Справа № 461/4186/25
Провадження № 1-кс/461/3421/25
УХВАЛА
28.05.2025 року. м. Львів.
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
Клопотання вмотивоване наступним. Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування слугувала заява ОСОБА_4 , відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_4 в 2009 році успадкував від своєї матері, ОСОБА_5 незакінчене будівництво житлового будинку (підвал, фундамент), який знаходиться за адресою: Львівська область Яворівський район село Бірки. В період із 2009 року по 2017 рік, ОСОБА_4 збудував цегляний будинок, який складається із цокольного приміщення, двох поверхів та мансарди, зроблений дах будинку та встановлені вікна та двері. Проте, у 2017 році ОСОБА_4 був встановлений діагноз ГПМК за ішемічним типом в стовбурі головного мозку, а тому із 16.05.2018 останнім являється інвалідом 2 групи довічно, у зв`язку із чим ОСОБА_4 не мав можливості отримати документи на збудований будинок.
Весною 2025 року ОСОБА_4 стає відомо, що на збудований ним будинок оформлене право власності на ОСОБА_6 і такий будинок виставлений на продаж, що вбачається з оголошення з інтернет ресурсу OLX. Крім цього, в оголошенні вказано адресу будинку, а саме АДРЕСА_1 .
Встановивши обставини відчуження будинку ОСОБА_4 стало відомо, що державним реєстратором Яворівської міської ради ОСОБА_7 зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 . Документами які стали підставою для реєстрації є рішення виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Львівської області від 03.07.2023 №218 та технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, від представників Івано-Франківської селищної ради ОСОБА_4 стало відомо, що рішення виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Львівської області від 03.07.2023 №218 взагалі не стосується житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а видалось відділу освіти, культури, молоді та спорту Івано-Франківської ради про присвоєння адреси Мальчицькому закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів в с.Мальчиці Яворівського району Львівської області. Разом з тим, технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був розроблений ФОП ОСОБА_8 .
На даний час, доступу до будинку ОСОБА_4 не має, вхідні замки на дверях змінені.
Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 обставини наведені в заяві підтвердив та зазначив, що в результаті шахрайських дій ОСОБА_9 , державного ресторатора ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , представників Івано-Франківської селищної ради та інших осіб, з його власності вибув добудований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, яка відводилась для обслуговування такої земельної ділянки, чим завдано йому шкоду у великому розмірі.
Разом з тим, згідно матеріалів виконаного доручення УСР у Львівській області вбачається, що незавершене будівництво в с.Бірки Яворівського району Львівської області громадянина ОСОБА_4 було незаконно зареєстрованим Державним реєстратором Яворівської міської ради Яворівського району Львівської області ОСОБА_7 , як завершене будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 309,6 кв. м. за громадянкою ОСОБА_6 на підставі поданих нею підроблених документів, а саме рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області №218 від 03.07.2023.
Слідчий стверджує, що в органу досудового розслідування існує сукупність підстав вважати, що вказана земельна ділянка та житловий будинок є доказом злочину, оскільки є об`єктами кримінально протиправних дій, на які службовими особами Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, Яворівської міської ради Яворівського району Львівської області та іншим особами було безпосередньо спрямоване кримінально протиправне посягання та відповідно має важливе доказове значення для даного кримінального провадження, оскільки є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Відтак з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, слідчий просить накласти арешт на дане майно з метою збереження речових доказів.
Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Власник майна на підставі ч.2 ст. 172 КПК України про розгляд клопотання не повідомлявся.
Слідчий в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.
Перевіривши надані матеріали та дослідивши докази по цих матеріалах, слідчий суддя встановив наступне.
Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування слугувала заява ОСОБА_4 , відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_4 в 2009 році успадкував від своєї матері, ОСОБА_5 незакінчене будівництво житлового будинку (підвал, фундамент), який знаходиться за адресою: Львівська область Яворівський район село Бірки. В період із 2009 року по 2017 рік, ОСОБА_4 збудував цегляний будинок, який складається із цокольного приміщення, двох поверхів та мансарди, зроблений дах будинку та встановлені вікна та двері. Проте, у 2017 році ОСОБА_4 був встановлений діагноз ГПМК за ішемічним типом в стовбурі головного мозку, а тому із 16.05.2018 останнім являється інвалідом 2 групи довічно, у зв`язку із чим ОСОБА_4 не мав можливості отримати документи на збудований будинок.
Весною 2025 року ОСОБА_4 стає відомо, що на збудований ним будинок оформлене право власності на ОСОБА_6 і такий будинок виставлений на продаж, що вбачається з оголошення з інтернет ресурсу OLX. Крім цього, в оголошенні вказано адресу будинку, а саме АДРЕСА_1 .
Встановивши обставини відчуження будинку ОСОБА_4 стало відомо, що державним реєстратором Яворівської міської ради ОСОБА_7 зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 . Документами які стали підставою для реєстрації є рішення виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Львівської області від 03.07.2023 №218 та технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, від представників Івано-Франківської селищної ради ОСОБА_4 стало відомо, що рішення виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Львівської області від 03.07.2023 №218 взагалі не стосується житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а видалось відділу освіти, культури, молоді та спорту Івано-Франківської ради про присвоєння адреси Мальчицькому закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів в с.Мальчиці Яворівського району Львівської області. Разом з тим, технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був розроблений ФОП ОСОБА_8 .
На даний час, доступу до будинку ОСОБА_4 не має, вхідні замки на дверях змінені.
Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 обставини наведені в заяві підтвердив та зазначив, що в результаті шахрайських дій ОСОБА_9 , державного ресторатора ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , представників Івано-Франківської селищної ради та інших осіб, з його власності вибув добудований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, яка відводилась для обслуговування такої земельної ділянки, чим завдано йому шкоду у великому розмірі.
Разом з тим, згідно матеріалів виконаного доручення УСР у Львівській області вбачається, що незавершене будівництво в с.Бірки Яворівського району Львівської області громадянина ОСОБА_4 було незаконно зареєстрованим Державним реєстратором Яворівської міської ради Яворівського району Львівської області ОСОБА_7 , як завершене будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 309,6 кв. м. за громадянкою ОСОБА_6 на підставі поданих нею підроблених документів, а саме рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області №218 від 03.07.2023.
Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження.
На переконання слідчого судді, вимоги клопотання на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Клопотання слідчого про арешт майна, відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Слідчий довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.
Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням може бути виконане. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою та підставами накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.
Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.
Враховуючи вищевикладене, а також правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також з метою збереження речових доказів, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
Накласти арешт шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права відчужувати, користуватись та розпоряджатись на майно, а саме на:
Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які не викликались до суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1