Справа № 306/2094/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/720/23, за апеляційними скаргами прокурора Свалявського відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 18.10.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, непрацюючий, раніше судимий вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.03.2023 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України із застосуванням ст. 70 цього Кодексу, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку на 02 (два) роки, засуджений:

- за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років;

- за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років;

- за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 01 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.03.2023 та ОСОБА_10 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років 01 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 31.05.2023.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироку законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Речові докази: банківську картку «Комінвестбанк» повернуто потерпілому ОСОБА_11 ; оптичні диски залишено при матеріалах кримінального провадження; змив невідомої речовини знищено; кросівки темного кольору, картуз чорного кольору футболку, дві SIM-картки оператора «Водафон», мобільний телефон марки «flу» чорного кольору, мобільний телефон марки «LG» - повернуто ОСОБА_12 .

-2-

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.

26.05.2023 близько 02 год 30 хв ОСОБА_6 , під час воєнного стану, знаходячись біля житлового будинку № 21 по вул. Головній у м. Сваляві Мукачівського району Закарпатської області, наперед знаючи, що ОСОБА_11 має в наявності грошові кошти, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого, підійшовши до потерпілого ОСОБА_11 , застосував відносно останнього фізичне насилля, а саме, наніс потерпілому декілька ударів руками зжатими в область голови, чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді саден верхньої повіки, навколоорбітальної гематоми, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, як такі що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Після чого, ОСОБА_6 відкрито викрав із кишень штанів потерпілого належний останньому гаманець чорного кольору, в якому знаходились грошові кошти в сумі 900 грн та його особисту банківську картку, що обслуговується в банку АТ «Комінвестбанк», а також мобільний телефон марки «Redmi 9» сірого кольору вартістю 3200 грн. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 4100 грн.

26.05.2023 близько 02 год 30 хв ОСОБА_6 , знаходячись неподалік житлового будинку № 21 по вул. Головній у м. Сваляві Мукачівського району Закарпатської області, маючи умисел на викрадення офіційного документу, з корисливих мотивів, скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_11 , з метою подальшого викрадення коштів, відкрито заволодів банківською карткою ОСОБА_11 , що обслуговується в банку АТ «Комінвестбанк» та яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п.15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів у Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є офіційним документом.

26.05.2023 близько 02 год 36 хв ОСОБА_6 під час воєнного стану, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою незаконного, безкоштовного заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, перебуваючи біля банкомату АТ КБ «Приватбанк», що розташований за адресою м. Свалява, вул. Головна, 56, Мукачівського району Закарпатської області, маючи у своєму розпорядженні викрадену банківську картку, що обслуговується в банку АТ «Комінвестбанк», яка належала потерпілому ОСОБА_11 , шляхом використання пін-коду з вказаної банківської картки, який ОСОБА_6 попередньо дізнався у потерпілого ОСОБА_11 , здійснив зняття грошових коштів у розмірі 1000 грн без відома та дозволу потерпілого. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_11 було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 1000 грн.

26.05.2023 близько 02 год 41 хв ОСОБА_6 під час воєнного стану, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою незаконного, безкоштовного заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, перебуваючи біля банкомату АТ КБ «Приватбанк», що розташований за адресою м. Свалява, вул. Головна, 56, Мукачівського району Закарпатської області, маючи у своєму розпорядженні викрадену банківську картку, що обслуговується в банку АТ «Комінвестбанк», яка належала потерпілому ОСОБА_11 , шляхом використання пін-коду з вказаної банківської картки, який ОСОБА_6 попередньо дізнався у потерпілого ОСОБА_11 , здійснив зняття грошових коштів у розмірі 8000 грн без відома та дозволу потерпілого. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 8000 грн.

