Справа № 158/331/25 Провадження №11-кп/802/492/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 травня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Цумань, Ківерцівського району Волинської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого, засуджено:

- за ч. 1 ст.286-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання 17 год. 09 хв. 27 січня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк призначеного ОСОБА_7 за цим вироком покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання в Федеративній Республіці Німеччина, а саме 04 грудня 2024 року по 26 січня 2025 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 завдану матеріальну шкоду в розмірі 17271 (сімнадцять тисяч двісті сімдесят одна) грн. 09 коп. та моральну шкоду у розмірі 160 000 (сто шістдесят тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 15000 (п`ятнадцять тисяч) витрат на професійну правничу допомогу.

Вироком також вирішено питання про речові докази, процесуальні витрати за проведення експертизи та арешт майна.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 04 липня 2021 близько 20 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольксваген Тауран», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, рухаючись в смт. Цумань по вулиці Васільєва в напрямку вулиці Грушевського, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, зокрема на наявність автомобіля, що рухався у зустрічному напрямку руху, при цьому виїхав на зустрічну смугу руху, чим не надав дорогу автомобілю марки «Тойота Кемрі», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , чорного кольору, який рухався у зустрічному напрямку, в результаті чого допустив зіткнення із вказаним автомобілем, чим порушив вимоги п.п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого водій автомобіля марки «Тойота Кемрі» ОСОБА_10 , згідно висновку судово медичної експертизи отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійного перелому тіла 12 грудного хребця 1 ст. з забоєм грудної клітки, який за ступенем тяжкості відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 21 доби.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України:

- п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 11.3 на дорогах із двохстороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286-1 КК України, яке виразилось в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного основного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, а також в частині розміру моральної шкоди в 160 000 гривень, та процесуальних витрат (витрат на професійну правничу допомогу) в 15 000 гривень так, як вважає їх завищеними. Зазначає, що ОСОБА_7 вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину. До свого затримання ОСОБА_7 добровільно сплатив обумовлену між ними суму збитку.

Посилаючись на вищевикладене просить змінити вирок суду в частині призначеного основного покарання та в частині розміру моральної шкоди, а також процесуальних витрат (витрат на професійну правничу допомогу).

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) місяців.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 завдану матеріальну шкоду в розмірі 17 271 (сімнадцять тисяч двісті сімдесят одна) грн.. 09 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 2000 (дві тисячі) грн.. витрат на професійну правничу допомогу.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_9 , вказує, що її вимоги є безпідставними, а оскаржуване судове рішення в частині призначення основного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, а також розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та процесуальних витрат (витрат на професійну правничу допомогу), є вмотивованим, так як місцевим судом у повному обсязі з`ясовано обставини справи, а також правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому просить апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали з підстав викладених у ній та просили її задовольнити, думку представника потерпілого, а також прокурора, які апеляційну скаргу захисника обвинуваченого заперечили та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення в частині призначення основного покарання та розміру моральної шкоди в 160 000 гривень та процесуальних витрат (витрат на професійну правничу допомогу) в 15 000 гривень без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції, діючи у відповідності до положень ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням характеризуючих даних на особу обвинуваченого.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.286-1 КК України, а також в частині призначеного додаткового покарання, та в частині розміру матеріальної шкоди в розмірі 17 271,09 гривень не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Сторона захисту в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного ОСОБА_7 основного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Проте такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинене нею кримінальне правопорушення, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги законодавства і роз`яснення Пленуму ВСУ, були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та дані про його особу. При цьому, судом наведено переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд правильно визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення особою вперше.

Водночас, обставин, які обтяжують покарання місцевим судом встановлено не було.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.286-1 КК України згідно із ст. 12 цього ж Кодексу відносяться до категорії нетяжких злочинів, дані про його особу, зокрема те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному об`ємі, добровільно частково відшкодував потерпілій завдані матеріальні збитки в сумі 25000 грн., щиро розкаявся, має міцні соціальні зв`язки, одружений, на утриманні якого перебувають троє неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно досудової доповіді Луцького РВ №2 Філії ДУ «Центр пробації», виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Разом з тим, судом першої інстанції правильно взято до уваги поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні, який 03 серпня 2024 року перетнув державний кордон України в результаті чого був оголошений в міжнародний розшук.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому основного покарання в межах санкції ч.1 ст. 286-1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Призначене основне покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника.

Отже, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного основного покарання шляхом призначення покарання у меншому розмірі, з мотивів наведених в апеляційній скарзі сторони захисту, апеляційний суд не знаходить.

Разом з тим, не заслуговують на увагу і доводи сторони захисту, щодо зменшення розміру моральної шкоди, а також процесуальних витрат (витрат на професійну правничу допомогу), оскільки на переконання колегії суддів, місцевим судом в повній мірі було дотримано вимог чинного законодавства при вирішенні питання по заявленому цивільному позові потерпілої сторони.

Так, згідно із положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Так, ч. 5 ст. 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У відповідно до положень ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пленум Верховного Суду України в п.9 своєї постанови №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку суду, суд першої інстанції розглянув цивільний позов потерпілої сторони, в частині відшкодування моральної шкоди, з дотримання вимог кримінального та цивільного законодавства, а також з урахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у вищевказаній постанові.

Місцевим судом правильно встановлено та в повному обсязі враховано характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла від вчиненого кримінального правопорушення, а саме, ступінь тяжкості заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ушкоджень, періоду реабілітації, глибину моральних та душевних страждань потерпілої внаслідок отриманих ушкоджень, їх тривалість, інших обставин, які мають істотне значення, а тому виходячи з засад розумності і справедливості, визначив моральну шкоду в розмірі 160 000 гривень потерпілій ОСОБА_10 , і з цим повністю погоджується апеляційний суд.

Водночас, судом першої інстанції, також правильно вирішено питання витрат понесених потерпілою на правову допомогу в сумі 15 000 гривень.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілою ОСОБА_10 та адвокатом ОСОБА_9 укладено договір №6/2025 від 31.01.2025 про надання правової допомоги, представництво та захист інтересів.

Крім того, адвокатом ОСОБА_9 надано акт приймання передачі виконаних робіт від 17.03.2025 року із визначенням вартості наданих послуг в розмірі 15 000 гривень та квитанцію до прибуткового касового ордера №4 від 17.03.2025 року з якої вбачається, що від ОСОБА_10 було прийнято 15 000 гривень.

Тому, апеляційний суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_7 стягнуто обґрунтований розмір витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені потерпілою ОСОБА_10 та підтвердженні документально, і які не є завищеними, як зазначає сторона захисту в своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої сторони про стягнення моральної шкоди, а також витрат понесених нею на професійну правничу допомогу зміні, як про це просить сторона захисту, не підлягає, оскільки він є цілком законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Будь-яких порушень законодавства, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення в частині вирішення вказаного цивільного позову в даному кримінальному провадженні, апеляційним судом встановлено не було.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді