г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/293/25
Номер провадження 1-кп/213/138/25
В И Р О К

Іменем України

04 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із участю в судовому розгляді:

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18 грудня 2024 року за №0000482 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, працюючого електрогазозварювальником ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком кожного громадянина України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно із ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба у Збройних Силах України є державною службою особливого характеру, яка пов`язана із захистом Вітчизни. Одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, на яку відповідно до ст. 39 вказаного Закону призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року (із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, № 58/2023 від 06 лютого 2023 року, № 254/2023 від 01 травня 2023 року, № 451/2023 від 26 липня 2023 року, № 734/2023 від 06 листопада 2023 року, № 49/2024 від 05 лютого 2024 року, № 271/2024 від 06 травня 2024 року, № 469/2024 від 23 липня 2024 року, № 740/2024 від 28 жовтня 2024 року) в Україні введено воєнний стан.

Відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України № 2105-IX від 03 березня 2022 року «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, оголошено загальну мобілізацію, строк проведення якої продовжено Указами Президента України № 342/2022 від 17 травня 2022 року, № 574/2022 від 12 серпня 2022 року, № 758/2022 від 07 листопада 2022 року, № 59/2023 від 06 лютого 2023 року, № 225/2023 від 01 травня 2023 року, 452/2023 від 27 липня 2023 року, 735/2023 від 06 листопада 2023 року, №50/2024 від 05 лютого 2024 року, №272/2024 від 06 травня 2024 року, №470/2024 від 23 липня 2024 року, №471/2024 від 28 жовтня 2024 року.

24 лютого 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі за текстом - ІНФОРМАЦІЯ_4 ) розпочато призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа військовозобов`язаних та резервістів.

ОСОБА_8 будучи військовозобов`язаним та перебуваючи на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до довідки військово-лікарської комісії №236/5 від 05 листопада 2024 року визнаний придатним до військової служби, не маючи права на відстрочку, за відсутності підстав для заміни військової служби альтернативною (невійськовою), зарахований наказом №1080 від 05 листопада 2024 до списку команди для відправки у військо, 05 листопада 2024 року о 15:12 годині перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_5 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , під час вручення повістки про явку до збірного пункту у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації для відправки до відповідного підрозділу військової частини № НОМЕР_1 у складі вищевказаної команди, маючи кримінально протиправний намір на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації у Збройні Сили України на особливий період, відмовився від отримання повістки про явку до збірного пункту під час загальної мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 у зв`язку із введенням на всій території України воєнного стану, зумовленого збройною агресією російської федерації проти нашої держави, мотивуючи відмову тим, що військова служба суперечить його релігійним переконанням.

Після чого, ОСОБА_8 , якому було від відеозапис доведено зміст повістки та дату і час прибуття на дільницю, всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, п.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указу Президента України №65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України №2105-ІХ від 03 березня 2022 року, п. 1 додатку 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, не прибув до місця призову за мобілізацією, тим самим ухилився від призову на військову службу, чим порушив порядок комплектування Збройних Сил України, створюючи загрозу для безпеки держави у сфері оборони.

Кримінальна відповідальність за діяння, що містить склад кримінального правопорушення, винуватим у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_8 , передбачена ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину не визнав. Показав, що за отриманою ним повісткою не з`явився до Територіального центру комплектування. Посилаючись на релігійні писання, пояснив, що для нього неприйнятно бути військовослужбовцем, як зі зброєю, так і без неї, мати військову заробітну плату, підпорядковуватись військовому командуванню. Зазначив, що регулярно з`являвся за повістками до Територіального центру комплектування. 12 квітня 2024 року ним було подано заяву про заміну військової служби на альтернативну цивільну службу, неодноразово пояснював представникам Територіального центру комплектування, що має глибокі релігійні переконання та готовий виконувати обов`язок у цивільний спосіб. В релігійній організації Свідків Єгови перебуває з 2015 року, в 2017 році був виключений, оскільки повідомив про порушення однієї із заповідей, з того часу не вивчав Біблію. Повернувся до вивчення Біблії в 2020 році після початку карантину, кинув паління, лайну мову, зловживання алкоголем. З кінця 2022 року через Zoom-конференції почав відвідувати зібрання Свідків Єгови. Поновився як Свідок Єгови після звільнення з військової служби в 2023 році.

Також обвинувачений зазначив, що з 2019 року проходив військову службу у військовій частині, яка знаходилась в АДРЕСА_2 , в подальшому підписав контракт та перевівся до військової частини в місті Кривий Ріг, мав військову спеціальність «старший стрілець», виконував обов`язки з патрулювання. З початку повномасштабного вторгнення ніс службу на блокпосту на трасі. В 2023 році звільнився з військової службу у зв`язку з доглядом за дідусем, коли закінчилась відстрочка прийшов до Територіального центру комплектування. Зазначив, що є фізично здоровою людиною, може будувати, перевозити хворих.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, його вина підтверджується показами свідків та матеріалами кримінального провадження.

Так, свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні надав покази, відповідно до яких станом на листопад 2024 року він працював на посаді заступника начальника Територіального центру комплектування начальника мобілізаційного відділення, мав обов`язки з формування команд, призову та мобілізації. В листопаді 2024 року ОСОБА_8 пройшов військово-лікарську комісію, був визнаний придатним до військової служби, призначений до команди (військової частини НОМЕР_2 механізованої бригади) для відправки в війська. ОСОБА_8 вручалась повістка, але останній відмовся від її підпису, причиною відмови зазначив релігійні переконання. ОСОБА_8 текст повістки було доведено, на відправку він не з`явився. ОСОБА_8 в день вручення повістки було подано заяву про заміну військової служби на альтернативну цивільну службу. На вказану заяву надавалась відповідь, що за релігійними переконаннями не надається відстрочка за призовом по мобілізації. ОСОБА_8 права на відстрочку не мав.

Також свідок ОСОБА_10 вказав, що ОСОБА_8 в 2023 році був демобілізованим згідно ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, оформив відстрочку з цього приводу. Під час проходження військової служби був неодноразово заохочений за сумлінне виконання бойових завдань.

Крім того, свідок ОСОБА_10 зазначив, що бойові частини мають підрозділи забезпечення, які не ведуть бойові дії, - возять харчі, форму, спорядження, забезпечують боєкомплектом, ремонтують техніку, спорядження, обладнання, будують інженерні споруди. Військовослужбовці мають носити однострій, за ними закріплюється зброя, в окремих випадках однострій не носиться.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що проходить службу в ІНФОРМАЦІЯ_6 на посаді начальника групи бронювання, станом на 05 листопада 2024 року виконував обв`язки начальника військового обліку, мав обов`язки з ведення військового обліку військовозобов`язаних. ОСОБА_8 було вручено «бойову» повістку, він був ознайомлений під відеозапис про те, що йому необхідно з`явитись для відправки в військову частину, від отримання повістки відмовився. Станом на час вручення повістки ОСОБА_8 пройшов військово-лікарську комісію, було видано наказ про призов до військової частини.

Також свідок ОСОБА_11 вказав, що ОСОБА_8 проходив військову службу з 2019 року, потім проходив військову службу за контрактом до 2023 року. ОСОБА_8 звертався до Територіального центру комплектування з приводу неможливості проходження військової служби через релігійні переконання, йому надавались письмові відповіді. Заміна виконання військового обов`язку на невійськову службу відноситься тільки до строкової служби та не відноситься до військової служби по мобілізації. Підприємством бронювання ОСОБА_8 не здійснювалось.

Крім того, свідок ОСОБА_11 зазначив, що посада військовослужбовця визначається у військовій частині, військовослужбовці повинні виконувати вимоги Статуту Збройних сил України.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні надав покази, відповідно до яких він є Свідком Єгови з 1993 року, старійшиною зібрання з 1997 року. ОСОБА_8 знає з 2014 року, останній перебував в організації з 2015 року, в 2017 році був виключений. Під час проходження військової служби ОСОБА_8 хотів повернутися, у зв`язку з чим звернувся до одного зі старійшин збору та повідомив про намір повернутися до організації. В 2022 році ОСОБА_8 відвідував засідання в режимі онлайн під час несення військової служби. ОСОБА_8 належним чином виконує обов`язки, покладені організацією, є зразковим сім`янином, допомагає членам організації, іншим особам, його знають як гарного християнина.

Також свідок ОСОБА_12 зазначив, що Свідки Єгови мають християнський нейтралітет щодо військової служби, не служать і не працюють у військових організаціях, допомагають у цивільний спосіб.

Крім показань свідків, вина ОСОБА_8 у повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

-копією військового квитка серії НОМЕР_3 , згідно якого ОСОБА_8 25 квітня 2019 року було зараховано до списків військової частини НОМЕР_4 , 11 грудня 2019 року зараховано до списків військової частини НОМЕР_5 на військову службу за контрактом, 17 серпня 2023 року звільнено в запас через сімейні обставини. ОСОБА_8 має військове звання «старший солдат», військово-облікову спеціальність «старший стрілець», військову присягу прийняв 25 травня 2019 року;

-копією листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 №4/310 від 16 січня 2025 року, згідно якого ОСОБА_8 проходив строкову військову службу в військовій частині НОМЕР_4 з 24 квітня 2019 року, службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_5 з 11 грудня 2019 року по 17 серпня 2023 року;

-копією довідки військово-лікарської комісії №236/5 від 05 листопада 2024 року про придатність ОСОБА_8 до військової служби;

-копією пам`ятки від 05 листопада 2024 року про ознайомлення ОСОБА_8 зі змістом п. п. 1, 9 абз. 5, 10 абз. 6 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу»; ст. 22 п. 1 абз. 4, п. 3 абз. 2, п. 3 абз. 8 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 210-1 КУпАП, ст.ст. 336, 337 КК України;

-копією листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_13 від 05 листопада 2024 року №1/10696 про відсутність у ОСОБА_8 права на відстрочку;

-копією витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_13 №1080 від 05 листопада 2024 року про призов та направлення для проходження військової служби під час мобілізації в складі команди НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_8 ;

-копією розписки про одержання повістки ОСОБА_8 про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 17.00 год. 05 листопада 2024 року на призив по мобілізації за адресою: АДРЕСА_2 , в якій підпис обвинуваченого відсутній;

-копією акту від 05 листопада 2024 року щодо відмови ОСОБА_8 від отримання повістки до ІНФОРМАЦІЯ_9 на 17.00 год. 05 листопада 2024 року до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_9 для відправки у військову частину НОМЕР_1 та проходженням військової служби за мобілізацією у зв`язку із віросповіданням. Текст повістки було озвучено ОСОБА_8 о 13.30 год. 05 листопада 2024 року;

-копією рапорту заступника начальника начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_14 про виявлення факту скоєння ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ознаками ст. 336 КК України, який відмовився від повістки на 05 листопада 2024 року на 17.00 годин для відправлення у військову частину НОМЕР_1 ;

-копією рапорту ТВО начальника відділення НВВОБССЗ ІНФОРМАЦІЯ_9 від 06 листопада 2024 року про відсутність у ОСОБА_8 станом на 06 листопада 2024 року відстрочки від призову по мобілізації;

-повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_8 від 12 грудня 2024 року №710/12367 на адресу ВП №7 КВП ГУНП в Дніпропетровській області про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст.336 КК України ОСОБА_8 , який свідомо відмовився від проходження військової служби під час призову по мобілізації;

-протоколом огляду документу від 15 січня 2024 року, а саме оптичного носія з відеозаписом моменту вручення бойової повістки ОСОБА_8 05 листопада 2024 року, де останній відмовився від її отримання;

-відеозаписом відмови ОСОБА_8 від отримання бойової повістки від 05 листопада 2024 року, який оглянуто в судовому засіданні;

-довідкою Релігійної організації "Релігійний цнтр Свідків Єгови в Україні" № 1297 від 23 січня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_15 з 24 жовтня 2015 року є членом Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні.

За приписами ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни (військовозобов`язані та резервісти) зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях (п. 1 ч. 3 цієї статті). У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз. 3 ч. 3 цієї статті).

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка) (абз. 7 ч. 3 цієї статті).

Об`єкт правопорушення в широкому розумінні ним є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Збройних Сил України та інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

Суб`єктом злочину є громадяни України (або іншої країни) чоловічої або жіночої статі - військовозобов`язані, які підлягають мобілізації, резервісти.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Отже, дії особи матимуть склад злочину, передбаченого ст. 336 КК України, у разі якщо вона під час мобілізації на особливий період, отримавши повістку про виклик до ТЦК та СП, без визначених законом поважних причин, не з`явилася у зазначені у цій повістці місце та строк до збірного пункту ТЦК та СП для відправлення до військової частини.

Відповідно дослідженим в судовому засіданні документами підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_8 є військовозобов`язаним, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , є придатним до проходження військової служби, жодних підстав для звільнення від проходження служби під час мобілізації не має, однак з особистих міркувань відмовився від призову на військову службу.

В процесі судового розгляду не підтверджена наявність у ОСОБА_8 релігійних переконань та канонічних заборон такої міри, які б виключали його службу у Силах оборони України. Обвинувачений проходив військову службу з 2019 по 2023 роки, був демобілізованим згідно ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами. Під час проходження військової служби був неодноразово заохочений. В організації Свідків Єгови, з якої виключений з 2017 року, був поновлений в 2023 році, під час дії правового режиму воєнного стану. Довідка про факт входження обвинуваченого до релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні з 24 жовтня 2015 року спростовується показами свідка ОСОБА_12 та самого обвинуваченого.

В той же час, аргументи про те, що релігійні переконання не дозволяють одягати військову форму, мати військову заробітну плату, підпорядковуватись військовому командуванню, здійснювати діяльність, яка пов`язана із використанням та носінням зброї, суд не може оцінити як такі, які настільки обмежують можливість сповідувати певну віру, що виключають можливість виконання військовозобов`язаним громадянином України свого обов`язку по мобілізації під час воєнного стану, та оцінюються як категорична відмова від виконання обов`язку по захисту України.

Положення ч. 4 ст. 35 Конституції України передбачають, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Відповідно до статей 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу, а захист України, її незалежності та територіальної цілісності України, відповідно до ст. 65 Конституції України є обов`язком громадян України.

Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби, заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, цим Законом не встановлена.

Оцінивши наведені обставини, а також дію в Україні воєнного стану та запровадження мобілізаційних заходів у зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ, суд вважає, що обвинувачений не мав як фактичних, так й законних підстав для звільнення від виконання конституційного обов`язку із захисту Батьківщини.

Вказані висновки суду узгоджуються із правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.04.2025 по справі № 573/406/24.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні зазначила, що дії ОСОБА_8 з приводу ухилення від призову на військову службу під час мобілізації не є злочинними і пов`язані з його глибокими релігійними переконаннями. При цьому вона посилався на рішення Європейського суду з прав людини «Мушфіг Мамедов та інші проти Азербайджану», «Баятян проти Арменії», «Адян та інші проти Вірменії».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці дійсно сформував орієнтири, за якими відмова від військової служби є переконанням, що досягає достатнього ступеня сили, серйозності, послідовності та важливості, щоб на нього поширювалися встановлені статтею 9 Європейської конвенції з прав людини гарантії, у випадках, коли така відмова мотивована серйозним і непереборним конфліктом між обов`язком служити в армії та совістю людини або її щирими та глибокими, релігійними чи іншими, переконаннями (зокрема, рішення у справах: «Баятян проти Вірменії» від 27 жовтня 2009 року, заява №23459/03, пункт 110; «Папавасілакіс проти Греції» від 15 вересня 2016 року, заява №66899, пункт 36; «Мушфіг Мамедов та інші проти Азербайджану» від 17 жовтня 2019 року, заяви №14604/08 та 3 інших, пункт 74; «Канатли проти Туреччини» від 12 березня 2024 року, заява №18382/15, пункт 42).

Також ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава вправі встановлювати процедури для оцінки серйозності переконань людини і запобігати спробам зловживання можливістю звільнення з боку осіб, котрі у змозі нести військову службу (рішення у зазначених вище справах: «Папавасілакіс проти Греції», пункт 54; «Дягілєв проти Росії», пункт 63). Питання про те, чи підпадає відмова від проходження військової служби під дію положень статті 9 Європейської конвенції з прав людини і в якій мірі, має оцінюватися залежно від конкретних обставин кожної справи (рішення у згаданих вище справах: «Баятян проти Вірменії», пункт 110; «Мушфіг Мамедов та інші проти Азербайджану», пункт 74; «Дягілєв проти Росії», пункт 59).

У першому та другому реченнях пункту 112 рішення «Баятян проти Вірменії», на які посилалась захисник, зазначено таке: «Європейський суд вважає, що неявка заявника для проходження військової служби було проявом його релігійних поглядів. У зв`язку з цим його притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від призову є втручанням в його свободу сповідати свою релігію, гарантії якої передбачені п. 1 статті 9 Європейської конвенції».

Але у той же час, у третьому реченні вказаного пункту 112 рішення «Баятян проти Вірменії» ЄСПЛ чітко зазначив, що таке втручання не буде порушенням статті 9 Європейської конвенції тільки в тому випадку, якщо воно «передбачено законом», переслідує єдину і більш правомірну мету, зазначену у пункті 2 статті 9 Європейської конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві».

На теперішній час українське законодавство не передбачає законної можливості військовозобов`язаного відмовитися від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за релігійними переконаннями. Альтернативної служби під час воєнного стану українське законодавство також не передбачає.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, здійснюючи судовий розгляд з дотримання загальних засад кримінального провадження, зокрема на основі змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, у межах висунутого обвинувачення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що доводи обвинуваченого не спростовують наявність у його діях складу злочину, передбаченого ст. 336 КК України, підстав, що виключають кримінальну відповідальність за цим кримінальним правопорушенням не встановлено.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 21 жовтня 2011 року «Коробов проти України» вказує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свобод в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_8 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Суд при призначенні покарання має враховувати дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані, які характеризують особу винуватого, який має неповну вищу освіту, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, працює, за місцем мешкання характеризується посередньо скарг на нього не надходило, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Окрім того, суд враховує досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації, складену відповідно до вимог ст. 314-1 КПК України стосовно обвинуваченого, відповідно якої ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб оцінюється як середній, виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб.

Обставин, що відповідно до ст. 66, 67 КК України пом`якшують та/або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведених вище всіх обставин, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі.

При цьому суд вважає, що звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України та встановлення іспитового строку не буде достатнім і необхідним для виправлення останнього, оскільки звільнення від відбування покарання з випробуванням військовозобов`язаного, який не маючи передбачених законодавством підстав для відстрочки від призову чи інших поважних причин, у період воєнного стану, при оголошеній загальній мобілізації, умисно проігнорував конституційний обов`язок по захисту Батьківщини під час військової агресії ворога, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, а навпаки створить впевненість у безкарності за відмову від захисту Батьківщини. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 641/1067/23, відповідно до якої з урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні збройною агресією РФ та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений умисний нетяжкий злочин, передбачений ст. 336 КК України, представляє значну суспільну небезпечність, тому звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 368 -371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_8 не застосовувати.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Визнаний як документ оптичний дисковий носій з відеозаписом моменту вручення бойової повістки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який долучений до матеріалів кримінального провадження №0000482 від 18 грудня 2024 року - залишити при ньому.

Матеріали кримінального провадження №0000482 від 18 грудня 2024 року залишити при справі.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1