Справа № 361/923/24
Провадження № 1-кп/361/768/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2025 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в об`єднаному кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000441 від 22.01.2024, № 0002655 від 24.11.2024 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває вищевказане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 125 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримала подане клопотання щодо продовження строків тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , висловившись про його обґрунтованість та просила його задовольнити, з підстав викладених у ньому.

В обґрунтування необхідності продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор посилалася на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України та наявність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_5 до вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 125 КК України; обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі, то ж тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, є достатньою та співмірною для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що у прокурора є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 .

Потерпілий ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 , кожен зокрема, у вирішенні даного клопотання покладався на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з пункту 5 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі Соловей і Зозуля проти України останній наголосив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Матеріали клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою містять достатню кількість даних, які вказують на обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 125 КК України, яке відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Судом у кримінальному провадженні встановлено наявність обґрунтованих ризиків, передбачених у статті 177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання його спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також запобігання можливості обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачуваний на даний час не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, окрім того, єдиним джерелом доходу останнього було виготовлення та збут психотропних речовин на протязі тривалого часу, що свідчить про намір продовження злочинної діяльності.

При продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує обставини, які визначені статтею 178 КПК України, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, а також те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, крім того ОСОБА_5 після вчинення злочину зник з місця злочину, тим самим намагався уникнути покарання.

При встановленні наявності ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих суд враховує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підтвердженням даного ризику є те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, тому може незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, з якими він проживає в одному населеному пункті та які можуть надати показання щодо обстановки на місці події під час вчинення злочину.

Таким чином, обвинувачений без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зможе впливати будь-яким чином (здійснювати фізичний чи психологічний тиск) на свідків та потерпілих (один з яких є неповнолітнім), щоб останні змінили показання, а обвинувачений ухилився від відповідальності у даному кримінальному провадженні.

Отже існує ймовірність того, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, оскільки перебуваючи на свободі, не маючи запобіжного заходу, знаючи їх місце проживання, зможе впливати на них з метою зміни показів на такі, що не відповідають дійсності та виправдовують його як підозрюваного. Крім того, обвинувачений не має постійного джерела заробітку, офіційно не працевлаштований, тому може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Із наведених вище підстав, суд вважає, що інші менш суворі запобіжні заходи (особисте зобов`язання, порука, домашній арешт) не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, тому вказані обставини дають всі підстави вважати, що у разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ані ж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та не забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому підстав для застосування іншого, більш м`якого, запобіжного заходу, ані ж тримання під вартою не має.

Водночас, встановлені ризики переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, зокрема, особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт не здатні забезпечити виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, зазначені вище ризики підсилюються запровадженим на території України воєнним станом, зокрема, ризик переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим тільки збільшується.

Такі обставини, як наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, а також міцних соціальних зв`язків, не є достатніми стримуючими чинниками, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У зв`язку з цим, суд вважає необхідним продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, у зв`язку з чим клопотання прокурора слід задовольнити, підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 194, 331 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

У задоволенні клопотання обвинуваченого відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме по 12.06.2025 року включно та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_9