-3-

26.05.2023 близько 03 год 06 хв ОСОБА_6 під час воєнного стану, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою незаконного, безкоштовного заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, перебуваючи на території прилеглій до приміщення аптеки «Ощад № 1241» ТзОВ «Подорожник Закарпаття», що розташована за адресою м. Свалява, вул. Головна, 70, Мукачівського району Закарпатської області, маючи у своєму розпорядженні викрадену банківську картку, що обслуговується в банку АТ «Комінвестбанк», яка належала потерпілому ОСОБА_11 , шляхом безготівкової оплати за допомогою терміналу, здійснив покупку товарів на суму 671 грн 50 коп., здійснивши вказані дії без відома та дозволу потерпілого. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 671 грн 50 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 18.10.2023 скасувати та ухвалити новий про визнання його невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та виправдати його за пред`явленим обвинуваченням. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції в основу вироку поклав показання потерпілого ОСОБА_11 , які різняться з даними слідчого експерименту, відеозаписами камер спостереження та протоколом пред`явлення для впізнання. Також вказує на здійснення неналежного захисту адвокатом ОСОБА_13 , який, на його думку співпрацював зі слідством з метою його засудження до реальної міри покарання. Просить допитати в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 , а також повторно дослідити письмові докази: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 26.05.2023; протокол пред`явлення особи для впізнання; протокол огляду предметів відеозапису від 09.08.2023; виписки по банківському рахунку.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій та доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України із застосуванням положень ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 08 (вісім) років; на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до даного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 24.04.2023 і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 09 (дев`ять) років, а в решті вирок залишити без змін. Вказує на те, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не в повній мірі врахував вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 , в тому числі, корисливих умисних злочинів в період іспитового строку, а також обставини, що обтяжують покарання, зокрема, рецидив злочинів. Крім того, судом не враховано, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, не працює, через нетривалий проміжок часу після набрання попереднім вироком законної сили вчинив нові кримінальні правопорушення, що свідчить про відсутність у нього бажання ставати на шлях виправлення та його стійку антисоціальну поведінку, а тому призначене судом покарання, в тому числі із застосування ст. 71 КК України, є занадто м`яким, яке не сприятиме виправленню та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вимоги поданої ним апеляційної скарги змінив та просив призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі. В обґрунтування внесених до апеляційної скарги змін зазначив про незаконність, необґрунтованість й невмотивованість вироку суду.

-4-

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника- адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги зміненої апеляційної скарги, висловивши заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, промову прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги та про необґрунтованість зміненої апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора та змінена апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку окрім іншого повинна містити докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.

Проте, постановивши обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України, суд першої інстанції даних вимог Конвенції та кримінального процесуального закону не дотримався.

З вироку вбачається, що допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав та показав,

-5-

що з ОСОБА_11 не знайомий, його не бив, банківську картку йому дав ОСОБА_14 щоб він зняв кошти з банкомату, що він і зробив, не знав, що банківська картка належала потерпілому ОСОБА_11 .

Не погодившись із вказаними показаннями обвинуваченого та правовою позицією сторони захисту, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України, на підставі показань потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та письмових доказів, зокрема: протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення, протоколу огляду з фото таблицями до нього; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколу пред`явлення речей для впізнання, висновків експертів, протоколу обшуку, протоколів огляду предметів та перегляду відеозаписів, виписки з банківської карки.

Колегія суддів уважає, що зі змісту обвинувального вироку неможливо визначити, на підставі яких саме доказів суд дійшов висновку про підтвердження тих обставин, які ставляться ОСОБА_6 у вину за змістом обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України, визнаного судом доведеним, оскільки у вироку міститься лише перелік доказів, які суд позиціонує у якості таких, однак відсутній належний аналіз цих доказів у контексті тих обставин, які цими доказами підтверджуються.

Згідно вимог до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Як вбачається з обвинувачення, визнаного судом доведеним, 26.05.2023 близько 02 год 30 хв ОСОБА_6 , під час воєнного стану, знаходячись біля житлового будинку № 21 по вул. Головній у м. Сваляві Мукачівського району Закарпатської області, наперед знаючи, що ОСОБА_11 має в наявності грошові кошти, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого, підійшовши до потерпілого ОСОБА_11 , застосував відносно останнього фізичне насилля, а саме, наніс потерпілому декілька ударів руками зжатими в область голови, чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді саден верхньої повіки, навколоорбітальної гематоми, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, як такі що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Після чого, ОСОБА_6 відкрито викрав із кишень штанів потерпілого належний останньому гаманець чорного кольору, в якому знаходились грошові кошти в сумі 900 грн та його особисту банківську картку, що обслуговується в банку АТ «Комінвестбанк», а також мобільний телефон марки «Redmi 9» сірого кольору вартістю 3200 грн. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 4100 грн.

26.05.2023 близько 02 год 30 хв ОСОБА_6 , знаходячись неподалік житлового будинку № 21 по вул. Головній у м. Сваляві Мукачівського району Закарпатської області, маючи умисел на викрадення офіційного документу, з корисливих мотивів, скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_11 , з метою подальшого викрадення коштів, відкрито заволодів банківською карткою ОСОБА_11 , що обслуговується в банку АТ «Комінвестбанк» та яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п.15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів у Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є офіційним документом.

-6-

26.05.2023 близько 02 год 36 хв ОСОБА_6 , під час воєнного стану, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою незаконного, безкоштовного заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, перебуваючи біля банкомату АТ КБ «Приватбанк», що розташований за адресою м. Свалява, вул. Головна, 56, Мукачівського району Закарпатської області, маючи у своєму розпорядженні викрадену банківську картку, що обслуговується в банку АТ «Комінвестбанк», яка належала потерпілому ОСОБА_11 , шляхом використання пін-коду з вказаної банківської картки, який ОСОБА_6 попередньо дізнався у потерпілого ОСОБА_11 , здійснив зняття грошових коштів у розмірі 1000 грн без відома та дозволу потерпілого. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_11 було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 1000 грн.

26.05.2023 близько 02 год 41 хв ОСОБА_6 під час воєнного стану, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою незаконного, безкоштовного заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, перебуваючи біля банкомату АТ КБ «Приватбанк», що розташований за адресою м. Свалява, вул. Головна, 56, Мукачівського району Закарпатської області, маючи у своєму розпорядженні викрадену банківську картку, що обслуговується в банку АТ «Комінвестбанк», яка належала потерпілому ОСОБА_11 , шляхом використання пін-коду з вказаної банківської картки, який ОСОБА_6 попередньо дізнався у потерпілого ОСОБА_11 , здійснив зняття грошових коштів у розмірі 8000 грн без відома та дозволу потерпілого. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 8000 грн.

26.05.2023 близько 03 год 06 хв ОСОБА_6 , під час воєнного стану, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою незаконного, безкоштовного заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, перебуваючи на території прилеглій до приміщення аптеки «Ощад № 1241» ТзОВ «Подорожник Закарпаття», що розташована за адресою м. Свалява, вул. Головна, 70, Мукачівського району Закарпатської області, маючи у своєму розпорядженні викрадену банківську картку, що обслуговується в банку АТ «Комінвестбанк», яка належала потерпілому ОСОБА_11 , шляхом безготівкової оплати за допомогою терміналу, здійснив покупку товарів на суму 671 грн 50 коп., здійснивши вказані дії без відома та дозволу потерпілого. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 671 грн 50 коп.

Між тим, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність самої події з огляду на те, що з потерпілим він не знайомий, не бив його, а також про необізнаність щодо належності банківської карти, яку йому дав ОСОБА_14 , потерпілому ОСОБА_11 , залишились нез`ясованими і не спростованими. Зокрема у вироку суд лише констатував, що такі спростовані показаннями потерпілого, свідків та письмовими доказами, які повністю узгоджуються між собою і не суперечать один одному, не проаналізував і не вмотивував у вироку докази на предмет їх допустимості, з посиланням на норми права, а лише обмежився формальним викладенням їх у вироку без будь-якої оцінки хоча б одного з них, не зазначивши які саме обставини правопорушення цими доказами підтверджуються.

Таким чином, ухвалюючи щодо ОСОБА_6 обвинувальний вирок про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч.1 ст. 357 КК України, суд першої інстанції у вироку взагалі не проаналізував жодний довід сторони захисту, а лише продублював обвинувачення з обвинувального акта.

-7-

Такі дії суду першої інстанції не відповідають вимогам ст. 2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципів верховенства права закріпленому в ст. 8 КПК України та суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

За вказаних обставин, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 94 КПК України, згідно яких повинен був оцінити докази не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку, сукупності та достатності, щоб дійти висновку про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України та доведеності чи недоведеності вини у їх вчиненні.

Таким чином, суд першої інстанції у вироку, приймаючи рішення про винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України, лише формально перерахував наведені докази, належної оцінки їм не дав та сформував висновок односторонньо без урахування всіх фактичних обставин кримінального провадження.

Як вбачається з апеляційної скарги обвинуваченого, останній просив скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Ці доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

У ході судового розгляду стороною обвинуваченим наголошувалось на невідповідності показань потерпілого ОСОБА_11 з даними слідчого експерименту, відеозаписам камер спостереження та протоколу пред`явлення для впізнання. Цим обставинам оцінка не надана, як і необґрунтовано підстави для відхилення доводів сторони захисту з даного приводу.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції мав перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені стороною захисту, зокрема й обвинуваченим, зіставити їх з наявними у справі матеріалами та дати на кожен доречний і важливий аргумент сторони захисту вичерпну відповідь у своєму рішенні, пославшись на відповідну норму права.

