Справа № 601/3553/25
Провадження №1-кп/601/395/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року Кременецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню № 0001104 від 22 березня 2024 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, військовослужбовця строкової служби, раніше не судимого,-

за ознаками суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.436-2, ч.3 ст.436-2 та ч.5 ст. 407 КК України,-

за участю інших учасників кримінального провадження:

-прокурора ОСОБА_4 ,

-особи стосовно якої вирішується клопотання ОСОБА_3 ,

- захисника та представника законного представника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , як громадянину України, згідно з паспортом № НОМЕР_1 від 22.03.2018, було відомо, про те, що 24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН увійшли Союз Радянських Соціалістичних Республік (правонаступником якого з 1991 року є Російська Федерація), Українська Радянська Соціалістична Республіка (правонаступницею якої з 1991 року є Україна) та ще 49 держав-засновниць, а згодом до вказаної міжнародної організації прийняті інші держави світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН всі члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування проти територіальної недоторканості або політичної незалежності будь-якої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1965 «Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про убезпечення їх незалежності і суверенітету» закріплено, що держави не мають права втручатися прямо чи опосередковано з якої б то не було причини у внутрішні та зовнішні справи іншої держави.

Кожна держава має невід`ємне право обирати свою політичну, економічну, соціальну та культурну систему без втручання в будь-якій формі з боку будь-якої іншої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 «Про неприпустимість інтервенції і втручання у внутрішні справи держав» закріплено, що держави не мають права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні чи зовнішні справи інших держав.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 24.10.1970 «Про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН» закріплено принцип, згідно з яким держави утримуються в своїх міжнародних відносинах від силових погроз або застосування сили, як проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином несумісним з цілями ООН. Така загроза силою або її застосування є порушенням міжнародного права і Статут ООН.

Кожна держава зобов`язана утримуватися від загрози силою або її застосування з метою порушення існуючих міжнародних кордонів іншої держави або у якості засобу вирішення міжнародних суперечок, в тому числі територіальних суперечок, і питань, що стосуються державних кордонів.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14.12.1974 № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є: застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, хоч би який тимчасовий характер вона не мала, що є результатом такого вторгнення або нападу або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; напад збройними силами держави на сухопутні, морські чи повітряні сили чи морські та повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з державою, що приймає, порушуючи умови, передбачені в угоді або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала у розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівносильно наведеним вище актам, або її значну участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, будь то політичного, економічного, військового чи іншого характеру не можуть бути виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили або загрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання суперечок та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва 01.08.1975, який був підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація.

Статтями 1 і 2 III Конвенції про відкриття військових дій від 18.10.1907, що вступила в дію 26.01.1910 і 07.03.1955 визнана СРСР, правонаступником якого є російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути негайно повідомлено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання повідомлення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 (далі - Декларація) зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту та неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки було схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Відповідно до зазначеного документу, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, серед яких і російська федерація.

Відповідно до пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки, у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 російська федерація, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні свої зобов`язання згідно з принципами Заключного акту співробітництву в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність, суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою або її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що жодна їхня зброя ніколи не використовуватиметься проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН та зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та російською федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 №13/98-ВР та федеральним законом російської федерації від 02.03.1999 № 42 - ФЗ). Відповідно до статей 2-3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів і зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, дотримання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису та карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований російською федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької, Луганської, Харківської, Запорізької, Херсонської та Миколаївської областей належить до території України.

Статтями 1 - 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Згідно з статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати та змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народу і не може бути узурповане державою, її органами чи посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права та свободи, честь та гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

У відповідності до статей 132 - 134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою України та в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її ведення.

Незважаючи на викладене, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення зазначених вище міжнародних нормативно-правових актів, 22.02.2022 президент російської федерації, реалізуючи злочинний план направлений на насильницьку зміну меж території та кордонів України, порушення порядку, встановленого Конституцією України, направив до Ради федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволене.

24.02.2022 о 05:00 годині президент російської федерації оголосив рішення про початок військової операції в Україні.

Того ж дня, близько 05 год. 10 хв. збройними силами російської федерації, що діяли за наказом керівництва російської федерації та збройних сил російської федерації, здійснено запуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах, складах, підрозділах Збройних Сил України та інших військових формувань. Після чого, війська російської федерації незаконно ввійшли сухопутним шляхом на територію суверенної держави України.

24.02.2022 Законом України № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому був неодноразово продовжений та безперервно триває до цього часу.

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але у ході повномасштабного вторгнення військових формувань рф на територію України, у громадянина України ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на виправдовування та визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

При цьому, переслідуючи мету поширення російських наративів щодо виправдовування, визнання правомірною та заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 2022 року ОСОБА_3 став учасником спільноти так званого «народовладдя», яка систематично піддає сумніву існування держави України, легітимність діяльності на її території державних органів та інституцій, а також визнає за своїми учасниками «найвищий правовий статус, найвища юрисдикція людина».

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», 2015 року, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, певні заходи правового режиму воєнного стану, у тому числі запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світлового та інших видів маскування. Так, на території Тернопільської області наказом Тернопільської військової адміністрації №1 від 26.02.2022 із подальшими змінами, запроваджено комендантську годину з 23 год. 00 хв. по 05 год. 00 хв., під час якої громадянам заборонено перебувати на вулиці без нагальної потреби, а також пересуватися власним транспортом.

У свою чергу, ОСОБА_3 , знаючи, що на території Тернопільською області запроваджена комендантська година та встановлена заборона перебування на вулиці, порушуючи Закон України «Про правовий режим воєнного стану», 08.04.2024 близько 00 год. 10 хв. пересувався та керував автомобілем на території с. Круголець Шумської територіальної громади Кременецького району Тернопільської області, де був зупинений працівниками сектору поліцейської діяльності № 2 (м. Шумськ) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, під час несення ними служби у добовому чергуванні, у зв`язку із порушенням комендантської години.

Після цього, ОСОБА_3 , в ході розмови із працівниками поліції ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи тa знаючи достовірно, що російська федерація визнана країною агресором, діючи в період збройного конфлікту, в умовах військового стану, що постійно транслюється в засобах масової інформації та медіа, випрадовував та визнав правомірною збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Так, ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, поміж іншого, на запитання одного з вказаних працівників поліції - «Що Америка поганого зробила?», відповів - «розпочала цю війну - це йде утилізація людей, чомусь у двох сторін не оголошується війна», а на запитання поліцейського «Може росія напала першою? Вам це не цікаво так?», він відповів «Договорняк двох сторін».

Крім того, у цій ж розмові з працівниками поліції ОСОБА_3 , на їх запитання «Договорняк? Мені цікаво, між ким зараз може бути договорняк?» повідомив їм: «Думаю, що це євреї зібралися вибивають українську націю, а ви їм допомагаєте це робити», а на запитання «Не можуть ракети над головами цивільних літати? Не можуть, правда не можуть?», ОСОБА_3 відповів «Це корпорації воюють - це договорняк», і тим самим він виправдав, визнав правомірною збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Окрім цього, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправний характер власних намірів щодо виправдовування збройної агресії рф проти України, 02.07.2024 в період часу з 07 год. 58 хв. по 11 год. 51 хв., діючи повторно, на ділянці 260 км траси М-19 поблизу м. Кременець, у ході розмови з працівниками Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , під час зупинки ними транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», зареєстрованого за номером НОМЕР_2 , однак з прикріпленим на ньому несправжнім номерним знаком НОМЕР_3 , що перебував під керуванням його батька ОСОБА_10 , виправдовував здійснення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Зокрема ОСОБА_3 , незважаючи на те що спілкується з працівниками правоохоронного органу, діючи умисно та зухвало, з ідеологічних мотивів явної неповаги до українського суспільства, заперечуючи факт існування держави Україна та фіксуючі вказану розмову за допомогою відеозапису на власний телефон, усвідомлюючи протиправність своїх дій, поміж іншого, на запитання одного з вказаних працівників поліції - «І росія на нас не напала?», відповів - «…Збройна агресія», а на запитання - «То збройна агресія. А хто її почав?...росія?», відповів «Не знаю хто її почав …. АТБ і Сільпо ….Дві корпорації», і тим самим виправдав здійснення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що на початку жовтня 2021 року, відповідно до Закону України від 25.03.1992 «Про військовий обов`язок і військову службу» громадянина ОСОБА_3 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження строкової військової служби. Після чого ОСОБА_3 відправлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Надалі, 14.04.2022 солдата ОСОБА_3 переведено до військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 та призначено на посаду курсанта 3 відділення 3 взводу 1 роти зведеної батальйонно-тактичної групи «Юність».

Згідно із ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було введено воєнний стан на всій території України, який триває до теперішнього часу.

При цьому, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю й гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства. Військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності військовій присязі.

Натомість, солдат ОСОБА_3 діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину (кримінального правопорушення) проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

Так, 16.02.2024 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21 години 00 хвилин у солдата ОСОБА_3 , який перебував на території польового табору військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел на самовільне залишення військової частини НОМЕР_5 , з метою ухилення від військової служби.

Тоді ж, 16.02.2024 у не встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21 години 00 хвилин солдат ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний умисел, з метою тимчасового ухилення від військової служби, самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_5 та відправився до місця свого проживання.

