Провадження № 1-кс/202/8813/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0025639, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2025 клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, утриманців не маючого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в посаді розвідника-помічника гранатометника 2 розвідувальної групи спеціального призначення 7 роти спеціального призначення 2 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», фактично зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

До Індустріального районного суду м. Дніпра надійшло клопотання слідчого СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Згідно клопотання, під час досудового розслідування встановлено, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді розвідника-помічника гранатометника 2 розвідувальної групи спеціального призначення 7 роти спеціального призначення 2 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем та повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 15 січня 2025 року, самовільно залишив місце служби місце тимчасового розташування 7 роти спеціального призначення 2 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , розташованого поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), звідки прибув до місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби, ввірених йому за посадою, заходів для повернення до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 не приймав, своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, хоча мав можливість для цього та був незаконно відсутній на військовій службі до 01 грудня 2025 року.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на 30 діб до 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року введений воєнний стан.

У подальшому, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 20.10.2025 № 793/2025, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21.10.2025 № 4643-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб з 05 години 30 хвилин 05 листопада 2025 року до 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року.

Відповідно до витягу з наказу № 282 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.10.2024, солдата ОСОБА_5 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 , зараховано до особового складу та призначено на посаду розвідника-помічника гранатометника 2 розвідувальної групи спеціального призначення 7 роти спеціального призначення 2 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат» та поставлений на всі види забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу № 15 командира військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2025. солдату ОСОБА_5 , розвіднику-помічнику гранатометника 2 розвідувальної групи спеціального призначення 7 роти спеціального призначення 2 загону спеціального призначення, припинено нарахування всіх видів виплат грошового, продовольчого, речового та інших видів забезпечення як такому що безпідставно відсутній на військовій службі з 15 січня 2025 року без поважних причин.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , в розумінні вимог ст. ст. 18, 19, 22, 401 та диспозиції ст. 407 КК України, є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про особливості несення військової служби під час дії воєнного стану.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, а згідно ст. 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

За ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями , інструкціями тощо.

Стаття 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає відповідальність солдата (матроса) у мирний і воєнний час за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стан, збереження виданого йому майна. А стаття 128 Статуту, зокрема, покладає на солдата обов`язок сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням, додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни, виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

За приписами ст. ст. 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проте, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, встановлені зазначеними нормами законодавства, що визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України, їх взаємовідносини та регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, свідомо допустив їх порушення та вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_5 ,будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді розвідника-помічника гранатометника 2 розвідувальної групи спеціального призначення 7 роти спеціального призначення 2 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем та повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 15 січня 2025 року, самовільно залишив місце служби місце тимчасового розташування 7 роти спеціального призначення 2 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , розташованого поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), звідки прибув до місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби, ввірених йому за посадою, заходів для повернення до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 не приймав, своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, хоча мав можливість для цього та був незаконно відсутній на військовій службі до 01 грудня 2025 року, коли місцезнаходження ОСОБА_5 було встановлено та останнього доставлено співробітниками ВКП ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області до Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння, буд. 6, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинене.

01.12.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано у порядку ст. 208 КПК України.

01.12.2025 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України повідомлено про підозру ОСОБА_5 .

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання. Вказує на наявність обґрунтованої підозри відносно підозрюваного та ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тому просив застосувати міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Підозрюваний в судовому засіданні пред`явлену йому підозру визнав, стосовно застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечував.

Захисник підтримав позицію свого підзахисного, не заперечував стосовно задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, у скоєнні якого йому повідомлено про підозру.

Так, обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від ВЧ НОМЕР_1 ; витягом з наказу про призначення службового розслідування; актом службового розслідування від 29.01.2025; рапортом командира 2 загону спеціального призначення ВЧ НОМЕР_1 ; поясненнями військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; витягом з наказу №282 від 08.10.2024 про зарахування до особового складу частини та призначення на посаду; витягом з наказу №15 від 15.01.2025 щодо відсутності на військовій службі без поважних причин та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України, у скоєнні якого повідомлено про підозру ОСОБА_5 відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до переконання, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, слідчим суддею встановлено доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.п.1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Про наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5ст.407 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість можливого покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Крім того, зважаючи на характер та обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризику передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваному ОСОБА_5 особисто відомі допитані в ході проведення досудового розслідування свідки, зокрема військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , а отже існує обґрунтований ризик незаконного впливу на свідків.

Окрім того, слідчий суддя вважає наявним ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, зважаючи на те, що встановлено, що підозрюваний не має офіційного місця роботи, та є особою, яка самовільно залишила військову частину.

Вирішуючи питання доцільності застосування до підозрюваного ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри пред`явленої йому у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному; наявність ризиків, передбачених п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України; дані про його особу: вік, стан його здоров`я, наявність соціальних зв`язків, тому приходить до висновку про доведеність обставин необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Призначення іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу відносно підозрюваного неможливе, з огляду на положення ч. 7 ст. 176 КПК України згідно якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Судом враховано, що прокурор в судовому засіданні висловив позицію стосовно визначення судом альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави. Так, сторона обвинувачення вказала, що доцільно обрати підозрюваному заставу, відповідно до вимог ст. 182 КПК України, розмір якого гарантував би належне виконання ОСОБА_5 його процесуальних обов`язків.

Отже, зважаючи на позицію прокурора в судовому засіданні, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, особу підозрюваного слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно абз.8 ч.4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

В своїх рішеннях ЄСПЛ за скаргою №40107/02 від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», п. 80, за скаргою №20808/02 від 04.03.2010 р. у справі «Шалімов проти України», суд визнав порушення конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».

Враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, зважаючи, що законодавцем виключено можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваних за ст.405 КК України, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, що на переконання слідчого судді відповідатиме міжнародним стандартам та забезпечить справедливий баланс між метою застосування запобіжного заходу та правом підозрюваного на свободу.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України, передбачено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , наявність ризиків, передбачених п.1,п.3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, особу підозрюваного, його сімейний та майновий стан, слідчий суддя вважає, що застава у межах п. 2 ч.5 ст. 182 КПК України здатна забезпечити виконання підозрюваним у вчиненні тяжкого злочину ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків та вважає за необхідне визначити розмір застави у виді 80 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що буде пропорційним щодо підозрюваного, достатньою мірою гарантуватиме виконання ним покладених на нього обов`язків та, на переконання суду, не буде завідомо непомірною для нього.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 17-50 години 29 січня 2026 року включно

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту затримання з 17-50 години 01 грудня 2025 року.

Визначити альтернативний вид запобіжного заходу у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 242240 грн.

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_5 з-під варти та повідомити про це слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд.

З моменту звільнення ОСОБА_5 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки:

- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю, а саме до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в залежності від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи/ несення служби;

- утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні та іншим підозрюваним.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та до нього знову буде застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді діє до 17-50 години 29 січня 2026 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передати для виконання до СВ Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення

Слідчий суддя ОСОБА_1