ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

10 грудня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.11.2025, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , громадянин України, раніше не судимого, не працюючого, не одруженого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб з 21.11.2025 до 19.01.2026 включно, із визначенням застави,

в с т а н о в и в :

зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Черкаській області підполковника юстиції ОСОБА_9 , погодженого прокурором Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 ,та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб з 21.11.2025 до 19.01.2026 включно, із визначенням розміру застави 70 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 211 960 (двісті одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованості повідомленої підозри, доведеності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, даних про особу підозрюваного.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 вважаючи її незаконною, необґрунтованою, подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді цілодобового домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Мотивуючи апеляційну скаргу адвокат стверджує, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи. Так, ризик переховування від слідства та суду відсутній та неможливий через запровадження і дію наразі в Україні воєнного стану та, відповідно, значного обмеження конституційних прав громадян, у тому числі вільного пересування в комендантську годину, застосування блок-постів, посилення контролю за особами, заборона виїзду за кордон чоловіків певного віку, проведення мобілізаційних заходів.

Ризик знищення речей має абстрактиний характер з огляду на те, що всі предмети та речі, які цікавлять слідство, були добровільно видані підозрюваними 21.11.2025 року під час проведення невідкладного обшуку за місцем їх проживання та на даний час ці речі оглянуті, визнані речовими доказами, на них накладено арешт і вони перебувають у розпорядженні слідства.

Ризик впливати на свідків, потерпілих, експертів у підозрюваного відсутній, так як останній не знав анкетних даних потерпілого та свідків до судового засідання, перед яким йому було вручено протоколи їх допитів як додатки до клопотання про обрання запобіжного заходу. Інформації про те, які в даному кримінальному провадженні будуть призначені чи проведені експертизи підозрюваному не відомо, як не відомий заклад та спеціаліст/експерт, де такі експертизи будуть проводитися. Крім того, в даній ситуації висновок слідчого судді про те, що чоловік, який ухиляється від мобілізації може чинити тиск на чотирьох фізично сильних чоловіків (співробітників ТЦК та СП поліції) явно не відповідає дійсності.

Наведений ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином носить характер загальних тверджень, без розкриття конкретних фактів перешкоджань та не підтвердження цього ризику доказами, не може бути взятий до уваги.

Про існування ризику, вчинити інші злочини чи продовжити вчиняти злочин, у якому підозрюється, в оскаржуваній ухвалі не вказується, мотивування існування такого ризику не зазначається. Ризик вчинити інші злочини чи продовжувати вчиняти злочин, у якому підозрюється ОСОБА_7 відсутній, жодних доказів на підтвердження цього не існує.

Підозрюваний раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, по місцю проживання характеризується позитивно. Злочин, що йому інкримінується є закінченим, тому його неможливо продовжити.

Захисник наголошує на тому, що слідчому судді було надано копію довідки (замість військового квитка), згідно якої ще у 2004 році ОСОБА_7 призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 був визнаний обмежено здатним до військової служби у військовий час - тобто має незадовільний стан здоров`я, проте вказаний документ залишено поза увагою слідчого судді.

Стороною захисту також вказано на невідповідність висновку слідчого судді, про недоведеність застосування до підозрюваного фізичної сили під час затримання у порядку ст. 208 КПК України, оскільки ні захисник ні підозрюваний ніколи не стверджували, що до останнього було застосовано насильство з боку правоохоронних органів під час затримання в порядку ст. 208 КПК України (зокрема співробітниками УСБУ в Черкаській області). Більш того, безпосередньо в засіданні заявили, що до наявних у підозрюваного тілесних ушкоджень співробітники Служби безпеки не причетні, їх спричинили особи, які на даний час ідентифіковані як співробітники ТЦК та СП і поліції. Підозрюваний з моменту проведення обшуку в нього вдома та в судовому засіданні послідовно стверджував, що під час подій, вчинення яких йому інкримінується, до нього застосовувалося фізичне насильство та сльозогінний газ. У зв`язку з наявними у підозрюваного на переніссі свіжого садна, синців під очима, червоних очей захисник в судовому засіданні клопотав перед слідчим суддею щоб у разі прийняття рішення про обрання запобіжного заходу в відповідній ухвалі також було зазначено про необхідність проведення в установі попереднього ув`язнення медичного обстеження підозрюваного щодо необхідності надання йому медичної допомоги. Таке клопотання відповідає положенням ч.1 ст.206 КПК України проте таке клопотання слідчим суддею було взагалі проігнороване та не вирішене.

Адвокат також звертає увагу апеляційного суду на відсутність доказів у кримінальному провадженні, що злочин вчинено групою осіб за попередньо змовою, які інкримінується підозрюваному.

Так, під час затримання до нього безпідставно була застосоване фізичне насильство та сльозогінний газ, його речі, в тому числі скутер, на якому він пересувався, були завантажені в мікроавтобус, який мав цивільні, а не спеціальні військові реєстраційні знаки (скрін-шот екрану з огляду місця події додається). Коли на місці події прибула інша підозрювана, вона також побачила вказані обставини, а тому діяла виключно в стані необхідної оборони так як вона на уявляла на той час, що протидіє нападу групи сторонніх осіб.

