УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 рокуСправа № 495/9220/25
Номер провадження 1-кс/495/208/2026

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника скаржниці адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгороді-Дністровському скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого,

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із скаргою на бездіяльність слідчого, в якій просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, що полягає у невчиненні передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України процесуальних дій щодо залучення ОСОБА_4 до кримінального провадження №0001683 у статусі потерпілої, попри наявність заяви про вчинення кримінального правопорушення та очевидних ознак завдання їй шкоди.

2. Зобов`язати уповноважену службову особу Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області невідкладно вирішити питання про залучення ОСОБА_4 до кримінального провадження №0001683 як потерпілої відповідно до вимог статті 55 Кримінального процесуального кодексу України.

Скарга мотивована тим, що 09.10.2025 засобами поштового зв`язку (листом з описом вкладення) було надіслано до Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області заяву ОСОБА_4 від 03.10.2025 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146 та статтею 367 Кримінального кодексу України, а також оголошення розшуку малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Фактично мова йде про зникнення (викрадення) дитини, над якою була встановлена опіка. Дитину у протиправний спосіб було вивезено за межі України, а служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради не має жодних відомостей щодо того, де знаходиться дитина та в якому вона стані.

Однак, Білгород-Дністровським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області не було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, зазначених у вищенаведеній заяві ОСОБА_4 від 03.10.2025, що зумовило звернення заявниці до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зі скаргою на зазначену бездіяльність.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.12.2025 у справі №495/9220/25 (провадження 1 кс/495/2433/2025), постановленою за результатами розгляду відповідної скарги, зобов`язано уповноважену особу Білгород-Дністровського РВП ГУНП України в Одеській області негайно, але не пізніше 24-годин внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування за фактом, викладеним у заяві ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення від 03.10.2025.

12.12.2025 Білгород-Дністровським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відповідні відомості (кримінальне провадження №0001683).

З огляду на те, що Білгород-Дністровським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області не визнавався факт автоматичного набуття ОСОБА_4 статусу потерпілої у кримінальному провадженні №0001683 з моменту подання нею заяви про вчинення кримінального правопорушення, захисник останньої був вимушений звернутися до вказаного відділу поліції з відповідною заявою про залучення її як потерпілої (копія заяви додається).

Однак, не зважаючи на істотний проміжок часу, який минув з моменту звернення з вищенаведеною заявою ОСОБА_4 про залучення її як потерпілої, остання так і не була розглянута, що, враховуючи позицію Білгород Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, зумовило невизначеність процесуального статусу заявниці у кримінальному провадженні № 0001683 та неможливість повноцінної реалізації нею своїх прав, передбачених кримінальним процесуальним законом.

З 14.05.2019 на підставі рішення Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 204 «Про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » над донькою заявниці встановлено опіку та призначено опікуна ОСОБА_6 . Місцем проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено місце проживання опікуна.

Проте, попри встановлену опіку, заявниця, як біологічна мати, завжди залишалася зацікавленою в добробуті, здоров`ї, психологічному стані дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і праві бути поруч із нею. Спілкування з дитиною, безумовно, є правом, яке не можна відокремлювати від біологічної матері, навіть за умови наявності опікуна, адже саме це є частиною права на родинний зв`язок, на підтримку дитини її матір`ю.

Після неодноразових невдалих спроб зв`язатися з донькою та її опікуном ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заявниці стало відомо про те, що опікун разом з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виїхала за межі України і тривалий час не виходить на зв`язок, що унеможливлює встановлення місцезнаходження дитини.

Зокрема, Служба у справах дітей Таїровської селищної ради звернулася до Служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради з листом від 21.02.2024 №09-15/57, в якому зазначила про те, що в ході проведення виїзду за місцем проживання опікуна ОСОБА_6 ніхто не відчинив дверей, а сусіди повідомили про те, що за відповідною адресою вже давно ніхто не проживає.

Згідно з листом Служби у справах дітей Таїровської селищної ради від 28.07.2025 №193 остання не має інформації щодо місця проживання та перебування малолітньої ОСОБА_5 , при цьому за повідомленням сусідів вона разом з опікуном ОСОБА_6 виїхали за межі України після повномасштабного вторгнення. Додатково у цьому листі Служба у справах дітей Таїровської селищної ради наголосила на тому, що не здійснює заходів, спрямованих на пошук дитини.

В подальшому у листі від 01.08.2025 №207 Служба у справах дітей Таїровської селищної ради вказала про те, що з 2022 року службою не здійснювалася перевірка умов проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з відсутністю останньої та її опікуна за адресою місця проживання. Крім того, з наданих актів вбачається, що на телефонні дзвінки опікун не відповідала, а сусіди повідомили про виїзд опікуна з малолітньою ОСОБА_5 за кордон, про що опікуном не було попереджено службу ні до виїзду, ні після нього.

