УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000728 від 10.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.1 ст.309, ч.2 ст.209 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, в провадженні слідчого управління ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000728 від 10.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.1 ст.309, ч.2 ст.209 КК України.

Слідством встановлено, що до слідчого управління ГУНП в Одеській області надійшли матеріали Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області ДКІІ НПУ, про те що невстановлені особи, використовуючи мережу Інтернет, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, розробили шахрайську схему з метою заволодіння грошовими коштами громадян України та громадян іноземних держав.

Під час досудового розслідування було встановлено, що в вересні 2023 року, більш точний час в ході слідства не встановлено, учасники шахрайської схеми, перебуваючи в межах міста Одеси, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, розробили злочинний план заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом інвестування грошових коштів у вигляді криптовалютних активів у розвиток підприємницької діяльності фіктивних організацій у сфері арбітражу рекламного трафіку та криптовалютних активів, яку не мали намір здійснювати. При цьому, незаконний план заволодіння чужим майном передбачав створення хибного уявлення у осіб, що введені в оману, про можливість повернення вкладених грошових коштів та отримання високого доходу від їх внесків, з метою незаконного збагачення та безперервного протиправного отримання матеріальних благ протягом тривалого часу внаслідок вчинення корисливих умисних злочинів проти власності на постійній основі.

Під час реалізації вищезазначеного злочинного плану, за принципом діяльності так званого «колл-центру», учасники шахрайської схеми, в період часу з вересня 2023 року по теперішній час, здійснюючи свою злочинну діяльність в заздалегідь обладнаних під «офіси» приміщеннях, які обладнані для забезпечення роботи необхідними меблями, комп`ютерним та технічним обладнанням, на якому встановлено необхідні для здійснення злочинного умислу комп`ютерні програми, діючи умисно, спільно та узгоджено, чітко виконуючи кожен свої функції та завдання з метою реалізації єдиного загального плану, направленого на отримання незаконного прибутку шляхом обману, під приводом інвестування грошових коштів у вигляді криптовалютних активів у розвиток нібито підприємницької діяльності фіктивної організації, у сфері арбітражу рекламного трафіку та криптовалютних активів, яку позиціонували під назвою «Skylex» та для якої невстановленою особою був створений веб-сайт за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », здійснюють незаконне заволодіння чужим майном шахрайським шляхом із використанням електронно-обчислювальної техніки, щодо громадян України, Республіки Казахстан, Республіки Вірменії, Республіки Киргизстан та інших, вводячи їх в оману.

В ході досудового розслідування, було встановлено, що до вчинення вищезазначеної злочинної діяльності причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого 30.09.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Також, 30.09.2025 було проведено санкціонований обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено:

-Мобільний телефон марки «Nomi», в корпусі чорного кольору,

IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім- картою мобільного оператора «Київстар», с/н: НОМЕР_3 ;

-Мобільний телефон марки «Nomi», в корпусі чорного кольору,

IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , без сім-карти;

-Банківську карту банку «Monobank» з написом « ОСОБА_7 »;

-Банківську карту банку «Пумб» № НОМЕР_6 ;

-Банківську карту банку «ПриватБанк» № НОМЕР_7 ;

-Флеш-носій марки «Apacer»;

-Флеш-носій «Transcend 8 GB»;

-Виписки з рахунку банку «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_8 , на 34 аркушах;

-Грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, купюрами номіналом 100 доларів США;

-Реєстратор марки «Dahua», с/н: 4К0020ІPAJ2A132;

Реєстратор марки «Dahua», с/н: 5Н01301РАZ3B7DF.

Вищезазначене вилучене у ОСОБА_4 майно має значення для подальшого здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим постановою слідчого від 01.10.2025 вилучене визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню.

01.10.2025 до Київського районного суду міста Одеси було подане клопотання про накладення арешту на вищезазначене майно, в ході розгляду якого 23.10.2025 слідчим суддею Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 винесено ухвалу про задоволення клопотання та накладення арешту на вищезазначене майно.