Відразу після того, як підозрюваний зі своєю матір`ю вибули з фізичного контакту з вказаними особами - вони негайно залишили місце події, уникаючи продовження конфлікту.

В ході розслідування було призначено і проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_11 , згідно висновку якої отримані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких, не є небезпечними для життя як в момент заподіяння так і в своєму клінічному протіканні.

Також захисник просив врахувати, що підозрюваний тривалий час, з 2004 року, зареєстрований за однією адресою, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, характеризується позитивно.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.178 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.

Згідно з абз.5 ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, Слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000239, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.11.2025 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 350 КК України.

21.11.2025 о 19:03 год. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

22.11.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом ОМП від 21.11.2024; протоколом обшуку від 21.11.2025; протоколом затримання ОСОБА_12 від 21.11.2025; протоколом затримання ОСОБА_7 від 21.11.2025; протоколами огляду носія інформації від 21.11.2025; протоколом огляду від 22.11.2025; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 21.11.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 21.11.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ; іншими матеріалами провадження.

За наслідками розгляду клопотання слідчий суддя зазначив про обґрунтованість повідомленої підозри, доведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, даних про особу підозрюваного.

З такими висновками слідчого судді повністю погоджується й апеляційний суд.

Розглядаючи дане клопотання, слід також врахувати позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Так, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину за ч.1 ст.114-1 КК України, покарання за який у разі доведеності вини, передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, крім того, підозрюваний залишив місце події.

Посилання сторони захисту щодо можливості зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за ч.1 ст.114-1 КК України. Відповідно до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою. При цьому, згідно з абз.5 ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України. Однак, слідчим суддею застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 ще й альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави, про що в судовому засіданні просили підозрюваний та його захисник.

На противагу доводам апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності та необґрунтованості ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, апеляційний суд зауважує, що метою застосування запобіжного заходу є не карна, а забезпечувальна функція, тобто до підозрюваного може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігав ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і встановленим в судовому засіданні. Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, у даному кримінальному провадженні, а доводи апеляційної скарги їх не нівелюють та не покривають, оскільки не надають впевненості та гарантій у належній процесуальній поведінці останнього, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , вчиненого під час дії воєнного стану, а також те, що останній залишив місце події.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого також взято до уваги дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, також він добре характеризується за місцем проживання, однак всі ці обставини на користь підозрюваного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, його тяжкості, необхідності запобігання наведеним та встановленим ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, не нівелюють потреби даного кримінального провадження у забезпеченні встановлених ризиків та виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи підозрюваного. Крім того, як вже зазначалося вище, судом застосовано альтернативний запобіжний захід триманню під вартою у вигляді можливості внесення застави.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи захисника, що тілесні ушкодження отримані ОСОБА_11 , відносяться до категорії легких, отже не є небезпечними для життя у момент заподіяння та протікання, а також те, що підозрюваний разом із матір`ю залишили місце події з метою уникнення продовження конфлікту з «групою сторонніх осіб», оскільки в даному випадку ці обставини не мають значення для справи та кваліфікації злочину, який інкримінується підозрюваному, оскільки кваліфікація правопорушення відбувається за спрямованістю умислу підозрюваних, а не по наслідкам, які відбулися в результаті реалізації їх злочинних дій.

Заперечення захисника проти кваліфікації вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою наразі не може бути предметом вирішення клопотання щодо застосування запобіжних заходів, адже досудове розслідування триває, оцінка кваліфікації кримінальних правопорушень не встановлюється на даному етапі провадження та має перевірятися під час розгляду справи по суті. Питання обґрунтованості повідомленої підозри може бути оскаржено окремо, в порядку ст. 303 КПК України. При цьому, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України"), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, з огляду на наявність повідомленої підозри, тяжкість кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, залишення підозрюваним місця події, доведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останнього під вартою, а даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчому судді та апеляційному суду не надано.

Посилання захисника про наявність у підозрюваного довідки, виданої призовною комісією Черкаського МВК, за відомостями якої ОСОБА_7 визнаний обмежено здатним до військової служби у військовий час - тобто має незадовільний стан здоров`я, не можуть свідчити про незадовільний стан здоров`я підозрюваного в момент вчинення ним правопорушення, оскільки такі дані були актуальними у 2004 році - на час видачі довідки, і наразі їх не оновлено, при цьому іншими медичними документами незадовільний стан здоров`я підозрюваного, який унеможливлює тримання під вартою ОСОБА_7 , не підтверджено.

Під час судового розгляду, слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, які були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення.

Всі доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі, були предметом вивчення слідчого судді та їм дана належна процесуальна оцінка, з якою погоджується і апеляційний суд, тому такі доводи адвоката свідчать про незгоду з прийнятим рішенням, а інших, які слугували б безумовною підставою для скасування постановленої ухвали слідчого судді, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.11.2025 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 діб з 21.11.2025 до 19.01.2026 включно, із визначенням застави, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді