УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року

м. Київ

справа № 686/22462/22

провадження № 51-1936 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 19 березня 2025 року,

встановив:

За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу та обрахування початку строку відбування покарання.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 19 березня 2025 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Згідно з вироком, депутат Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації ОСОБА_5 , будучи представником влади Російської Федерації (далі - РФ), уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів РФ, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС РФ, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст.ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю РФ над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники також діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимоги ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня 1981 № 36/103, від 16 грудня 1970 № 2734 (XXV), від 21 грудня 1965 № 2131 (XX), від 14 грудня 1974 № 3314 (XXIX), ст. 1-3, 68 Конституції України, 15 лютого 2022 року за адресою: Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, 1, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів РФ, де підтримав постанову із зверненням до Президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав.

Такими діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.110 КК, а саме: будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 просить скасувати оскаржені судові рішення у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу (далі - КПК) за відсутністю в діянні ОСОБА_5 складу інкримінованого йому за ч. 3 ст. 110 КК кримінального правопорушення.

Посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону вказує, що попередніми судами здійснено розгляд вказаного кримінального провадження за відсутності ОСОБА_5 . Матеріали провадження не містять жодного документу, який би підтверджував отримання її підзахисним інформації про наявне кримінальне переслідування, матеріали обвинувачення не надано.

На її думку, усі засоби комунікації з її підзахисним не є реальними доказами вручення повістки, повідомлення про підозру, обвинувального акту тощо.

Крім того, судами безпідставно поширено на ОСОБА_5 дію Кримінального кодексу України, оскільки не прийнято до уваги, що ОСОБА_5 володіє імунітетом (ratione materiae) від кримінального переслідування в національній судовій системі.

На думку захисника, ОСОБА_5 не має ніякого відношення до рішень президента РФ, а тому в даному випадку відсутній безпосередній причинний зв`язок між його діями та наслідками, передбаченими ч. 3 ст. 110 КК.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши додані до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно зі ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Доводи, наведені у касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними, зважаючи на таке.

За приписами ст. 2971 КПК спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом.

Інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

In absentia - юридичний термін, який означає здійснення кримінального провадження, зокрема досудового розслідування або судового розгляду, за відсутності підозрюваного чи обвинуваченого, який свідомо ухиляється від участі в кримінальному процесі, за умови дотримання процесуальних гарантій, передбачених законом.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що розгляд кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 в судах першої та апеляційної інстанції проведено у відсутності останнього, тобто провадження за його обвинуваченням здійснено в порядку спеціального судового провадження (in absentia) з дотриманням вимог КПК про належне повідомлення його про час та місце судового розгляду шляхом опублікування судового виклику у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Судової влади, що відповідає положенням ч. 3 ст.323 КПК та свідчить про належне повідомлення останнього, про час та місце судового розгляду даного провадження.

Так, у межах досудового розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_5 у відповідності до вимог ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК, 08 квітня 2022 року був повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК, шляхом направлення повідомлення про підозру на електронну адресу Державної Думи Федеральних зборів РФ та повістки про виклик ОСОБА_5 до слідчого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 для його допиту як підозрюваного, однак останній не з`явився до слідчого без поважних причин.

Крім того, у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» опубліковано повідомлення про виклик ОСОБА_5 до слідчого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 для його допиту як підозрюваного, проведення інших слідчих і процесуальних дій у статусі підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, однак останній знову не з`явився до слідчого відділу без поважних причин, при цьому повідомлення про підозру ОСОБА_5 також було вручено захиснику підозрюваного - адвокату ОСОБА_4 .

Постановою слідчого від 04 травня 2022 року на підставі ст. 281 КПК підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у державний та міжнародний розшук.

З метою захисту та представлення у кримінальному процесі прав, свобод і законних інтересів підозрюваного ОСОБА_5 , було залучено захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області адвоката ОСОБА_4 , якій відповідно до вимог ч. 2 ст. 2975 КПК вручено всі копії процесуальних документів, що підлягали врученню підозрюваному.

Таким чином, відносно ОСОБА_5 проводилось спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), згідно правил, визначених приписами глави 24-1 КПК, вимоги яких були дотримані судом.

Винуватість засудженого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення була встановлена на підставі оцінки належних, допустимих та достовірних доказів, у відповідності до вимог ст. 94 КПК.

Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК, послався: на протокол огляду від 10 березня 2022 року, об`єктами якого були публікації на офіційному сайті Державної Думи Російської Федерації, що містяться за посиланнями: https://vote.duma.gov.ru/vote/117112, де було виявлено, що депутат державної думи Російської Федерації ОСОБА_5 від партії «Единая Россия» 15 лютого 2022 року проголосував «ЗА» вищезазначену постанову; на протокол огляду електронних документів від 07 квітня 2022 року, у якому здійснено огляд ресурсів мережі Інтернет на предмет наявності інформації щодо реєстрації та руху постанови № 58243-8 «Об обращении Государственной Думы Федерального Собрания РФ к Президенту РФ ОСОБА_6 о необходимости признания Донецкой Народной Республики и Луганской народной Республики» у якому оглянуто тексти проектів федеральних законів, відеозаписи, стенограми та результати голосувань депутатів у засіданнях Державної Думи Федерального Зібрання РФ по зазначеним законопроектам. У додатках до цього протоколу містяться паспортні дані проекту постанови № 58243-8, у якому наголошується на тому, що: «Депутати Гос. Думы считают обоснованным и морально оправданным признание ДНР и ЛНР», що вказує на пряму зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; на протоколи огляду і допиту свідків, які зазначені у вироку, з інших кримінальних проваджень, на підтвердження загибелі людей та інших тяжких наслідків; на протокол огляду від 15 вересня 2022 року, з якого вбачається, що на офіційному веб-сайті Організації Об`єднаних Націй в Україні та Офісу Генерального прокурора наявні публікації щодо офіційних втрат серед цивільних осіб станом на 22-23 червня 2022 року в результаті повномасштабного збройного нападу РФ.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави для прийняття такого рішення.

При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки доказів, наведених місцевим судом у вироку, апеляційний суд не встановив, а стосовно доводів захисника, викладених в апеляційній скарзі, які є аналогічними доводам касаційної скарги, навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_4 про відсутність в діянні її підзахисного ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК, то вони є необґрунтованими з огляду на таке.

Так, основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК є національна безпека у політичній сфері, яка полягає у відсутності загрози порушення встановлених Конституцією, законами України і міжнародними правовими актами територіальної цілісності України та порядку визначення її території. Його додатковим факультативним об`єктом може бути встановлений порядок виконання представниками влади своїх службових повноважень, особисті права та свободи людини і громадянина, життя та здоров`я особи, власність тощо.

Об`єктивна сторона злочину характеризується активними діями, які можуть проявитися у таких формах: 1) дії, вчинені з метою зміни меж території або з метою зміни державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; 2) публічні заклики до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України; 3) розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України.

Суб`єкт вказаного злочину є загальним. Суб`єктивна сторона злочину полягає в умисній формі вини, яка має прямий умисел, із спеціальною метою - зміни меж території України в спосіб, не передбачений Конституцією України.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_5 будучи депутатом Державної Думи Федеральних Зборів РФ, 15 лютого 2022 року прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів РФ, де спільно з іншими депутатами підтримав постанову із зверненням до президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав та проголосував «за», а також підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «ДНР» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «ЛНР».

При цьому з оскаржуваної ухвали вбачається, що голосування за проекти вищевказаних федеральних законів проведено одноголосно, жоден із депутатів Державної Думи не проголосував проти, що безумовно свідчить про попередню змову групи осіб на здійснення інкримінованого злочину. Про це також свідчать виступи окремих депутатів Державної Думи РФ безпосередньо перед самими голосуваннями, а також офіційного представника президента РФ, які позитивно оцінюють «прийняте рішення», як встановлений факт, ще до проведення голосування.

Таким чином, визнання інших державних утворень так званих «Луганської народної республіки» та «Донецької народної республіки» у межах міжнародно визнаних кордонів України на її території є діями, спрямованими на зміну меж території та державного кордону України. Оскільки внаслідок ратифікації 22 лютого 2022 року договорів про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу, РФ під приводом допомоги так званим «Донецькій народній республіці» і «Луганській народній республіці» здійснила 24 лютого 2022 року повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочала бойові дії на території України з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника про те, що постанова за яку проголосував ОСОБА_5 прийнята колегіальним органом, а тому голос її підзахисного сам по собі не мав ніякого значення для настання тяжких наслідків.

Постанова Державної Думи Федеральних Зборів РФ, за яку проголосував ОСОБА_5 у статусі депутата - представника органу державної влади, була частиною спланованих і скоординованих дій, спрямованих на посягання на територіальну цілісність та недоторканність України, що прямо суперечить положенням Конституції України.

Ця постанова мала на меті створення легітимаційної основи для подальшого визнання окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, що стало підставою для офіційного введення збройних сил РФ на суверенну територію України та подальшої продовжуваної агресії.

Такі дії, які вчинені представником влади держави агресора, спричинили тяжкі наслідки у вигляді початку повномасштабної збройної агресії, загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та масштабних руйнувань цивільної інфраструктури, і вочевидь стали можливими завдяки спільним злочинним діям (рішенням) депутатів Державної Думи РФ, до складу яких входить засуджений ОСОБА_5 та які процедурно приймаються за наявності ряду умов (проведення зборів, наявності кворуму та інше).

У своїй касаційній скарзі захисник зазначає, про наявність у ОСОБА_5 імунітету від кримінального переслідування в національній судовій системі, на що попередні суди не звернули уваги, проте такі доводи є необґрунтованими.

Так, з оскаржуваних судових рішень вбачається, що судами було проаналізовано кримінальне процесуальне законодавство на предмет наявності у ОСОБА_5 дипломатичного імунітету, який би унеможливлював розгляд вказаного кримінального провадження зазначеними судами, однак такого факту цими судами встановлено не було.

Слід зазначити, що імунітет ratione materiae (іноді також називається функціональним імунітетом) - це форма юридичного імунітету, яка захищає посадову особу від кримінального переслідування за дії, вчинені в межах її службових повноважень. В Україні питання дипломатичного імунітету регулюється Указом Президента України від 10 червня 1993 року № 198/93, відповідно до якого депутати Держдуми РФ таким видом імунітету не наділені, а тому можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності відповідно до національного законодавства, зокрема - за вчинення міжнародних злочинів (агресія, злочини проти миру, воєнні злочини) без порушення норм міжнародного права.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками попередніх судів про доведеність вини засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли би бути підставами для скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 , встановлено не було.

Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 19 березня 2025 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_3