В подальшому, 26.11.2025 Одеським апеляційним судом в ході розгляду апеляційної скарги, вищезазначене клопотання було повернене прокурору для усунення недоліків з встановленим строком сімдесят дві години в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України. Ухвала про повернення клопотання для усунення недоліків надійшла до Одеської обласної прокуратури 02.12.2025.

Слідчий у клопотанні зазначає, що вищезазначене вилучене у ОСОБА_4 майно має значення для подальшого здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, так як потребує детального огляду та досліджень, з наступних підстав, відповідно до наявних матеріалів кримінального провадження, групою осіб здійснюється злочинна діяльність з вересня 2023 року, та наразі всіх осіб причетних до її вчинення не ідентифіковано, а також необхідне зібрання доказової інформації щодо ймовірної причетності тієї чи іншої особи до правопорушення, крім того у кримінальному провадженні не встановлені всі потерпілі, в той час як загальна кількість інвесторів, яка була введена в оману сягає більш ніж 1500 осіб різних країн, у зв`язку з чим, в ході обшуку слідчим прийняте рішення про вилучення мобільних телефонів, флеш-носіїв та банківських карток, що належать підозрюваному ОСОБА_4 , для їх більш детального дослідження,

адже метою досудового розслідування є всебічне, повне та неупереджене дослідження всіх обставин вчинення злочинної діяльності та осіб причетних до неї.

Окрім того, під час безпосереднього проведення обшуку, підозрюваним ОСОБА_4 не надано пароль доступу до телефонів та останній відмовився надавати їх для огляду, а тому у слідства виникли обґрунтовані підстави вважати, що останній приховує інформацію, яка зберігається на вказаних пристроях. Крім того, з метою подальшого дослідження мобільних телефонів та флеш-носіїв 19.11.2025 було винесено постанову про призначення експертизи за експертною спеціальністю 10.9 «Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів», адже вказані пристрої є носіями інформації, а тому їх арешт необхідний для подальшого отримання та збереження доказової інформації, яка може бути в подальшому виявлена в ході їх дослідження.

В свою чергу реєстратор марки «Dahua», с/н: 5Н01301РАZ3B7DF разом з коммутатором марки «Dahua», с/н: 4К00201PAJ2A132, несуть інформацію яка має значення для досудового розслідування, оскільки в ході їх огляду 29.10.2025 зафіксовано приховування системного блоку, що знаходився в будинку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 , який в подальшому під час безпосереднього обшуку виявлено не було, тобто на вказаному реєстраторі зафіксовано факт приховування речового доказу у кримінальному провадженні, що в сукупності свідчить про мету подальшого накладення арешту на все інше вилучене майно.

22.10.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 та ч. 2 ст. 209 КК України. Наразі продовжується перевірка причетності ОСОБА_4 до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Виписки з рахунку банку «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_8 , на 34 аркушах, несуть інформацію яка має значення для досудового розслідування, оскільки на особисті рахунки ОСОБА_9 надходили грошові кошти з шахрайського криптогаманця, один з таких переказів безпосередньо зафіксований в повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_4 від 22.10.2025.

В той же час санкції кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 та ч. 2 ст. 209 КК України, передбачають конфіскацію майна, а тому наявні також підстави вважати, що вказані вище матеріальні цінності у вигляді мобільних телефонів, а також грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, купюрами номіналом 100 доларів США, підлягатимуть конфіскації, як виду покарання.

Слідчий повторно звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав викладених письмово.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала щодо накаладення арешту на вилучене майно, зазначивши, що орган досудового розслідування належним чином не обгрутнував підстав для застосування такого заходу забезепечення кримінального провадження як арешт майна. Крім того, слідчим у клопотанні не доведеий зв`язок між ОСОБА_4 та обставинами кримінального провадження, що розслідується, що молгли б свідчити про його участь у злочині. Просила відмовити у задоволенні клопотання.

