Провадження № 1-кп/554/1187/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року місто Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001121 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в суді перебуває вищевказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив та підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор покликається на обставини, зазначені ним в обвинувальному акті, згідно з якими сторона обвинувачення інкримінує ОСОБА_4 епізод злочинної діяльності від 01 вересня 2025 року, приблизно о 03:50 год, з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану. Зокрема, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який, у разі доведеності його вини, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Також зазначає про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведення вини, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень; незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Зокрема, зазначає, що потерпіла надала вагомі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, у зв`язку з чим обвинувачений може намагатися впливати на неї шляхом погроз, підкупу чи шантажу з метою зміни потерпілою своїх свідчень. Так само обвинувачений може впливати й на свідків. Натомість, зміна показань чи відмова від давання показань потерпілою чи свідками на користь обвинуваченого унеможливить якісне проведення судового розгляду та позбавить можливості притягнення винної особи до кримінальної відповідальності. На думку прокурора, обвинувачений також може продовжити протиправну діяльність та вчиняти нові кримінальні правопорушення, оскільки обвинувачений ніде не працює, відповідно, не має постійного заробітку чи законних джерел доходів, що свідчить про відсутність в останнього будь-яких засобів для забезпечення життєдіяльності, водночас становить ризик вчинення правопорушень корисливої спрямованості в майбутньому. Так, прокурор зазначає, що 29 листопада 2024 року ОСОБА_4 вже затримували в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. 30 листопада 2024 року слідчий суддя Шевченківського (Октябрського) районного суду міста Полтави застосовував до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів із можливістю внесення застави. Надалі запобіжний захід у виді тримання під вартою було продовжено ухвалами Подільського (Ленінського) районного суду міста Полтави. Зрештою, 20 травня 2025 року ОСОБА_4 був звільнений з-під варти під заставу та на нього покладено процесуальні обов`язки, передбачені ухвалою суду. Крім того, ОСОБА_4 допускав неявки у судові засідання в іншому кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді в Подільському районному суді міста Полтави, у зв`язку з чим прокурор подавав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу на тримання під вартою. 09 вересня 2025 року ухвалою Подільського районного суду міста Полтави ОСОБА_4 залишено запобіжний захід у виді застави. Однак, як зазначає прокурор у клопотанні, обвинувачений ОСОБА_4 , маючи встановлені відносно нього ухвалою суду обов`язки, вчинив нове діяння за ознаками тяжкого злочину майнового характеру проти потерпілої жінки поважного віку з інвалідністю ІІ групи.

На переконання прокурора, вказані вище обставини у їх сукупності вказують на те, що ОСОБА_4 має підвищену суспільну небезпечність, не має стабільного заробітку, не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став, вчинив новий злочин, а тому може продовжити злочинну діяльність.

Ризик переховування обвинуваченого прокурор обґрунтовує тяжкістю інкримінованого ОСОБА_4 правопорушення, у зв`язку з чим останній може покинути постійне місце проживання з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності.

Крім того, з урахуванням наведених вище обставин, прокурор вважає, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Інші більш м`які запобіжні заходи, на переконання прокурора, обирати обвинуваченому недоцільно, оскільки особисте зобов`язання не буде дієвим з огляду на особу обвинуваченого, його репутацію, вищевказані ризики та тяжкість кримінального правопорушення. Особисту поруку не можна застосувати, оскільки жодна особа, яка заслуговує на відповідну довіру, не зверталася до органів досудового розслідування з метою поручитися за обвинуваченого і такої пропозиції не надходило й від нього самого. Заставу не можна застосувати, оскільки до обвинуваченого такий запобіжний захід вже застосовувався судом і був обвинуваченим порушений, після цього обвинувачений вчинив нове діяння за ознаками тяжкого злочину з корисливих мотивів. Домашній арешт, на думку прокурора, не можна обирати обвинуваченому з огляду на процесуальну поведінку ОСОБА_4 і те, що він підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання зазначеним ризикам.

У судовому засіданні обвинувачений та захисник із зазначеним клопотанням прокурора не погодилися, зазначили, що зазначені прокурором ризики не є обґрунтованими, а отже не доведені. Просили змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, або зменшити розмір застави.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши необхідні матеріали кримінального провадження, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Так, 17 вересня 2025 року під час досудового розслідування цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 15 листопада 2025 року. Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави 30 (тридцять) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560,00 грн.

З вищевказаної ухвали слідчого судді вбачається, що під час досудового розслідування встановлено наступні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України: обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу в кримінальному провадженні; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

13 листопада 2025 року під час підготовчого засідання суд обрав (продовжив строк) запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до 10 січня 2026 року включно; визначено ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у виді застави 30 (тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840,00 грн.

Суд вважає, що вказані прокурором ризики є доведеними, на теперішній час не змінилися та їх вагомість не зменшилася з огляду на таке.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. При цьому ризик втечі оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками.

Оскільки справа перебуває на стадії судового розгляду по суті, суд не дає оцінки обґрунтованості підозри.

Обвинувачений у судовому засіданні визнав факт відсутності в нього офіційного місця роботи та легальних джерел доходів.

Обвинувачений ОСОБА_4 має професійно-технічну освіту, працездатного віку, не хворіє, фізично розвинений, але не працює, не одружений, на утриманні осіб не має, зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий, востаннє 02 квітня 2019 року вироком Октябрського районного суду міста Полтави за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з фактичним відбуттям призначеного покарання.

Крім того, на розгляді в Подільському районному суді міста Полтави перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000674 від 29.11.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. Згідно з відомостями, які надав прокурор у судовому засіданні, в зазначеному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 90840,00 грн, і станом на теперішній час за обвинуваченого на депозитний рахунок внесено вказаний розмір застави у зв`язку з чим останнього було звільнено з-під варти. Однак, обвинувачений після звільнення вчинив злочин, який є предметом розгляду цієї справи.

Між тим, оцінку вказаним обставинам щодо особи обвинуваченого суд надавав і під час обрання запобіжного заходу. Зазначені обставини на теперішній час не змінилися.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який продовжено до теперішнього часу.

На думку суду, враховуючи характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , ця обставина сама по собі свідчить про наявність ризиків, які зазначені прокурором, серед яких, ризик переховування від суду, а також перешкоджання кримінальному провадженню.

Та обставина, що ОСОБА_4 має постійне (зареєстроване) місце проживання не є безперечним фактором, що здатний запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду.

Також прокурор наголосив на ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе продовжити протиправну діяльність щодо вчинення нових корисливих злочинів як джерела для забезпечення існування та заради отримання прибутку.

Більше того, судовий розгляд кримінального провадження по суті не розпочато, свідки і потерпіла у кримінальному провадженні не допитувалися в судовому засіданні, письмові, речові та інші докази також не досліджувалися.

Таким чином, є вагомі підстави вважати, що обвинувачений, якому стороною обвинувачення інкриміновано, зокрема, вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочинів, дійсно може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані обставини є достатніми для висновку, що ризики, які визначені в ухвалі слідчого судді, заявлені і доведені прокурором у судовому засіданні, на теперішній час не зменшилися, а жоден інший запобіжний захід на теперішній час не може їм запобігти.

Нових же, суттєвих обставин, які б давали підстави для зміни обраного запобіжного заходу захистом не зазначено, тоді як встановлені вище ризики не зникли та не зменшилися, що в сукупності виправдовує подальше застосування цього запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Зрештою, клопотання захисника та обвинуваченого про обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема у виді домашнього арешту, окрім вищенаведеного, не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що суду не надано жодних відомостей про можливе місце проживання обвинуваченого, згоду на це власників такого житла.

Таким чином, клопотання прокурора необхідно задовольнити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 331, 370, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити до 25 лютого 2026 року включно строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001121.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1