Листом від 18.08.2025 №218 Служба у справах дітей Таїровської селищної ради повідомила, що орган опіки та піклування Таїровської селищної ради не надавав жодного погодження щодо виїзду малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України. Поряд з цим, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на первинному обліку Служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради.

Однак, ні Служба у справах дітей Таїровської селищної ради, ні Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради, будучи тривалий час достеменно обізнаними про виїзд ОСОБА_6 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України з порушенням імперативних вимог законодавства щодо обов`язкового повідомлення про це служби у справах дітей, в межах своїх повноважень не вживають жодних заходів для пошуку (встановлення місцезнаходження) дитини, її повернення та притягнення опікуна до відповідальності за неналежне виконання своїх обов`язків.

Відповідно до листа Державної міграційної служби України від 06.08.2025 №6.3-8362/2-25 за даними інформаційно-комунікаційної системи ДМС на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 28.09.2021 органом видачі 5115, та паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 09.09.2024 органом видачі 5114.

Тобто опікуном було здійснено оформлення зміни громадянства малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без отримання згоди її біологічної матері, що є грубим порушенням вимог законодавства щодо необхідності врахування волевиявлення батьків у питаннях, які безпосередньо стосуються правового статусу дитини. Зміна громадянства без участі та відома матері є втручанням у її виключне право визначати питання громадянства дитини та свідчить про умисні дії опікуна, спрямовані на усунення матері від впливу на важливі аспекти життя та правового становища дитини. Такі дії додатково підтверджують недобросовісність опікуна та наявність ознак протиправного позбавлення матері можливості реалізовувати свої права.

Самовільна зміна громадянства дитини без згоди матері додатково підтверджує систематичну протиправну поведінку опікуна, спрямовану на порушення прав матері, унеможливлення реалізації нею батьківських прав та фактичне відчуження дитини від сім`ї.

З листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 25.08.2025 №19/68564-25-Вих вбачається, що 14.03.2022 о 12:08 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виїхала за межі України через пункт пропуску Маяки-Удобне, використавши для посвідчення особи паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 .

Водночас громадяни України, які планують тимчасово перебувати на законних підставах за кордоном більш ніж три місяці, приймаються на тимчасовий консульський облік у відповідній закордонній дипломатичній установі на термін, зазначений у виданому компетентними органами іноземної держави дозволі, що дає право на проживання в цій іноземній державі.

Однак, Міністерство закордонних справ України у листі від 04.09.2025 №71/36-091-106658 повідомило, що за даними Відомчої інформаційної системи (ВІС) МЗС України та за обліками закордонних дипломатичних установ України, відсутня інформація щодо оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, посвідчення особи на повернення в Україну або перебування на консульському обліку в закордонних дипломатичних установах України громадян: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відтак, у діях опікуна ОСОБА_6 вбачаються ознаки злочину, передбаченого частиною другою статті 146 Кримінального кодексу України, а саме: викрадення малолітньої дитини. Зокрема, мають місце обставини самовільного вивезення дитини за межі України без повідомлення органу опіки, тривале приховування місця перебування дитини, перешкоджання реалізації заявницею, як матір`ю, права на спілкування з дитиною, а також відсутність офіційного підтвердження законного перебування дитини за кордоном.

Таким чином, вищенаведені дії опікуна ОСОБА_6 можуть бути кваліфіковані за частиною другою статті 146 Кримінального кодексу України як викрадення малолітньої дитини, вчинене з використанням наданих їй законом повноважень опікуна, з метою тривалого усунення біологічної матері від участі у житті дитини та фактичного приховування дитини від компетентних органів.

У зв`язку з цим, у діях службових осіб органів опіки та піклування наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 367 Кримінального кодексу України службова недбалість, яка спричинила тяжкі наслідки, зокрема, тривале порушення прав дитини та перешкоджання матері у здійсненні батьківських прав.

Так, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є біологічною матір`ю малолітньої дитини, яку було викрадено і щодо встановлення місцезнаходження якої посадовими особами органів опіки та піклування допущено службову недбалість, та водночас є заявницею, яка повідомила правоохоронні органи про зазначені порушення.

Отже, бездіяльність слідчого відділу поліції щодо незалучення ОСОБА_4 до кримінального провадження у статусі потерпілої є протиправною за своєю правовою природою, оскільки вона порушує імперативні норми кримінального процесуального закону, суперечить основоположним засадам кримінального провадження, позбавляє заявницю доступу до процесуальних механізмів захисту та створює умови для тривалого і поглибленого порушення її особистих немайнових прав. Така бездіяльність не може бути виправдана жодними міркуваннями процесуальної доцільності та підлягає судовому втручанню з метою відновлення порушених прав.