У період з 21 години 00 хвилин 16 лютого 2024 року по 09 годину 30 хвилин 25 червня 2025 року, військовослужбовець строкової військової служби солдат ОСОБА_3 перебував поза межами розташування військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 , та свої службові обов`язки не виконував, проводячи час на власний розсуд.

25 червня 2025 року о 09 годині 30 хвилин злочинні дії солдата ОСОБА_3 припинені співробітниками Управління Служби безпеки України.

В судовому засіданні прокурор просив клопотання задовольнити, оскільки ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.436-2, ч.3 ст. 436-2 , ч.5 ст.407 КК України, що повністю підтверджено зібраними в кримінальному провадженні доказами.

ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив щодо застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

В судовому засіданні захисник представник законного представника вказав, що не заперечує щодо задоволення клопотання прокурора, однак просить застосовувати примусові заходи медичного характеру з звичайним наглядом.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.436-2, ч.3 ст. 436-2, ч.5 ст.407 КК України підтверджується письмовими, речовими доказами, які були предметом дослідження в ході судового розгляду кримінального провадження.

З акту огляду інтернет- ресурсу від 25.04.2024 та протоколу огляду інтернет ресурсу від 19.06.2024, протоколом огляду від 29.05.2024, встановлено, що 08.04.2024 близько 00 год. 10 хв. пересувався та керував автомобілем на території с. Круголець Шумської територіальної громади Кременецького району Тернопільської області, де був зупинений працівниками сектору поліцейської діяльності № 2 (м. Шумськ) Кременецького районного відділу поліції ГУ НП в Тернопільській області, під час несення ними служби у добовому чергуванні, у зв`язку із порушенням комендантської години. Після цього, ОСОБА_3 , в ході розмови із працівниками поліції ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи тa знаючи достовірно, що російська федерація визнана країною агресором, діючи в період збройного конфлікту, в умовах військового стану, що постійно транслюється в засобах масової інформації та медіа, випрадовував та визнав правомірною збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Так, ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, поміж іншого, на запитання одного з вказаних працівників поліції - «Що Америка поганого зробила?», відповів - «розпочала цю війну - це йде утилізація людей, чомусь у двох сторін не оголошується війна», а на запитання поліцейського «Може росія напала першою? Вам це не цікаво так?», він відповів «Договорняк двох сторін».

Крім того, у цій ж розмові з працівниками поліції ОСОБА_3 , на їх запитання «Договорняк? Мені цікаво, між ким зараз може бути договорняк?» повідомив їм: «Думаю, що це євреї зібралися вибивають українську націю, а ви їм допомагаєте це робити», а на запитання «Не можуть ракети над головами цивільних літати? Не можуть, правда не можуть?», ОСОБА_3 відповів «Це корпорації воюють - це договорняк», і тим самим він виправдав, визнав правомірною збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

З протоколу огляду від 26.08.2024, протоколу огляду інтернет-ресурсу від 9.12.2024 встановлено, що 02.07.2024 в період часу з 07 год. 58 хв. по 11 год. 51 хв., діючи повторно, на ділянці 260 км траси М-19 поблизу м. Кременець, у ході розмови з працівниками Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , під час зупинки ними транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», зареєстрованого за номером НОМЕР_2 , однак з прикріпленим на ньому несправжнім номерним знаком НОМЕР_3 , що перебував під керуванням його батька ОСОБА_10 , виправдовував здійснення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Зокрема ОСОБА_3 , незважаючи на те що спілкується з працівниками правоохоронного органу, діючи умисно та зухвало, з ідеологічних мотивів явної неповаги до українського суспільства, заперечуючи факт існування держави Україна та фіксуючі вказану розмову за допомогою відеозапису на власний телефон, усвідомлюючи протиправність своїх дій, поміж іншого, на запитання одного з вказаних працівників поліції - «І росія на нас не напала?», відповів - «…Збройна агресія», а на запитання - «То збройна агресія. А хто її почав?...росія?», відповів «Не знаю хто її почав …. АТБ і Сільпо ….Дві корпорації», і тим самим виправдав здійснення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Згідно висновків судово лінгвістичних семантико-текстуальної експертизи №44 від 17.10.2024 та судово лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи №44 від 11.11.2024 в наданому на дослідженні текстовому матеріалі, що є висловлюванями ОСОБА_3 , містяться висловлювання, які спрямовані на виправдовування збройної агресії російської федерації проти України.

14.04.2022 солдата ОСОБА_3 переведено до військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 та призначено на посаду курсанта 3 відділення 3 взводу 1 роти зведеної батальйонно-тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

16.02.2024 у не встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21 години 00 хвилин у солдата ОСОБА_3 , який перебував на території польового табору військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел на самовільне залишення військової частини НОМЕР_5 , з метою ухилення від військової служби.

Тоді ж, 16.02.2024 у не встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21 години 00 хвилин солдат ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний умисел, з метою тимчасового ухилення від військової служби, самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_5 та відправився до місця свого проживання.

У період з 21 години 00 хвилин 16 лютого 2024 року по 09 годину 30 хвилин 25 червня 2025 року, військовослужбовець строкової військової служби солдат ОСОБА_3 перебував поза межами розташування військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 , та свої службові обов`язки не виконував, проводячи час на власний розсуд.

Дані обставини підтверджуються актом службового розслідування наказом командира в/ч НОМЕР_5 від 28.02.2024 № 252, книгою обліку тимчасово відсутнього по військовій частині, наказом № 50 від 19.02.2024 по в/ч НОМЕР_5 , наказом №103 від 12.04.2024 року по в/ч НОМЕР_5 , наказом № 99 від 21.04.2024 по в/ч НОМЕР_5 .

Згідно Висновку судово-психіатричного експерта № 67 від 17.09.2025, проведено первинну стаціонарну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_3 , відповідно до якого: обвинувачений ОСОБА_3 в період інкримінованих йому дій страждав тяжким психічним розладом, у формі маячного розладу, парафрений синдром, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 , на даний час страждає тяжким психічним розладом у виді у формі маячного розладу, парафрений синдром, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад, з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь відповідно.

Всі висновки експертів є належним чином мотивованим і обґрунтованим, складені експертами, що мають достатній стаж експертної роботи, відповіді та висновки експертів повні та вичерпні, не допускають їх подвійного тлумачення і не містять суперечностей.

З огляду на викладене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що факти вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.436-2, ч.3 ст. 436-2 , ч.5 ст.407 КК України знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду.

Так, відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, під час судового розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 вчинено суспільно небезпечні діяння, передбачені законом України про кримінальну відповідальність, які зокрема підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.436-2, ч.3 ст. 436-2, ч.5 ст.407 КК України.

Вирішуючи питання щодо застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно з п. 1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

У ч. 3 ст. 94 КК України визначено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

В той же час, згідно з матеріалів кримінального провадження, зазначені вище суспільно небезпечні діяння мали місце та їх було вчинено саме ОСОБА_3 , який через наявний у нього психічний розлад не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечних діянь ОСОБА_3 потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Виходячи із роз`яснень п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз віднести на рахунок держави.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України. Суд вважає, за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обраний щодо ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Керуючись ст. 19, 93-94 Кримінального кодексу України, ст.ст. 369-372, 376, 512, 513 Кримінального процесуального кодексу України, -

постановив:

Клопотання прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про застосування щодо ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру, - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Продовжити обраний щодо ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Рівненської філії «Спеціалізований заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ інституту судової психіатрії МОЗ (Рівненська область, Сарненський район, село Орлівка, вулиця М

иру, буд.36А), - до набрання ухвалою законної силу, але не довше ніж на два місці.

Процесуальні витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню віднести на рахунок держави.

Речові докази :

-скасувати арешт на слідуюче майно: мобільний пристрій марки «Samsung», серійний номер SM-A525F/DS, ІМЕІ: НОМЕР_6 , корпус якого голубого кольору із чохлом червоного кольору;

-системний блок, із жорстким диском марки «Seagate» серійний номер жорсткого диска W2AF870M, та SSD з серійним номером WX20AC9M4563 та SSD з серійним номером G3G016047;

-мобільний пристрій марки «Motorola» моделі XT2347-2, type-MC40E;

-мобільний пристрій марки «Samsung» чорного кольору без чохла;

-мобільний пристрій марки «Huaweі», модель BLA-L29, корпус телефону синього кольору із чохлом чорного кольору;

-відеокамера Go-Pro, 12BLACK у корпусі темно сірого кольору із синіми крапочками;

-флеш носій «ACER» 64GB, із маркуванням BL.9BWWA.939, корпус якого сірого кольору;

-карту пам`яті mirco SD «TeamGroup» 256 GB із позначення TPBF-240911008-1-2440E з адаптером та перехідником марки «HOCO»;

-жорсткий диск WD, із позначенням WD5000BPVT, серійний номер WX51A71H7145;

-SSD із номером 05932 та серійним номером PBE120GS25SSDR;

-мобільний пристрій марки «Samsung» модель SN-A022G/DS, серійний номер R58R81NMD2A, в корпусі чорного кольору та чохлі чорного кольору, - повернути ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 24.12.2025 о 13:00 годині.

Головуючий: