Справа №211/9067/25
Провадження № 1-кп/211/1807/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у режимі відеоконференції кримінальне провадження №1-кп/211/9067/25 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружківка Донецької області, громадянство України, освіта середня, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, 2009 року народження, військовослужбовець військової служби за контрактом, водій радіотелефоніст 2 мотопіхотного спеціалізованого взводу 2 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , солдат, раніше судимий:

22.03.2023 року Дружківським міським судом Донецької області за ч. 4 ст. 185, 75,76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з іспитовим строком на два роки;

30.07.2024 року Дружківським міським судом Донецької області за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років і шість місяців з конфіскацією майна. Звільнився на підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.11.2024 року умовно-достроково на невідбутий строк 5 років 11 місяців 25 днів для проходження військової служби за контрактом.

Зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.4 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді водія-радіотелефоніста 2 мотопіхотного спеціалізованого відділення 2 мотопіхотного спеціалізованого взводу 2 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. ст. 3,28, 29,30,41, 68 Конституції України, ст.ст.9, 11, 13, 14, 16, 20, 21, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 24 травня 2025 року, приблизно 13 год. 00 хв., зустрівся між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 з колишньою дружиною ОСОБА_5 . Під час зустрічі обвинувачений ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, переслідуючи ціль особистого збагачення, вирішив заволодіти мобільним телефоном марки «ZTE Blade A73», imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 , зеленого кольору, із захисним чохлом прозорого кольору, належний потерпілій ОСОБА_5 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння мобільного телефону, який належить потерпілій ОСОБА_5 обвинувачений ОСОБА_4 , застосовуючи фізичну силу, намагався вихопити мобільний телефон з рук потерпілої ОСОБА_5 , на що остання пішла швидким кроком у бік під`їзду № 1 будинку № 10 по вулиці Кузьми Скрябіна м. Дружківка, де присіла біля двері під`їзду, з метою зберегти належний їй мобільний телефон. Далі, обвинувачений ОСОБА_4 , з метою доведення свого умислу до кінця, наздогнав швидким кроком потерпілу ОСОБА_5 та силою вихопив з її рук мобільний телефон. Потерпіла ОСОБА_5 звернулась до обвинуваченого ОСОБА_4 з вимогою про повернення належного їй мобільного телефону, однак обвинувачений ОСОБА_4 , діючи відкрито, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, ігноруючи вимоги потерпілої ОСОБА_5 про повернення мобільного телефону, продовжив свої протиправні дії та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв матеріальний збиток потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 4147 грн. 70 коп.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 4 КК України визнав повністю та пояснив, що потерпіла ОСОБА_5 це його колишня дружина. 24 травня 2025 року йому зателефонувала ОСОБА_5 та попросила зустрітися. Зустріч відбулась біля будинку №10 по вул. Кузьми Скрябіна в м. Дружківка. Він та вона перебували у стані алкогольного сп`яніння. Під час бесіди між ними виник словесний конфлікт, в ході якого він забрав мобільний телефон у своєї колишньої дружини. Потерпіла просила повернути мобільний телефон, однак він відмовився. Після цього потерпіла пішла додому, а він наступного дня продав цей телефон раніше знайомому ОСОБА_6 , а гроші витратив на продукти харчування. На цей час телефон повернутий потерпілій. Розуміє, що вчинив кримінальне правопорушення, у вчиненому кається, просить суд суворо його не карати.

Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 , його повне визнання своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, суд, переконавшись у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, з урахуванням вимог ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніхто не оспорює, обмеживши обсяг доказів показаннями обвинуваченого, без дослідження інших доказів, що стосуються фактичних обставин справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року наголошує, що при оцінки доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумнім сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Суд, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими у судовому засіданні доказами, уважає, що винуватість ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні доведена, і його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 186 ч. 4 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Суд також уважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_4 є кваліфікуюча ознака «вчинений в умовах воєнного стану», оскільки у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє і на цей час. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив це кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану.

Суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 під час вчинення цього кримінального правопорушення діяв з прямим умислом, оскільки він усвідомлював, що посягає на чужу власність, на яку не має ніякого права, передбачав спричинення матеріальної шкоди потерпілій і бажав спричинити таку шкоду.

Мотивом кримінального правопорушення стало спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитися самому.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з абзацу 2 пункту 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року (в ред. Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 року) призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винного, той факт, що він раніше неодноразово судимий, вчинив умисний корисний злочин у період умовно-дострокового звільнення, що, на думку суду, вказує на його небажання стати на шлях виправлення, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є військовослужбовцем, за місцем проходження служби характеризується негативно, за місцем мешкання характеризується задовільно, має на утриманні неповнолітню дитину.

В якості обставини, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.

На думку суду, такий вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання судом не встановлено.

Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 30.07.2024 року обвинувачений ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України та засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років і шість місяців з конфіскацією майна.

На підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.11.2024 року обвинувачений ОСОБА_4 був звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 5 років 11 місяців 25 днів для проходження військової служби за контрактом.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 протягом умовно-дострокового звільнення вчинив новий злочин, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 81 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків йому необхідно призначити за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком Дружківського міського суду Донецької області від 30.07.2024 року.

Постановою слідчого СВ ВП №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області від 05.06.2025 року мобільний телефон марки «ZTE Blade F73», IMEI 1: НОМЕР_2 IMEI 2: НОМЕР_3 зеленого кольору із захисним чохлом прозорого кольору, який упакований до паперового конверту, опломбованого пломбою NPU-0454060, був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та переданий на зберігання до камери схову речових доказів (квитанція №2-2716) (а.кп.5).

Суд вважає необхідним, на підставі ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішити у такому порядку: мобільний телефон марки «ZTE Blade F73», IMEI 1: НОМЕР_2 IMEI 2: НОМЕР_3 зеленого кольору із захисним чохлом прозорого кольору повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.07.2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 09 липня 2025 року до 06 вересня 2025 року включно, із визначенням застави у розмірі 60560 грн. 00 коп.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.09.2025 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 був продовжений на шістдесят днів, тобто до 01 листопада 2025 року.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.10.2025 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 був продовжений на шістдесят днів, тобто до 12 грудня 2025 року.

Суд уважає, що запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, необхідно залишити без змін.

В ході досудового розслідування були понесені витрати, пов`язані з залученням експерта для проведення судової товарознавчої експертизи, вартість якої, згідно з доданими документами складає 420 грн. 00 коп. (а.кп. 6).

Відносно даних процесуальних витрат, суд зазначає наступне.

У частині 1 ст. 126 КПК України зазначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

У частині 2 ст. 124 КПК України зазначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У частині 1 ст. 122 КПК України зазначено, що витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, експерт ОСОБА_7 , яка проводила вищевказану експертизу, є атестованим судовим експертом, який включений до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України, але не є працівником державної спеціалізованої установи.

За таких обставин, суд вважає, що не можуть бути стягнуті з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь експерта ОСОБА_7 , яка не є працівником державної спеціалізованої установи, судові витрати, понесені органом досудового розслідування на залучення її для проведення судової товарознавчої експертизи №1571/25 від 06.06.2025 року.

Цивільний позов потерпілою не заявлений.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України, покарання за сукупністю вироків визначити шляхом часткового приєднання невідбутної частини покарання за попереднім вироком Дружківського міського суду Донецької області від 30.07.2024 року за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, у виді 5 років 11 місяців 25 днів позбавлення волі, призначивши ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років з конфіскацією всього майна, яке належить з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишити без змін та тримати його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 09 липня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, обвинуваченому ОСОБА_4 в строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження, з моменту його затримання, тобто з 09 липня 2025 року по день ухвалення вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «ZTE Blade F73», IMEI 1: НОМЕР_2 IMEI 2: НОМЕР_3 зеленого кольору із захисним чохлом прозорого кольору повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення, якщо на нього не було подано апеляційну скаргу.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення вироку в суді, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той же строк з моменту отримання ним копії вироку.

Суддя ОСОБА_1