У судовому засіданні преставник скаржника ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 просив скаргу задовольнити з мотивів наведених у ній.

У судове засідання уповноважений представник Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області та Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги, не з`явилися без повідомлення про причини неприбуття.

Вказане згідно з ч. 3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Разом з тим, СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надано для огляду матеріали кримінального провадження №0001683.

Дослідивши матеріали скарги та вивчивши її зміст, оглянувши та дослідивши матеріали кримінального провадження №0001683, слідчий суддя встановив таке.

Слідчим відділом Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001683 від 12.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Вказане провадження розпочате на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.12.2025 року справа №495/9220/25 номер провадження 1-кс/495/2433/2025 за заявою ОСОБА_4 щодо внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

ОСОБА_4 звернулася до Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області із заявою про залучення її до провадження як потерпілої.

Листом № від 20.12.2025 старший слідчий Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 повідомила заявницю, що її заява розгляну та долучена до матеріалів кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування не встановлено всіх обставин вчиненя кримінального правопорушення. При подальшому проведенні досудового розелідування, у разі встановлення факту спричинення моральної та майнової шкодиз від правопорушення котре розслідується у даному кримінальному провадженні, буде прийнято рішення щодо питания про визнання ОСОБА_4 потерпілою стороною.

Вирішуючи питання щодо необхідності визнання ОСОБА_4 потерпілою у цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує таке.

Відповідно до ч. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересівучасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В порядку ст. 303КПК України ,на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у не поверненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченимиглавою 39цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Згідно ч.2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволені скарги.

Згідно положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, єдиною законною підставою для винесення слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано такої шкоди.

В ході розгляду скарги слідчою суддею таких обставин не встановлено.

Відповідно до ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Згідно зі ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Вимогами ч. 5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, слідчим при винесенні постанови вказані вимоги виконано.

Як встановлено, в матеріалах кримінального провадження №0001683 відповідна постанова відсутня.

Відтак виходячи в тому, числі і з принципу рівності учасників процесу та принципу змагальності у наданні доказів та керуючись вимогами статей 308 та 220 КПК України, вважаю, що скарга є підставною та підлягає до часткового задоволення в частині зобов`язання слідчого розглянути заяву ОСОБА_4 про залучення у якості потерпілої в кримінальному провадженні у відповідності до ст. 220 КПК України, про що повідомити заявника у встановленому законом порядку.

Що ж стосується вимоги, викладеної у прохальній частині скарги щодо зобов`язання уповноважену службову особу Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області невідкладно вирішити питання про залучення ОСОБА_4 до кримінального провадження №0001683 як потерпілої відповідно до вимог статті 55 Кримінального процесуального кодексу України, то така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В силу ч.1 ст.40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Отже наведеною нормою гарантована самостійність та незалежність слідчого під час проведення ним досудового розслідування у кримінальному провадженні.

В силу ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

При цьому, у відповідності до ст. ст.36, 39КПК України вказівки слідчому щодо проведення слідчих дій мають право надавати прокурор чи керівник органу досудового розслідування.

Саме тому, слід брати до уваги, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Викладене узгоджується з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ наданими в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування».

Слідчий суддя не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, у тому числі і функцію процесуального керівництва досудового розслідування, а також втручатись у закріплену ст.40КПК України процесуальну самостійність дізнавача, слідчого.

Слідчим суддею встановлено, що заява ОСОБА_4 про залучення у якості потерпілої в кримінальному провадженні не розглянута належним чином взагалі. А тому вимога про прийняття слідчим конкретного рішення не підлягає до задоволення.

Разом з тим, щодо вимоги стосовно визнання бездіяльності Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, що полягає у невчиненні передбачених КПК України процесуальних дій щодо залучення ОСОБА_4 до провадження у статусі потерпілої, слідчий суддя вважає необхідним відмовити у їх задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Такими чином, звертаючись до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області заявник просить вчинити дію, яка не передбачена в розумінні ст. 303 КПК України, відтак в задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 36, 39, 40, 220, 221, 303, 307 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИЛА:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого - задовольнити частково.

Зобов`язати сілдчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУ НП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.12.2025 за №0001683 належним чином розглянути заяву адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про залучення ОСОБА_4 у якості потерпілої у цьому кримінальному провадженні у відповідності до ст. 220 КПК України, про що повідомити заявника у встановленому законом порядку.

У решті вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Дата та час оголошення повного тексту ухвали: 06.02.2026 о 15.55.

Слідчий суддя ОСОБА_9