КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5900/25
Провадження № 1-кп/552/704/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.08.2025 м. Полтава

Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000094 від 01.04.2025, щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, росіянина, уродженця м. Полтави, Полтавської області, маючого середню технічну освіту, пенсіонера, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

вироком Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2023 (справа № 552/2939/23, провадження № 1-кп/552/818/23) за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі сімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн;

за обвинуваченняму вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України,

встановив:

До Київського районного суду м. Полтави 17.07.2025 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000094 від 01.04.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, та внаслідок автоматизованого розподілу судової справи між суддями надійшов до провадження судді ОСОБА_1 .

Судовий розгляд обвинувального акта у цьому провадженні призначений на 25.07.2025 (а.с. 45-46 т. 1).

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обставини, встановлені судом.

Установлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив кримінальний проступок.

Так, вироком Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2023 (справа № 552/2939/23, провадження № 1-кп/552/818/23, розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/115062817) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі сімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.

22.12.2023 вищевказаний вирок набрав законної сили, після чого його направлено на виконання до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області (далі орган з питань пробації).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу (далі КВК) України, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Оскільки до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області не надходив від ОСОБА_4 документ про сплату штрафу, 19.04.2024 провідним інспектором Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області направлено ОСОБА_4 виклик за місцем проживання для явки на 26.04.2024 до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області. За вказаним викликом ОСОБА_4 не з`явився.

25.04.2024 провідним інспектором Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_4 . В ході перевірки двері квартири відчинив ОСОБА_4 та в грубій формі повідомив, що не збирається сплачувати штраф. Від надання письмового пояснення ОСОБА_4 відмовився.

20.09.2024 провідним інспектором Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області направлено ОСОБА_4 виклик за місцем проживання для явки на 27.09.2024 до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області. За вказаним викликом ОСОБА_4 не з`явився.

30.09.2024 провідним інспектором Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області повторно здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_4 . В ході перевірки двері квартири відчинив ОСОБА_4 та знову повідомив, що не збирається сплачувати штраф. Від надання письмового пояснення ОСОБА_4 відмовився.

З огляду на викладене, за результатами проведеної провідним інспектором Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області роботи та вжитих в рамках чинного законодавства заходів не вдалося спонукати ОСОБА_4 до сплати вищевказаного штрафу.

Також, встановлено, що ОСОБА_4 отримує пенсію та за період з листопада 2023 по травень 2025 років отримав пенсійні кошти в загальному розмірі 62897,72 грн.

З огляду на викладене, на підставі ч. 1 ст. 389 КК України, Київським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області до відділу поліції № 1 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області направлено матеріали відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для вирішення питання про притягнення останнього до кримінальної відповідальності за ухилення від покарання сплати штрафу.

Таким чином, засуджений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухиляється від покарання сплати штрафу у розмірі сімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн., що призначене вироком Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2023 (справа № 552/2939/23, провадження № 1-кп/552/818/23, розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/115062817) за ч. 2 ст. 125 КК України.

Кваліфікація дій обвинуваченого.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за частиною 1 статті 389 КК України, як ухилення засудженого від сплати штрафу.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину не визнав, оскільки вважав, що йому не були доведені вироком суду реквізити для сплати штрафу та в подальшому реквізити жодною посадовою чи службовою особою не були надані, отже він і не мав можливості сплатити штраф.

Окрім цього, обвинувачений пояснив, що у день ухвалення вироку отримав його копію в Київському районному суді м. Полтави. У подальшому отримав виклик до Київського районного відділу ДУ «Центр пробації», однак до нього не з`явився, оскільки йому не зрозумілі функції такого органу державної влади. З представником органу пробації - ОСОБА_5 , спілкувався тільки один раз. Зокрема, повідомив представнику органу пробації ОСОБА_5 , який приходив за місцем проживання обвинуваченого, що не знає куди платити штраф. Одночасно, останній пояснив ОСОБА_5 повідомляв про відповідальність за ухилення від сплати штрафу. Реквізити для сплати у ОСОБА_5 не прохав, оскільки вважав його самозванцем. Можливість сплатити штраф мав та він був сплачений 22.07.2025, після отримання від прокурора необхідних реквізитів. Надав суду квитанцію про сплату штрафу від 22.07.2025 на загальну суму 1190 грн (т. 1 а.с. 201).

Не зважаючи на не визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується сукупністю наступних доказів, які досліджені у судовому засіданні.

Показами свідка ОСОБА_5 , який показав, що працює на посаді провідного інспектора Київського районного відділу ДУ «Центр пробації», до якого надійшов для виконання вирок Київського районного суду м. Полтави, яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 1190 грн. У зв`язку із відсутністю відомостей про добровільну сплату штрафу, ОСОБА_5 направив два виклики засудженому для явки до органу пробації. Через неявку ОСОБА_4 , ОСОБА_5 здійснив виїзд за місцем проживання засудженого, якого вдома не було. У подальшому ОСОБА_5 двічі виїжджав за місцем проживання ОСОБА_4 . Так, 25.04.2024 ОСОБА_4 у грубій формі, застосовуючи нецензурну лайку, повідомив інспектору про відмову від сплати будь-якого штрафу, хоча свідок представився та пояснив з якою метою здійснює візит, послався на вирок суду та вид покарання, який був призначений. Роз`яснив ОСОБА_4 можливість розстрочки штрафу, однак це було безрезультатно. У подальшому, 30.09.2024 засуджений попереджений ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність однак повторно відмовився від сплати штрафу, вказавши, що нічого до нього додому їздити та він не в чому не винен.

Одночасно, ОСОБА_5 пояснив, що зазвичай особа, яка бажає сплатити штраф бере такі реквізити у суді після проголошення вироку та він навіть не направляється до органів пробації, або працівники органу пробації надають такі реквізити засудженим. Під час відвідування місць проживання засуджених усі працівники органів пробації, і він у тому числі, мають роздруковані реквізити для сплати штрафу, які без будь-яких проблем надаються засудженим.

Також, вина ОСОБА_4 підтверджується й іншими доказами дослідженими у судовому засіданні, зокрема:

-даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 10.06.2025, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 18.04.2025, за результатами якого вилучено копію вироку Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2023 (справа № 552/2939/23, провадження № 1-кп/552/818/23), яким ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі сімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн та запис судових засідань у цій справі на носію CD-R. У судовому засіданні досліджений додаток до протоколу, на ньому міститься відеозапис усіх судових засідань, зокрема - 21.11.2023 де ОСОБА_4 особисто присутній під час проголошення вироку, судом йому роз`яснено вид ти міра покарання, право оскарження вироку. Будь-які заяви чи зауваження ОСОБА_4 відсутні, натомість наявна особиста розписка обвинуваченого про отримання вироку від 21.11.2023 (т. 1 а.с. 127-133);

-даними протоколу огляду від 14.07.2025 CD-R диску із записами судових засідань у справі № 552/2939/23, що додатково підтверджує обізнаність ОСОБА_4 зі змістом проголошеного вироку (т. 1 а.с. 212-225);

-даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 29.04.2025 проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 18.04.2025, за результатами якого у Київському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області вилучені завірені копії документів, які містяться у справі № 05/Ш/2024 на засудженого ОСОБА_4 (т.1 а.с. 80-82).

Відповідно до документів особової справи, провідним інспектором Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_5 за дорученням керівника ОСОБА_6 від 10.01.2024 проводилась робота щодо виконання покарання у виді штрафу, призначеного ОСОБА_4 вироком Київського районного суду у розмірі 1190 грн (т. 1 а.с. 85).

Зокрема, провідним інспектором Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_5 ОСОБА_4 направлялись виклики за місцем проживання для явки до органу пробації 10.01.2024 (т. 1 а.с. 89), 23.01.2024 (т. 1 а.с. 86), здійснений вихід за місцем проживання засудженого, однак останній був відсутній (т. 1 а.с. 90), 19.04.2024 (т. 1 а.с. 97) та 20.09.2024 (том 1 а.с. 60). За жодним з викликів ОСОБА_4 не з`явився.

Відповідно до довідки провідного інспектора ОСОБА_5 від 25.04.2024 останнім здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_4 . У ході перевірки двері квартири відчинив ОСОБА_4 та в грубій формі повідомив, що не збирається сплачувати штраф (т. 1 а.с. 98).

Окрім того, відповідно до клопотання про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у вигляді сплати штрафу, 30.09.2024 провідним інспектором Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_5 повторно здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_4 . У ході перевірки двері квартири відчинив ОСОБА_4 та повторно повідомив, про відмову сплачувати штраф (т. 1 а.с. 45-46).

Умисел ОСОБА_4 на ухилення від сплати штрафу також підтверджується наступними доказами.

Згідно із відповідями лікувальних закладів м. Полтави, ОСОБА_4 за медичною допомогою з 21.11.2023 звертався лише один раз 10.04.2024 до відділення екстреної медичної допомоги КП «1-А МКЛ ПМР», на стаціонарному лікуванні не перебував. Отже, обвинувачений не мав об`єктивних причин, які перешкоджали виконанню обов`язку зі сплати штрафу. Відповіді медичних установ підтверджують відсутність серйозних медичних станів, які б унеможливлювали виконання судового рішення, зрештою і сам обвинувачений у своїх показах не вбачав неможливості сплати штрафу через стан здоров`я (т. 1 а.с. 66, 68, 71, 73).

За інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ОСОБА_4 отримував пенсійні виплати за період з листопада 2023 по травень 2025 років в загальному розмірі 62897,72 грн. Виплата пенсії здійснювалась через відділення поштового зв`язку № 36000 м. Полтава АТ «Укрпошта» (т. 1 а.с. 118-119, 126).

