Справа № 645/6803/23
Провадження № 1-кп/645/102/25
В И Р О К
28 листопада 2025 року м. Харків
Немишлянський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
За участю прокурораНемишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 ,
Захисника адвоката ОСОБА_4
Обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, тимчасово не працюючого, з середньою освітою, раніше судимого вироком Київського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2016 року за ст. 289 ч. 1 до 3 років обмеження волі, з застосуванням ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття з іспитовим строком 1 рік; вироком Московського районного суду м. Харкова від 26 липня 2023 року за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, згідно ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе не визнав, та пояснив, що квартира АДРЕСА_2 є двокімнатною квартирою була придбана ним особисто, але оформив він її на свою мати. Він у неї проживав. У жовтні 2023 року да нього звернулись знайомі, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з проханням орендувати квартиру. Він заселив до квартири сім`ю ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , з двома дітьми, та ОСОБА_14 , вони мешкали у різних кімнатах. Орендна плата становила 4000 грн. на місяць. ОСОБА_15 з чоловіком оплатили 2000 грн., а ОСОБА_12 коштів за проживання не сплачував. Крім того, ОСОБА_12 постійно приводив до квартири друзів, а також вживав наркотичні засоби (метадон), оскільки перебував у відповідній програмі. У зв`язку з цим обвинувачений попросив ОСОБА_12 звільнити кімнату. ОСОБА_12 проживав у квартирі більше місяця. Коли приїхали батьки ОСОБА_12 , вони забрали його особисті речі, однак телевізор ОСОБА_12 залишив як борг за оренду квартири. Обвинувачений пояснив, що домовився з ОСОБА_16 про розрахунок за проживання, але у того не було коштів, тому вони погодилися, що він залишить телевізор як оплату боргу. Після того як ОСОБА_12 виїхав, обвинувачений наступного дня забрав телевізор і здав його до ломбарду. Обвинувачений вказав, що він категорично заперечує свою провину у крадіжки майна ОСОБА_14 , оскільки він забрав телевізор в рахунок погашення боргу, про що він домовився з власником телевізора ОСОБА_16 . Обвинувачений не приховував, що він здав телевізор у ломбард, оскільки був впевнений у правомірності своїх дій.
Не дивлячись на невизнання своєї провини обвинуваченим, його провина у фактично скоєному повністю підтверджується сукупністю зібраними у справі і дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.
Показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка у судовому засіданні вказала, що у неї є син ОСОБА_17 . Їй відомо, що він домовився з ОСОБА_18 про оренду квартири. Орендна плата становила 4000 грн на місяць. Вона з чоловіком дала деякі речи сину для проживання у м. Харкові, у тому числі і телевізор. Син проживав у квартирі ОСОБА_19 біля місяцю. Телевізор вона купувала близько два роки тому. Він був не для продажу, а саме для того, щоб ним користувався син. Через місяць після того, як син почав орендувати квартиру, він приїхав у с. Ковяги, де мешкає потерпіла, та вказав, що бажає жити разом з ними, батьками. Наступного дня, потерпіла приїхала до квартири, яку орендував її син, щоб забрати речи сина, але телевізора у квартирі вже не було. Вона спілкувалась з ОСОБА_5 та вимагала повернення належного їй майна та казала, що у разі неповернення телевізора, вона буде звертатися до правоохоронних органів, але ОСОБА_5 не повернув телевізор, що змусило потерпілу звернутися до поліції. Також, там проживала дівчина ОСОБА_15 , яка повідомила потерпілій, що обвинувачений забрав телевізор. Згодом потерпіла дізналася, що телевізор знаходиться у ломбарді. За її словами, телевізору було приблизно два роки, його вартість становила близько чотирьох тисяч гривень.
Показаннями свідка ОСОБА_20 , яка у судовому засіданні вказала, що вона разом із чоловіком проживала неподалік від квартири ОСОБА_21 за адресою: АДРЕСА_3 . Її чоловік зустрів ОСОБА_22 та в усній формі домовився з ним про оренду квартири, 2000 грн за кімнату. В іншій кімнаті проживав знайомий ОСОБА_17 . Кімнати в квартирі не зачинялися. Свідок пояснила, що ОСОБА_22 приходив до квартири майже щодня. Власного ключа він не мав, оскільки ключ був один, і він заходив лише тоді, коли хтось перебував удома. Свідок зазначила, що, повернувшись одного дня до дому, вона побачила, як ОСОБА_22 виносить телевізор із кімнати ОСОБА_12 , який на той час поїхав до матері. Кому належав телевізор, свідок не знає. На її запитання ОСОБА_22 відповів, що ОСОБА_12 не заплатив за проживання, тому він забирає телевізор. Що сталося з телевізором надалі, свідок не пам`ятає. У цій квартирі свідок та її чоловік прожили два місяці.
Змістом постанови при визнання речовими доказами від 14.11.2023 року, згідно якої інструкція зі швидкого налаштування та фіскальний чек від 25.11.2020 року про придбання телевізора марки «Hisense» визнано речовими доказами.
Змістом відповіді начальника юридичного відділу ПТ «Найкращий Ломбард» від 15.11.2023 року про те, що ОСОБА_5 15 жовтня 2023 року та 16 жовтня 2023 року здав у ломбард телевізор ТМ «HISENSE» модель «32В6700НА».
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Згідно зі ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Посилання обвинуваченого на той факт, що він не скоював крадіжку майна, а забрав телевізор та здав його у ломбард задля повернення нібито боргу ОСОБА_14 не знайшло свого підтвердження під час слухання справи, не підтверджується належними та допустимими доказами та спростовується дослідженими доказами під час судового розгляду.
Так, обвинуваченим не надано суду доказів про наявність боргових зобов`язань ОСОБА_14 перед ОСОБА_5 . Не надано договору оренди житла. Не надано доказів усної або письмової домовленості про передачу телевізора ОСОБА_6 ОСОБА_5 . В той час, обвинуваченим не заперечується, що саме він взяв телевізор, яким користувався ОСОБА_17 та здав його у ломбард. Зазначене підтверджується також поясненнями потерпілої та свідка ОСОБА_20 .
Отже, у судовому засіданні не встановлено факту добровільної передачі майна, телевізора, ОСОБА_6 обвинуваченому ОСОБА_5 , тому відсутній факт правомірного володіння майном обвинуваченим.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
Обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, передбачені ст. 67, 66 КК України судом не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він не одружений, офіційно не працює, на обліку в лікаря-нарколога в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, на обліку в лікаря-психіатра в КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР не перебуває, має середню освіту, має неповнолітню дитину, доньку, яка проживає на знаходиться на утриманні матері обвинуваченого, має постійне місце проживання, раніше судимий.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд керується вимогами ст. 65 КК України, а саме: враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність пом`якшувальної провину обставин, наведені вище дані про особу обвинуваченого.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, в межах санкції статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за скоєне, суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, конкретні обставини вчинення ним злочину, особу обвинуваченого, та вважає необхідним призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі, в рамках санкції ч. 4 ст. 185 КК України, що повністю відповідає принципам і правилам призначення покарання, які містяться в нормах ст.ст. 65, 66 КК України.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 був засуджений вироком Московського районного суду м. Харкова від 26.07.2023 року за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Враховуючи зазначене, суд при ухваленні вироку остаточно до відбуття покарання призначає за сукупністю вироків.
Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.04.2024 року відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.11.2024 року клопотання прокурора було задоволено та скасований обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для проходження ним військової служби за призивом під час мобілізації, на особливий період.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 березня 2025 року було задоволено клопотання прокурора та обрано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Потерпілою ОСОБА_9 був заявлений цивільний позов на суму 6033 грн, який підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, в КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, що заподіяла шкоду в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством України.
Враховуючи вищезазначене, суд задовольняє цивільний позов у повному обсязі.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Згідно зі ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню в дохід держави судові витрати по кримінальному провадженню.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376, КПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_5 винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за вчинення якого призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_5 за даним вироком, приєднати частково невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 26 липня 2023 року у вигляді одного місяця позбавлення волі та остаточно визначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків у вигляді 5 (п`яти) років 1 (одного ) місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 залишити раніш обраний - утримання під вартою в ДУ «ХСІ» у м. Харкові.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту проголошення вироку 28 листопада 2025 року.
Зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 19 квітня 2024 року по 14 листопада 2024 року та з 05 березня 2025 року по 28 листопада 2025 року.
Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 як компенсацію спричиненою матеріальної шкоди суму у розмірі 6033,00 (шість тисяч тридцять три) грн.
Речовий доказ інструкцію зі швидкого налаштування та фіскальний чек від 25.11.2020 року про придбання телевізора марки «Hisense» після набрання вироком законною сили залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений з підстав до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Немишлянський районний суд міста Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його оголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суд роз`яснює обвинуваченому, потерпілому право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий суддя-