КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/917/2026 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2025 року в кримінальному провадженні №000008 від 01.05.2024 року про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Просив накласти арешт з метою збереження речових доказів шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на речі та документи, які було вилучено в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: - один аркуш формату «А4» із чорновими літерними та цифровими записами; - ноутбук марки «HP» 250 Gb Prodid 27k00EA AKD, s/n: CND11669m7, модель: RTL8821CE із зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «SAMSUNG», модель «GALAXY A54 5а», модель «SM-A546E/DS», серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 , із сім-картами операторів мобільного зв`язку з номером НОМЕР_4 та НОМЕР_5 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №000008 від 01.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212 та ч. 3 ст.209 КК України.

Службові особи ПП «ПСМЛ «ЕКСКУЛАБ» () у період часу з 01.01.2020 року по теперішній час, а також службові особи ТОВ «МЦ «МЕТРИКА» (ЄРПОУ 44066825), ТОВ «ЕЛАБ» (ЄРПОУ 44066825) та ПП «ПСМЛ «ЕСКУЛАБ» (ЄРПОУ 44066825) у період часу з 01.10.2024 по теперішній час, за попередньою змовою з бенефіціарними власниками підприємств та іншими невстановленими особами, в порушення вимог п.п.14.1.71 та п.п. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, ухилились від сплати податку на прибуток шляхом не відображення отриманих готівкових коштів за надання медичних послуг, що фактично призвело до ненадходженню до державного бюджету України коштів в особливо великих розмірах.

Службові особи ПП «ПСМЛ «ЕСКУЛАБ» (), за попередньою змовою з бенефіціарними власниками підприємства та іншими невстановленими особами, у період часу з 01 січня 2020 року по теперішній час, набули, володіли, використали, розпорядилися коштами в особливо великих розмірах, у тому числі здійснили фінансової операції, щодо яких фактичні обставини свідчать про одержання їх злочинним шляхом.

10.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2025 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та в подальшому вилучено: один аркуш формату «А4» із чорновими літерними та цифровими записами; ноутбук марки «HP» 250 Gb Prodid 27k00EA AKD, s/n: CND11669m7, модель: RTL8821CE із зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «SAMSUNG», модель «GALAXY A54 5а», модель «SM-A546E/DS», серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 , із сім-картами операторів мобільного зв?язку з номером НОМЕР_4 та НОМЕР_5 .

Постановою старшого детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_9 від 10.10.2025 вилучене майно та документи, а саме: один аркуш формату «А4» із чорновими літерними та цифровими записами; ноутбук марки «HP» 250 Gb Prodid 27k00EA AKD, s/n: CND11669m7, модель: RTL8821CE із зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «SAMSUNG», модель «GALAXY A54 5а», модель «SM-A546E/DS», серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 , із сім-картами операторів мобільного зв`язку з номером НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , відповідно до ст. 98 КПК України визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Прокурор вказував, що вилучені за результатами проведеного обшуку документи, предмети та речі, у тому числі мобільний телефон та комп?ютерна техніка містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають ознакам речових доказів, передбаченим ст.98 КПК України, у зв`язку з чим постановою детектива від 10.10.2025 вилучене майно та документи визнано речовим доказом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2025 року клопотання задоволено.

Накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: - один аркуш формату «А4» із чорновими літерними та цифровими записами; - ноутбук марки «HP» 250 Gb Prodid 27k00EA AKD, s/n: CND11669m7, модель: RTL8821CE із зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «SAMSUNG», модель «GALAXY A54 5а», модель «SM-A546E/DS», серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 , із сім-картами операторів мобільного зв`язку з номером НОМЕР_4 та НОМЕР_5 .

Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов до висновку, що з метою запобігання можливості приховування, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовими доказами постановою детектива від 10.10.2025, є достатні підстави для накладення арешту на вищезазначене майно.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , 29.10.2025 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання.

Зазначав, що станом на момент подання апеляційної скарги повний текст ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2025 року не був виготовлений та вручений сторонам у справі та після отримання повного тексту ухвали слідчого судді будуть подані додаткові доводи та письмові докази до даної апеляційної скарги.

23.12.2025 на адресу Київського апеляційного суду надійшли доповнення адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , до апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що вилучений мобільний телефон та ноутбук - є власністю ОСОБА_8 , яка не є фігурантом розслідуваного кримінального провадження, їй не вручалась підозра у вчиненні кримінального правопорушення. Вилучені речі, мобільний телефон та ноутбук не містять доказового значення згідно з обставинами розслідуваного кримінального провадження, не є предметом чи знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, не містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення. Отже, даний мобільний телефон та ноутбук не є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України.

Враховуючи обставини можливого вчинення злочинів, які розслідуються у цьому кримінальному провадженні, відсутня сукупність розумних підозр вважати, що у вилученому у ОСОБА_8 мобільному телефоні та ноутбуці може міститися інформація, яка може бути використана як доказ у кримінальному провадженні. Так, детективами БЕБ України здійснюється розслідування за фактом ухилення від сплати податків службовими особами перелічених в ухвалі від 06.10.2025 підприємств, однак доказів факту відношення ОСОБА_8 до цього, сторона обвинувачення не надає.

У клопотанні прокурора про арешт майна та в оскаржуваній ухвалі не деталізовано яким саме чином ОСОБА_8 може відчужити арештоване майно на користь третіх осіб, знищити або втратити.

23.12.2025 на адресу Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга з доповненнями адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,доводи представника власника майна, в підтримку поданої апеляційної скарги, з наведених в ній підстав, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №000008 від 01.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212 та ч. 3 ст.209 КК України.

10.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2025 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та в подальшому вилучено: один аркуш формату «А4» із чорновими літерними та цифровими записами; ноутбук марки «HP» 250 Gb Prodid 27k00EA AKD, s/n: CND11669m7, модель: RTL8821CE із зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «SAMSUNG», модель «GALAXY A54 5а», модель «SM-A546E/DS», серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 , із сім-картами операторів мобільного зв?язку з номером НОМЕР_4 та НОМЕР_5 .

Постановою старшого детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_9 від 10.10.2025 вилучене майно та документи, а саме: один аркуш формату «А4» із чорновими літерними та цифровими записами; ноутбук марки «HP» 250 Gb Prodid 27k00EA AKD, s/n: CND11669m7, модель: RTL8821CE із зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «SAMSUNG», модель «GALAXY A54 5а», модель «SM-A546E/DS», серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 , із сім-картами операторів мобільного зв`язку з номером НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , відповідно до ст. 98 КПК України визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

З висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, досліджені матеріали судового провадження, вислухано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання, заперечення представника власника майна щодо його задоволення, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, а також обставини кримінального провадження №000008 від 01.05.2024, та відношення до нього вказаного майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що зазначене в клопотанні майно, підпадає під ознаки речових доказів, а також постановою детектива від 10.10.2025 вищевказане майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено відношення майна до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Твердження апелянта про те, що вилучений мобільний телефон та ноутбук - є власністю ОСОБА_8 , яка не є фігурантом розслідуваного кримінального провадження, їй не вручалась підозра у вчиненні кримінального правопорушення. Вилучені речі, мобільний телефон та ноутбук не містять доказового значення згідно з обставинами розслідуваного кримінального провадження, не є предметом чи знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, не містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення. Отже, даний мобільний телефон та ноутбук не є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника власника майна, слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без зміни.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4