Провадження №1/523/17/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурорів Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5

у присутності потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

підсудного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Пересипського районного суду міста Одеси в режимі відео конференції з захисником клопотання підсудного про закриття кримінальної справи за №3 у зв`язку зі звільнення від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за обвинуваченням:

:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого.

Зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,-

Встановив:

В провадженні Пересипського районного суду міста Одеси знаходиться кримінальна справа за №3 за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України (в редакції 1960 року).

17.05.2009 року о 20:30 годині, ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2102» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом з узбіччя навпроти буд.32А, розташованому по вул. Нежданової у м. Одеса, на своїй смузі руху зі сторони вул. Бадаєва в напрямку вул. Агрономічної з одночасним виконанням маневру лівого повороту до непарної сторони вул. Нежданової, порушуючи правила дорожнього руху, а саме: п.п.2.3 «б», 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, будучи неуважним, не переконавшись перед початком руху заднім ходом у безпечності свого маневру для інших учасників дорожнього руху, не звернувшись за допомогою інших осіб, виїхав на зустрічну для себе смугу руху, де в той момент рухався мотоцикл марки «Honda СВ1400» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , внаслідок чого сталося зіткнення автомобіля марки «ВАЗ 2102» з вищезазначеним мотоциклом, який відкинуло на припаркований на правому узбіччі за напрямком руху останнього транспортного засобу автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_3 , в салоні якого перебував ОСОБА_9 .

В результаті дорожньо - транспортної пригоди згідно висновку судово-медичної експертизи за №1644 від 20.05.2009 року потерпілому ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому лівої стегнової кістки, забитої рани лівого стегна, відкритого перелому п`ятої п`ясної кіски правої кисті, закритого перелому кісток тазу, забитих ран лівої голені, лівого передпліччя, саден, синців голови, верхніх та нижніх кінцівок; а пасажиру мотоцикла ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку експерта №51-1012 від 26.05.2009 року спричинені тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-лицьової травми (саден та ран голови та обличчя, перелому кісток носа, крововиливу в м`які тканини голови, багато уламкового перелому кісток зводу та основи черепу, розриву твердої мозкової оболонки, крововиливу під м`які мозкові оболонки, внутрішньо шлункового крововиливу), закритої травми грудної клітини (саден грудної клітини, крововиливів в м`які тканини грудини, перелому грудини, перелому правих і лівих ребр, розриву правої легені, навколосерцевої сумки, розриву правої легеневої артерії), відкритої травми живота (садна і рани живота, розтрощення правої частки печінки, розриву правої нирки, крововиливу в черевну порожнину, перелому поперекового відростку першого поперекового хребця), травм кінцівок (закритого перелому лівої стегнової кістки, кісток лівої голені, саден та ран кінцівок, від сукупності яких останній загинув.

20.06.2025 року під час судового засідання підсудним ОСОБА_8 в порядку ст.11-1 КПК України (в редакції 1960 року) було надане письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, передбаченої ст.286 ч.2 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, мотивуючи тим, що з моменту вчинення дорожньо-транспортної події пройшло більше десяти років, так як злочин за ст.286 ч.2 КК Країни відноситься до категорії тяжкого злочину відповідно до положень ст.12 КК України в редакції на момент вчинення кримінального правопорушення; вважаючи, що судом першої інстанції при повторному розгляді кримінальної справи були порушені його права, так як було відмовлено в задоволенні клопотань про призначення повторних авто технічних експертиз та направлення справи на додаткове розслідування, на погляд підсудного його вина не доведена, повинен бути ухвалений виправдувальний вирок, однак вбачається обвинувальний ухвал, у зв`язку з чим з огляду на тривалість судового розгляду, який значно перевищує розумні строки, звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінальної справи за підстав закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому злочині за ст.286 ч.2 КК України фактично не визнав, та пояснив, що 17.05.2009 року, знаходячись в належному йому автомобілі «ВАЗ-2102» державний номер НОМЕР_1 , рухався зі сторони вул. Агрономічної по вул. Нежданової в напрямку вул. Бадаєва у м. Одеса, під`їхавши до будинку №32 по вул. Нежданова, зупинився біля онко диспансеру, переконавшись, що не має перешкод, заднім ходом став здавати до магазину, повернув вліво, пригальмував, в цей момент сталося зіткнення з мотоциклом. Вийшовши з автомобілю побачив перевернутий мотоцикл, припаркований зам`ятий автомобіль «Мітсубісі», пасажир мотоциклу лежав на дорозі без ознак життя.