За даними АТ «Укрпошта» за період з 01.11.2023 по 17.06.2025 ОСОБА_4 отримує пенсію особисто в касі поштового відділення № 36000 м. Полтава. Суми коштів отримані ним особисто, про що свідчить підпис у пенсійних відомостях, які додані до листа (відомості з листопада 2023 року по травень 2025 року).

На переконання суду такий доказ, у сукупності з іншими доказами, свідчить про наявність прямого умислу ОСОБА_7 на ухилення від сплати штрафу, спростовує версію обвинуваченого про неможливість сплати штрафу без належних реквізитів. ОСОБА_4 отримуючи пенсію щомісяця упродовж 20 місяців, знаючи про засудження, наявний обов`язок сплати штрафу, свідомо нехтував своїм обов`язком та навіть не поцікавився у працівників АТ «Укрпошта», яким чином сплатити штраф у відділенні (т. 1 а.с. 141-162).

Отже, враховуючи викладене, спираючись на досліджені докази та фактичні дані, які свідчать про обізнаність ОСОБА_4 про вид та міру покарання, суть покарання та порядок його відбуття, неодноразове повідомлення обвинуваченого уповноваженими органами про обов`язок вжиття заходів до сплати штрафу, роз`яснення можливості розстрочення такої суми та попередження про кримінальну відповідальність за умисне ухилення від сплати штрафу, яке вчинялось обвинуваченим упродовж майже двох років, суд вважає неспроможними доводи ОСОБА_4 щодо об`єктивної неможливості сплати штрафу через відсутність необхідних реквізитів та відповідно відсутності у його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор, вважаючи доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, неможливості призначення обвинуваченому інших видів покарань передбачених санкцією статті, просив суд призначити ОСОБА_4 покарання за частиною 1 статті 389 КК України у виді 2 (двох) років пробійного нагляду, з покладенням обов`язків передбачених п.п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України.

Обвинувачений, не визнаючи вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просив суд ухвалити виправдувальний вирок.

Мотиви призначення покарання та відомості про особу обвинуваченої, що мають значення для справи.

За висновком органу пробації та даними досудової доповіді ОСОБА_4 має середній рівень ризику вчинення повторних кримінальних правопорушень та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, його виправлення можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк. Зважаючи на виявлення ризику вчинення повторного правопорушення (криміногенні потреби), орган пробації вважав за доцільне покласти на обвинуваченого обов`язки передбачені ч. 2, 3 ст. 59-1 КК України.

Відповідно до довідки про судимість Управління інформаційної та аналітичної підтримки ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності - вироком Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2023 (справа № 552/2939/23, провадження № 1-кп/552/818/23) за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі сімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн (т. 1 а.с. 239-240).

За приписами ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно. Таким чином, покарання у виді штрафу підлягає самостійному виконанню, та на даний фактично виконане у зв`язку із сплатою обвинуваченим ОСОБА_4 штрафу.

Згідно з інформацією Відокремленого підрозділу «Обласна психоневрологічна поліклініка зі стаціонаром №1» ОСОБА_4 на амбулаторному лікуванні не перебував, за медичною допомогою не звертався.

Відповідно до даних КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей ПОР» обвинувачений під наглядом не перебуває.

За інформацією КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР» обвинувачений ОСОБА_4 за період з 1996 року по теперішній час на стаціонарному лікуванні не перебував.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги частини 2 статті 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, а також те, що обвинувачений є особою, яка досягла пенсійного віку, отже йому не може бути призначене покарання у виді виправних робіт (ч. 2 ст. 57 КК України) чи обмеження волі (ч. 3 ст. 61), передбачених санкцією ч. 1 ст. 389 КК України.

Водночас, відповідно до частини 5 статті 12 КК України, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 389 КК України є проступком. Однак, указане кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 після засудження за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу.

При цьому об`єктом інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення є суспільні відносини, що забезпечують нормальну, регламентовану законодавством діяльність суду і органів, які йому сприяють, з реалізації завдань і цілей у сфері здійснення правосуддя, яке, будучи юридичною формою вирішення соціальних конфліктів, саме потребує правового захисту. Одним із засобів його охорони виступають кримінально-правові норми Розділу XVIII Кримінального кодексу України.

Такі обставини свідчать, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах передбачених санкцією ч. 1 ст. 389 КК України у виді пробаційного нагляду волі на строк 2 (два) роки.

На підставі п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3, ст. 59-1 КК України, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, відповідає особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення визначеної ст. 50 КК України мети покарання. Інші види покарань не забезпечать належної поведінки обвинуваченого.

Мотиви ухвалення інших рішень, що вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судових експертиз у кримінальному провадженні відсутні.

Речовими доказами суд вважає за необхідне розпорядитися відповідно до статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 615 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 389 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

На підставі п.1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3, ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 , не обирати.

Відповідно до статті 532 КПК України, вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому в порядку, визначеному статтею 376 КПК України.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Обвинувачений, захисник, його законний представник, потерпілий, його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, має право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Резолютивна частина вироку проголошена судом на підставі частини 15 статті 615 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1