутність обставин, які покарання обтяжують.

Надавши оцінку, всім даним характеризуючим обвинуваченого, його ставленню до вчиненого, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього, і всі ці обставини у своїй сукупності не дають додаткових підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж призначене судом першої інстанції.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього за умови призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

ОСОБА_8 вчинив злочин після постановлення попереднього вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31.10.2024 року але до повного відбуття покарання, що свідчить про його схильність до вчинення кримінально-караних дій і небажання стати на шлях виправлення, а тому колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення призначеного йому покарання та погоджується з тим, що остаточне покарання обвинуваченому слід призначати на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.

З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише протягом визначеного судом строку позбавлення волі, а тому призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

Відтак, усі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу, оскільки вони носять формальний, суто суб`єктивний характер і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого. Що стосується доводів сторони захисту про наявність у обвинуваченого тяжких хронічних хвороб, то в порядку виконання вироків може бути вирішене питання про звільнення його від покарання за хворобою.

Істотних порушень органом досудового розслідування чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_4