У судовому засіданні ОСОБА_8 наполягав, що дорога на той момент для нього була вільною, іншого транспортного засобу він не бачив, ніяких сигналів не чув, при цьому не заперечуючи того факту, що в багажнику його машини був телевізор, задньої полки, яка перекриває огляд не було, він дивився, був сконцентрований на тому, чи правильно виїжджає до магазину, вважаючи, що водій мотоциклу ОСОБА_6 міг запобігти зіткненню.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що 17.05.2009 року приблизно о 20:30 годині зі швидкістю 60 км/год рухався на мотоциклі «Хонда» по вул. Нежданова в сторону вул. Агрономічна зі сторони вул. Бодаєвау м. Одеса посередині своєї полоси, з ним був пасажир ОСОБА_11 . Біля онколікарні на вул. Нежданова, 32 побачив, як зі сторони стоянки перед лікарнею виїжджав автомобіль «ВАЗ» заднім ходом. Приближаючись, посигналив, оповіщаючи гучним звуковим сигналом про рух свого транспортного засобу, автомобіль продовжував котитися назад по своїй полосі, вивертаючи кермо вліво, тим самим змінюючи рух в сторону зустрічної полоси, становлячись до його мотоциклу перпендикулярно. Гальмуючи, він став уводити керований ним мотоцикл вправо в протилежну сторону від автомобілю, який пересік йому дорогу, але уникнути ДТП не вдалося, мотоцикл контактував передньою частиною з лівим заднім кутом автомобіля, після чого ушкоджений мотоцикл по інерції відкинило на припаркований автомобіль «Мітсубісі» під керуванням ОСОБА_9 . ОСОБА_12 загинув на місці, він отримав тілесні ушкодження, було проведено 17 операцій, ОСОБА_8 ніяким чином йому матеріально не допомагав в лікуванні, додатково вказуючи щодо обставин ДТП, що замість того, щоб пропустити мотоцикл ОСОБА_8 , він підбив, хоча міг змінити напрямок свого руху, автомобіль був в русі.

Допитаний у судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_7 пояснив, що не був очевидцем ДТП, приїхав на місце події, де побачив загиблого рідного брата, пошкоджені транспортні засоби та телевізор, який випав із салону автомобіля підсудного. Транспортний засіб ОСОБА_8 був розвернутий після дотичного зіткнення, ОСОБА_8 жодного разу не підійшов, ніякої допомоги не здійснював, співчуття не виказував.

Згідно показів потерпілого ОСОБА_9 том 1 а.с.114, оголошених у судовому засіданні 23.05.2024 року у зв`язку з відсутністю останнього та неможливістю забезпечити його явку, 17.05.2009 року приблизно о 20:15 годині, ОСОБА_9 на своєму автомобілі марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_3 , припаркувався на узбіччі по вул. Нежданова на протилежній стороні від будинку №32А у м. Одеса, через деякий час звернув увагу на звук сигналу мотоцикла, в цей момент зі сторони стоянки, яка розташована перед онко диспансером, заднім ходом рухався автомобіль «ВАЗ 2102», виїжджаючи на зустрічну полосу руху мотоцикла «Хонда». Водій мотоциклу, побачивши, що на йог смугу виїжджає автомобіль, почав гальмувати, увертаючись вправо, однак зіткнення не вдалося уникнути, мотоцикл контактував передньою частиною з задньою лівою частиною автомобіля «ВАЗ 2102», від удару мотоцикл відкинуло на припаркований автомобіль ОСОБА_9 , транспортний засіб «ВАЗ 2102» розвернуло уздовж направлення проїжджої частини. Пасажир мотоциклу загинув на місці, водія відвезли до лікарні

Допитаний у судовому засіданні сідок ОСОБА_13 показав, що у вказаний день після обіду, приїхавши з рибалки, знаходився у дворі свого будинку №67, розташованому по вул. Нежданова у м. Одеса, так як варили уху, коли почув з зовні сигнал та радар, вибігли на вулицю, де побачив перевернутий десь посередині дороги мотоцикл та двоє людей, одразу підбігли до другого чоловіка, який лежав трохи подалі, але було вже пізно, після чого підійшли до першого хлопця, який був у шлемі, допомогли зняти його, на своєму автомобілі він потерпілого відвіз до лікарні. У судовому засіданні свідок чітко без сумніву підтвердив, що чув сигнал, між сигналом та ударом пройшло секунди може півхвилини.