Разом з тим суд формально навів у вироку докази, які були покладені в основу вироку, зазначив, що вони є належними і допустимими. Проте, жодних відповідей на доводи сторони захисту щодо недопустимості конкретних доказів суд не навів, натомість, зазначив, що вони є належними і допустимими, пославшись на відповідність усіх доказів вимогам ст. 86 КПК України.

Таким чином, суд першої інстанції за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду щодо винуватості обвинуваченого, у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, і в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, не проаналізував і не вмотивував у вироку показання допитаних в судовому засіданні осіб, а лише обмежився формальним викладенням їх у вироку без будь-якої оцінки хоча б одного з них, фактично вдавшись до дублювання змісту обвинувального акту, не зазначивши які саме обставини правопорушення цим підтверджуються.

Аналогічної позиції дійшов і Касаційний кримінальний суд Верховного Суду, виклавши її у постановах від 21.03.2024 (справа № 303/5635/21, провадження № 51-5169 км 23), від 31.01.2023 (справа № 688/2017/15-к,провадження № 51-2573км21), від 03.05.2023 (справа № 443/2309/13-к, провадження № 51-1319км23), де, окрім іншого,

-8-

зазначено про обов`язок суду проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні всі доводи захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого.

За наведених вище обставин висновки суду про визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України, є передчасними та зробленими без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому вирок не може визнаватися законним та обґрунтованим.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що вищезазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються норми кримінального процесуального закону та загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України.

Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 404 КПК України не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції, долучати до матеріалів провадження докази, які не були предметом дослідження місцевого суду, колегія суддів позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про безпідставне неврахування доводів сторони захисту під час дослідження судом доказів у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує положення ч. 3 ст. 26 КПК України про те, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом.

За змістом ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Таким чином, норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями.

Як вбачається з апеляційної скарги, обвинувачений аргументує свої доводи з посиланням на неповноту судового розгляду та конкретні процесуальні порушення, вказуючи про наявність підстав для проведення апеляційним судом потворного дослідження наданих прокурором письмових доказів, зокрема: протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 26.05.2023; протоколу пред`явлення особи для впізнання; протоколу огляду предметів відеозапису від 09.08.2023; виписки по банківському рахунку, однак, змінивши вимоги апеляційної скарги, обвинувачений клопотання про дослідження доказів не підтримав.

Разом з тим, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, які колегія суддів не може виправити, використовуючи свої

-9-

повноваження, відповідно до ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин кримінального провадження, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, суд першої інстанції при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ (як зазначалося вище) з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження та відобразивши це в мотивувальній частині прийнятого судового рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки порушені ним питання спочатку підлягають дослідженню при новому розгляді в суді першої інстанції, а вже потім при наявності судового рішення бути предметом апеляційної перевірки, так як суд апеляційної інстанції згідно ч. 2 ст. 415 КПК України при скасуванні вироку не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Враховуючи наведене, доводи сторони захисту та обвинувачення, викладені в апеляційних скаргах підлягають ретельному дослідженні при новому розгляді в суді першої інстанції. Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких слідує, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

-10-

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

За наявності зазначеного вище допущеного судом першої інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, вирок суду не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. Оскільки порушення вимог кримінального процесуального закону було допущене у ході судового розгляду в суді першої інстанції і саме цей суд має повноваження на вчинення процесуальних дій, направлених на усунення порушень, на які вказано вище, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону в ході апеляційного розгляду справи.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, з урахуванням положень, передбачених ст. 17, 23, 94, 95 КПК України, з дотриманням прав учасників процесу, ретельно перевірити доводи, зазначені в апеляційних скаргах як сторони захисту, так і сторони обвинувачення і в залежності від здобутого постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора та змінена апеляційна скарга обвинуваченого підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи те, що вирок суду скасовуються з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а суд до набрання вироком законної сили продовжив ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини щодо неприпустимості тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, колегія суддів уважає за необхідне залишити обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення вказаного питання судом першої інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 днів.

Керуючись ст. 404,405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Свалявського відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_8 та змінену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 18.10.2023 щодо ОСОБА_18 , - скасувати і призначити новий розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 у суді першої інстанції в іншому складі.

Обвинуваченому ОСОБА_10 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити на строк до 14.02.2026 включно.

Ухвала апеляційного суду оскарження в касаційному порядку не підлягає.

Судді