Захисники ОСОБА_4 адвокати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилися, повідомлялись належним чином про дату та час розгляду клопотання про що свідчить довідки про отримання СМС повідомлень про виклик.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги дату надходження клопотання про арешт майна до слідчого судді для розгляду, вважаю за можливе розглянути клопотання слідчого у відсутності захисників ОСОБА_4 адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, думку учасників судового засідання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки може містити докази, які входять до предмету досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000728 від 10.06.2024, за ознаками кримінального правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.1 ст.309, ч.2 ст.209 КК України.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою слідчого про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В свою чергу не накладення арешту на зазначене тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст.89,94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Так, слідчий суддя на даній стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення питання про арешт майна, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Положеннями статей 2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею на даний час встановлено, що майно на яке накладається арешт відповідає критеріям ст.98 КПК України.

У кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч.3 ст.170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Вилучені стороною обвинувачення під час проведення обшуку майно, власником якого являється підозрюваний, визнані речовими доказами, оскільки є всі підстави вважати, що могли бути знаряддям вчинення, грошові кошти могли бути набути в результаті вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст.190 та ч.2 ст.209 КК України.

Накладення арешту на вилучені під час обшуку мобільні телефони, реєстратори, що були вилучені за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_4 , необхідно для проведення їх детального огляду, проведення судових експертиз, які неможливо провести без наявності у органу досудового розслідування вилученого майна, з метою встановлення наявності доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Вилучені під час обшуку банківські картки можуть підтвердити або спростувати факт надходження коштів на відповідні банківські рахунки за вчинення неправомірних дій, які досліджуються в рамках цього кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, у ході слідства 22.10.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.190 та ч.2 ст.209 КК України. Наразі продовжується перевірка причетності ОСОБА_4 до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Так, санкції інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією майна.

Необхідність накладення арешту на вилучені грошові кошти обумовлена можливою подальшою їх конфіскацією, як виду покарання.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочинів, передбачених ч.5 ст.190, ч.1 ст.309, ч.2 ст.209 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Слідчий суддя критично ставиться до позиції сторони захисту з приводу необґрунтованості клопотання слідчого про арешт вилученого майна, на підтвердження своїх доводів захисниками не надано жодних доказів які б спростовували доводи сторони обвинувачення.

Відтак, з огляду на фактичні обставини кримінального правопорушення, за фактом імовірного вчинення якого проводиться досудове розслідування, на даній стадії досудового розслідування застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вищезазначеного майна, є обґрунтованим.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер, тому відповідні обмеження є розумними і спів мірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Так, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, відповідності тимчасово вилученого майна п.1 ч.2 ст.167 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що недоліки зазначені в ухвалі Одеського апеляційного суду про повернення клопотання прокурору усунуті та захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000728 від 10.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.1 ст.309, ч.2 ст.209 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене 30.09.2025 за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-Мобільний телефон марки «Nomi», в корпусі чорного кольору,

IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім- картою мобільного оператора «Київстар», с/н: НОМЕР_3 ;

-Мобільний телефон марки «Nomi», в корпусі чорного кольору,

IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , без сім-карти;

-Банківську карту банку «Monobank» з написом « ОСОБА_7 »;

-Банківську карту банку «Пумб» № НОМЕР_6 ;

-Банківську карту банку «ПриватБанк» № НОМЕР_7 ;

-Флеш-носій марки «Apacer»;

-Флеш-носій «Transcend 8 GB»;

-Виписки з рахунку банку «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_8 , на 34 аркушах;

-Грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США, купюрами номіналом 100 доларів США;

-Реєстратор марки «Dahua», с/н: 4К0020ІPAJ2A132;

-Реєстратор марки «Dahua», с/н: 5Н01301РАZ3B7DF,

шляхом позбавлення права на розпорядження і користування вказаним майном до скасування арешту у порядку встановленому КПК України .

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 .

Відповідно до ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1