Крім цього у судовому засіданні були досліджені: протокол огляду дорожньо - транспортної пригоди від 17.09.2009 року; висновок судової транспортно-трасологічної експертизи та авто технічної експертизи за обставинами зіткнення за №5613 від 28.07.2009 року, висновки авто технічних експертиз за №5614 від 26.05.2009 року, №5615 від 9.06.2009 року; висновок авто технічної експертизи за обставин зіткнення автомобіля «ВАЗ 2102; та мотоциклу «Honda СВ1400» №7252 від 30.09.2009 року; повторний висновок судово-авто-технічної експерти за №8572 від 12.07.2011 року, висновок судової авто технічної експертизи за №3114-17 від 11.06.2018 року та інші матеріали кримінальної справи.

Протягом всього судового слідства стороною захисту заперечувався висновок судово-автотехнічної експертизи за №7252 від 30.09.2009 року, дослідженого у судовому засіданні, відповідно якому водій автомобілю «ВАЗ 2102» мав реальну можливість належним виконання вимог п.п.10.1, 10.9 ПДР запобігти настання ДТП (зіткнення) шляхом відмови від руху заднім ходом з виїздом на зустрічну смугу руху до наявності більш сприятливих умов його вчинення до проїзду мотоцикла по зустрічній смузі. Водій мотоциклу в умовах розглядуємої події, згідно заданих слідством вихідних даних не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «ВАЗ 2102», як при русі зі швидкістю 65км/год, так і при умові руху з допустимою швидкістю 60 км/год., посилаючись на допит експерта ОСОБА_14 , який у судовому засіданні у іншому складі суду змінив свої розрахунки, вказавши, що відстань з моменту виникнення безпеки до моменту зіткнення складає 4,8м, а не 3,8м, як первісно було заначено у цьому висновку, тобто висновок експерта ОСОБА_14 на думку захисту є помилковим.

Також сторона захисту не погоджувалася з повторним висновком судово-авто-технічної експерти за №8572 від 12.07.2011 року, вважаючи розрахунки не вірними, висновок припущенням, оскільки експерти використовували не належний методичний посібник щодо параметрів гальмування за 1987 року, на переконання захисту потрібно було застосовувати методичний посібник за 1990 рік, де зазначені інші параметри уповільнення для мотоциклу «Іж» з пасажиром при гальмуванні одночасно з ножним ручним гальмуванням, наполягаючи на проведенні обчислення з урахуванням показів експерта ОСОБА_15 при значенні встановленого уповільнення руху рівним 7,5м/сек.

У новому складі суду повторно допитати експертів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не виявилося можливим у зв`язку зі смертю останніх.

Піддаючи сумніву висновки судових авто-технічних експертиз стороною захисту з власної ініціативи була замовлена ще одна авто-технічна експертиза обставин зіткнення транспортних засобів за №10304170 від 23.03.2017року, висновки якої є протилежними попереднім експертизам.

Крім цього існує висновок судової авто технічної експертизи за №3114-17 від 11.06.2018 року (експерт Дніпропетровського НДІСЕ ОСОБА_16 ), відповідно якому визначити швидкість руху мотоциклу ««Honda СВ1400» реєстраційний номер НОМЕР_2 , перед зіткненням з автомобілем «ВАЗ-2102» державний номер НОМЕР_1 , виходячи із кінцевого положення транспортних засобів, за об`ємом вихідних даних, які містяться в наданих матеріалах справи, експертним шляхом не надається можливим, оскільки в розпорядженні експерта були відсутні ознаки витрат кінетичної енергії для зупинки транспортного засобу.

Суд вважає за необхідне наголосити, що висунута версія сторони захисту, не згода з висновками судових авто технічних експертиз має місце на існування, але є особистою позицією захисника, який не будучи експертом, наполегливо трактує методику розрахунків на свій лад, вважаючи висновки експертів недосконалими, що на думку суду є безпідставним та не відповідає канонам тих наук, якими користуються спеціалісти в професіональній діяльності та які попереджаються про кримінальну відповідальність. У достовірності отриманих доказів у суду не виникає сумнівів.

Не даючи оцінку доказам, оскільки за письмовою згодою підсудного вирішується питання про закриття кримінальної справи у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд все ж таки вважає за необхідне зазначити про критичне відношення до пояснень підсудного ОСОБА_8 , що потерпілий ОСОБА_6 також винуватий в ДТП. Не обґрунтовуючи винуватості чи не винуватості ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому злочину за ст.286 ч.2 КК України, виходячи з пояснень самого підсудного, те, що він не бачив мотоцикл та не чув звукових сигналів не звільняє його від виконання Правил дорожнього руху, наявне халатне безвідповідальне відношення ОСОБА_8 до своїх обов`язків як водія, та бажання вигородити себе любим шляхом.

В спростування доводів захисту, слід зауважити та роз`яснити, що в постанові Верховного суду України за №5-18кс14 від 20.11.2014 року та за №5-218кс15 від 5.11.2015 року викладені висновки, що у випадку дорожньо-транспортної пригоди за участю декілька водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність у їхніх діях складу кримінального правопорушення передбаченого відповідними частинами ст.286 КК України необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них за наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен з водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку.

Зіставлення фактичних обставин вчинення суспільно-небезпечних діянь, установлених судами, свідчать про те, що ДТП сталось за участю двох водіїв транспортних засобів. Для правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен з водіїв. На таку особливість у правозастосуванні вказує Пленум Верховного суду у постанові «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року, де у п.7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясувати характер порушень, які допустив кожен з них, в також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Із поєднання та оцінки зазначених обставин, добутих в ході проведення досудового розслідування та судового розгляду у сукупності висновується, що в ситуації, яка виникла на дорозі за участю автомобіля «ВАЗ 2102» під керуванням підсудного ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_6 , перший створив небезпеку для другого, мав більше можливостей уникнути зіткнення, зупинивши свій автомобіль, проте. цього не зробив, а навпаки проігнорував поданий ОСОБА_6 інтенсивний звуковий сигнал не пригальмував, не зупинивши рух свого автомобіля, а продовжував маневрувати автомобілем, проїхав зустрічну смугу, не зупинився, не переконавшись у безпечності руху як на початку, так і під час руху і під кутом близько 15 виїхав на смугу руху потерпілого ОСОБА_6 , який в свою чергу ужив всі заходи для безпечного для інших учасників руху об?їзду перешкоди, застосувавши гальмування переднім і заднім гальмами і з цілю уникнення зіткнення з автомобілем зробив відворот вправо, але не зумів уникнути зіткнення на кромці дороги з правої сторони по ходу його руху сталося зіткнення. Такі дії потерпілого ОСОБА_6 не утворюють складу злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, слідчим також було прийняте відповідне рішення.

За викладених обставин, суд вважає за необхідне приймати рішення у кримінальній справі стосовно клопотання підсудного за наявних доказів, викладених безпосередньо в обвинувальному висновку в межах висунутого ОСОБА_8 обвинувачення.

Таким чином, на підставі фактичних даних, суд вважає, що ОСОБА_8 своїми діями скоїв злочин, передбачений ст.286 ч.2 КК України та його дії вірно кваліфіковані за ознаками, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження та спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 .

При обговоренні питання щодо закриття кримінальної справи за строками давності підсудний ОСОБА_8 у судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, підтвердивши свою згоду, що йому зрозумілі права та підстави закриття кримінального провадження, при цьому продовжував висловлювати свою позицію щодо не визнання своєї вини в інкримінованому йому злочині, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, оспорюючи обставини, які покладені в основу обвинувачення, вказуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася за вини водія мотоцикла ОСОБА_17 , який на його переконання повинен бути притягнутий до кримінальної відповідальності, також не погоджуючись з висновками авто технічних експертиз, проведених у ході досудового розслідування.

Захисник ОСОБА_4 , діючий в інтересах ОСОБА_8 , заявив, що це право підзахисного подавати таке клопотання, вказуючи, що його позиція відрізняється, оскільки вважає, що є всі підстави для ухвалення виправдувального вироку, дана позиція не погіршує становище ОСОБА_8 , тому він має право її висловити.

Представник потерпілого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 зазначив, що дійсно це право підсудного, сплили всі терміни притягнення особи до кримінальної відповідальності, тому клопотання підлягає задоволенню.

Потерпілий ОСОБА_6 поклав вирішення питання на розсуду.

Потерпілий ОСОБА_7 не заперечував того факту, що пройшов час, 15 років вони приходили у судові засідання, які захисник ОСОБА_8 затягував постійними клопотаннями, не з`являвся, вважаючи, що ОСОБА_8 повинен понести якусь відповідальність, внаслідок ДТП загинув його рідний брат, якому було лише 30 років.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_8 , вказуючи, що законодавцем передбачена така ситуація, підсудний обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, також посилаючись на ст.49 КК України та ст.11-1 КПК України (в редакції 1960 року), відповідно якої особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло 10 років, строк давності не зупинявся та не переривався через вчинення нового злочину.

З`ясувавши позицію учасників процесу прокурора ОСОБА_3 , який за наявності підстав не заперечував проти задоволення клопотання підсудного; представника потерпілого ОСОБА_5 , який вважав за можливе задовольнити клопотання, зазначаючи, що це виключно право підсудного; потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які фактично поклали вирішення питання на розсуд суду; захисника ОСОБА_4 , який протягом всього часу, дотримуючись вибраного способу захисту, висловив особисту позицію щодо можливості ухвалення виправдувально вироку; підсудного ОСОБА_8 , який просив задовольнити заявлене клопотання, водночас вказуючи, що вину в пред`явленому обвинуваченні не визнає, зазначаючи, що йому відомі та зрозумілі наслідки закриття кримінальної справи, суд дійшов до висновку, що клопотання підсудного ОСОБА_8 підлягає задоволенню за наступними підставами.

Пункт 11 Розділу ХІ Перехідних Положень до КПК України (2012 року), вказує на те, що кримінальні справи, які до дня набрання чинності КПК України (2012 року) надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанції і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності КПК України (2012 року).

Статтею 248 КПК України в редакції 1960 року передбачено, що при наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7-1, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 КПК України (1960 року), суд своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом

Відповідно до ст.262 КПК України (в редакції 1960 року) розгляд справи в засіданні суду першої інстанції відбувається з участю підсудного, явка якого до суду є обов`язковою. Розгляд справи при відсутності підсудного допускається лише у виняткових випадках: 1) коли підсудний перебуває за межами України і ухиляється від явки до суду; 2) коли справу про злочин, за який не може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, підсудний просить розглянути у його відсутності.

Положеннями ст.282 КПК України (в редакції 1960 року), за правилами якого здійснюється судовий розгляд, передбачено, якщо під час судового розгляду будуть встановлені підстави для закриття справи, передбачені п.п.5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 та статтями 7, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою постановою закриває справу.

Згідно статті 7-1 ч.1 п.5 КПК України (в редакції 1960 року) провадження у кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку з закінченням строків давності.

Відповідно вимог ч.2 ст.11-1 КПК України (в редакції 1960 року), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першої статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Вирішуючи питання щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Частиною 1 статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно положень ст.5 ч.2 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі.

Судом встановлено, що злочин, який інкримінується ОСОБА_8 був вчинений 17.05.2009 року. У той час діяла санкція статті в редакції Закону України №586-VI від 24.09.2008 року, яка передбачала покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень за №2617-VIII від 22.11.2018 року були внесені зміни лише у першу частину ст.286 КК України, тобто ст.286 ч.2 КК України містить однакове покарання у порівнянні в редакції санкції ч.2 ст. 286 КК України, яка була чинна на час вчинення кримінального правопорушення та відноситься до категорії тяжкого злочину. Враховуючи, що порівняльний аналіз положень ст.ст.49, 286 ч.2 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення злочину , яке інкримінується ОСОБА_8 та в чинній редакції не погіршує становища підсудного, суд вважає за можливе застосувати правові норми кримінального кодексу, що діяла на момент вчинення злочину.

Згідно ст.12 ч.4 КК України, в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину, вбачається, що інкримінований підсудному ОСОБА_8 злочин за ст.286 ч.2 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину.

Положеннями статті 44 ч.1, ч.2 КК України сформульовані правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності, а саме особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно ст.49 ч.1 п.4 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років відповідно положень ст.12 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення злочину.

Судом встановлено, що з часу вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , а саме з 17.05.2009 року загальний диференційований строк давності, передбачений ст.49 КК України, складає більше 15 років та вказаний злочин не підпадає під заборону застосування давності вчинення кримінальних правопорушень, визначених ч.5 ст.49 КК України.

Щодо позиції невизнання ОСОБА_8 своєї вини в інкримінованому йому злочині за ознаками ст.286 ч.2 КК України, суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи з положень закону, а саме ст.63 Конституції України визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже невизнання вказаною особою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений ст.49 КК України інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Дана позиція визначена в постанові Верховного суду за № 730/67/16-к від 26.03.2020р.

Передбачений ст.49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків; не вчинення протягом цих строків нового злочину; не ухилення особи від слідства або суду.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частиною 1-3 ст.49 КК України є безсумнівним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду за №598/1781/17 від 17.06.2020 року за змістом якої, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

У постанові від 12.11.2019 року по справі №566/554/16-к Верховний Суд зробив висновок, що визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та здійснюється незалежно від визнання своєї вини у випадку встановлення передбачених цією нормою закону підстав та відсутності заперечень проти закриття кримінального провадження.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України за №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» у частині 8 визначено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст.11-1 КПК України таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст.49 КК України.

Статтею 58 Конституції закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Станом на день розгляду клопотання відсутні відомості, що ОСОБА_8 вчинив нове кримінальне правопорушення, особа більше до кримінальної відповідальності не притягувалася, від органів слідства та

суду не скривався.

Оскільки всі вимоги закону у даному випадку дотриманні, є очевидним, що існують законні підстави для звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 та закриття щодо нього кримінальної справи, оскільки з моменту вчинення кримінального правопорушення і до теперішнього часу минуло більше 15 років, тобто минули строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладені обставини та встановлені факти, а також наведені вимоги КПК України (в редакції 1960 року) та КК України, враховуючи висунуте підсудному обвинувачення, яке мало місце 17.05.2009 року та яке відноситься до тяжкого злочину відповідно положень ст.12 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення злочину, ту обставину, що ОСОБА_8 більше до кримінальної відповідальності не притягувався, суд вважає за можливе закрити провадження у справі за встановлених підстав, звільнивши ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності в порядку ст.49 КК України, у зв`язку з чим клопотання підсудного про закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_8 підлягає задоволенню.

Крім цього, суд приймає до уваги, що в рамках даної кримінальної справи ОСОБА_6 був пред`явлений до ОСОБА_8 уточнений цивільний позов, датованого 15.03.2016 року, про стягнення з підсудного на його користь завданої майнової шкоди у розмірі 49714 гривень, морального збитку 99000 гривень та стягнути з цивільного відповідача ВАТ Страхової компанії «Універсальна» на користь ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 51000 гривень та матеріальної шкоди 25500 гривень (том 3 а.с.195-197).

Також потерпілою ОСОБА_18 був наданий уточнений цивільний позов від 25.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_8 на її користь матеріальної шкоди у сумі 24940,14 гривень, морального збитку у розмірі 199000 гривень та з цивільного відповідача ВАТ Страхової компанії «Універсальна» моральної шкоди у розмірі 51000 гривень (том 3 а.с.198-200).

Потерпілим ОСОБА_9 також був заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 на його користь матеріальної шкоди у сумі 9978,01 гривень та морального збитку 10 тис. гривень.

Відповідно положень ст.28 ч.4 КПК України (в редакції 1960 року) вищезазначені цивільні позови не підлягають вирішенню по суті у зв`язку з прийнятим судом рішенням про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження. За вищевикладених підстав суд дійшов до висновку, що позовні вимоги потерпілих слід залишити без розгляду, що не позбавляє права потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_7 звернутися до суду для вирішення питання цивільно-правових відносин.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст.81 КПК України (в редакції 1960 року).

Також з`ясовано, що у ході досудового розслідування 29.05.2009 року постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_19 був накладений арешт на всі вклади, цінності та інше рухоме та нерухоме майно ОСОБА_8 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 .

За змістом ст.126 КПК України (в редакції 1960 року) накладення арешту на майно скасовується постановою, коли в застосуванні цього заходу відпадає потреба.

Враховуючи прийняте судом рішення щодо звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, який після набрання ухвали чинності втрачає статус підсудного, а також ту обставину, що майно, на яке накладено арешт, не є знаряддям злочину, предметом та не нажито злочинним шляхом, не було об`єктом злочинних дій, суд дійшов до висновку, що мотивація слідчого щодо зберігання майна на сьогоднішній день втратила свою актуальність, тому з метою не порушення Конституційних прав громадян, суд вважає, що на теперішній час є достатньо законних підстав для скасування арешту з майна, оскільки в застосуванні цього заходу відпала необхідність.

Крім цього судом встановлено, що під час досудового розслідування здійснювалось залучення експертів для проведення судових експертиз. Відповідно вимог ст.93 КПК України (в редакції 1960 року) судові витрати покладаються на засуджених, а також у випадку, якщо підсудний буде визнаний винним.

Виходячи зі змісту положень вищезазначеної статті стягнення з підсудного судових витрат можливе лише при ухваленні обвинувального вироку, а в даному випадку судове рішення викладене у формі постанови про закриття кримінальної справи у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, ОСОБА_8 не має статусу засудженої особи, у зв`язку з чим суд вважає за можливе вказані в обвинувальному висновку судові витрати у загальній сумі 2390,60 гривень, пов`язаних із залученням експертів під час досудового розслідування, прийняти на рахунок держави.

Дана правова позиція також міститься в Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21), згідно якої, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, крім витрат, пов`язаних із залученням експерта стороною захисту.

Керуючись ст.12, 49 КК України, ст.ст.7-1 ч.1 п.5, 11-1, 28, 81, 93, 126, 248, 262, 282 КПК України (в редакції 1960 року), -

Постановив:

Клопотання підсудного ОСОБА_8 про закриття кримінальної справи у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 ч.1 п.4 КК України в редакції, чинній на час направлення обвинувального висновку до суду задовольнити.

Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 ч.1 п.4 КК України.

На підставі ст.282 КПК України (в редакції 1960 року) кримінальну справу за №3 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України - закрити, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно ст.11-1 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, застосований відносно ОСОБА_8 постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області від 20.05.2009 року - скасувати.

Постанову слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_19 , якою був накладений арешт на всі вклади, цінності та інше рухоме та нерухоме майно ОСОБА_8 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 - скасувати.

Речові докази автомобіль марки «ВАЗ 2102» реєстраційний номер НОМЕР_1 , мотоцикл марки «Honda СВ1400» реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_3 , які повернуті відповідно ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 на відповідальне зберігання під розписку вважати повернутими за належністю.

Відповідно ст.28 КПК України (в редакції 1960 року) уточнений цивільний позов ОСОБА_6 від 15.03.2016 року про стягнення з ОСОБА_8 на його користь завданої майнової шкоди у розмірі 49714 гривень, морального збитку 99000 гривень та з цивільного відповідача ВАТ Страхової компанії «Універсальна» на користь ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 51000 гривень та матеріальної шкоди 25500 гривень; уточнений цивільний позов ОСОБА_18 від 25.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_8 на її користь матеріальної шкоди у сумі 24940,14 гривень, морального збитку у розмірі 199000 гривень та з цивільного відповідача ВАТ Страхової компанії «Універсальна» моральної шкоди у розмірі 51000 гривень; а також цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_8 на його користь матеріальної шкоди у сумі 9978,01 гривень та морального збитку 10000 гривень - залишити без розгляду за підстав викладених в мотивувальній частині постанови.

На підставі ст.93 КПК України (в редакції 1960 року) судові витрати у загальній сумі 2390,60 гривень відповідно довідок про рух кримінальної справи - прийняти на рахунок держави.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Пересипський районний суд міста Одеси протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1