Провадження 1-кп/193/104/25
В И Р О К

іменем України

26 червня 2025 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному порядку обвинувальний акт, складений 23.06.2025 у кримінальному провадженні, внесеного 01.05.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014, без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, стосовно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Братське Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, малолітніх, неповнолітніх або інших осіб на утриманні не маючого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, колишнього стрільця снайпера парашутно-десантного взводу парашутно десантної роти парашутно-десантного батальйону, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19.07.2024 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, звільненого від відбування покарання з іспитовим терміном на 1 рік на підставі ст.75, 76 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

12.04.2025 близько 21:00 години, будучи колишнім стрільцем снайпером парашутно-десантного відділення парашутно-десантного взводу парашутно десантної роти парашутно-десантного батальйону, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , тобто військовою службовою особою, солдат ОСОБА_2 , перебуваючи в приміщенні житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з раніше знайомим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом направленим на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 , всупереч вимог ст.68 Конституції України, ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV, в момент коли потерпілий ОСОБА_3 сидів поруч на дивані, ОСОБА_2 схопив своєю лівою рукою праву руку потерпілого та утримуючи останнього, завдав йому два удари внутрішньою частиною долоні правої руки по обличчю, а саме в ліву та праву виличну область.

Своїми діями ОСОБА_2 спричинив потерпілому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, правої верхньої кінцівки, саден обличчя, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 14.05.2025 №688, відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів.

Таким чином, ОСОБА_2 обвинувачується у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке полягає у завданні умисного легкого тілесного ушкодження.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

24.06.2025 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України з клопотанням прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту додані:

- письмова заява підозрюваного ОСОБА_2 , складеної у присутності захисника ОСОБА_5 , щодо беззаперечного визнання ним своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні;

- заява потерпілого ОСОБА_3 щодо розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, з одночасним роз`ясненням ч. 2 ст. 302 КПК України в частині оскарження вироку в апеляційному порядку;

- матеріали досудового розслідування (дізнання).

Як видно з наданих матеріалів, на час надходження обвинувального акту до суду щодо ОСОБА_2 не застосовано затримання після виявлення вчиненого кримінального проступку.

Ураховуючи зазначене, суд вважав можливим розглянути обвинувальний акт щодо названого обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 381 КПК України спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

При цьому, у відповідності до частини 4 статті 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Установлені органом досудового розслідування обставини і викладені судом, не оспорюються учасниками судового провадження, так як під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодний з розглядом обвинувального акту за його відсутності.

Окрім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Отже, саме з підстав викладеного суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_2 , який умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження ОСОБА_3 , чим вчинив кримінальний проступок, який у зв`язку з наслідками завданої шкоди, ОСОБА_2 підлягає відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_2 . Мотиви призначення йому покарання.

Вивченням обставин справи, оцінкою особистості ОСОБА_2 встановлено, що обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання останнього є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують його покарання, відсутні.

Суд вважає, що підстави застосування ст.69,69-1 КК України при призначенні покарання обвинуваченому - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_2 покарання суд враховує обставини вчинення кримінального проступку, зокрема кількість завданих ударів та шкоду для потерпілого, зазначені вище обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працюючого, не одруженого, малолітніх, неповнолітніх або інших осіб на утриманні немає. Його соціально - психологічні риси, який за місцем свого проживання характеризується посередньо, а тому суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання серед визначених санкцією ч.1 ст.125 КК України, у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На переконання суду таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Мотиви прийняття інших рішень при ухваленні вироку.

Запобіжний захід до обвинуваченого під час проведення дізнання не обирався, а тому суд не бачить підстав для обрання будь-якого з запобіжних заходів відносно обвинуваченого після передачі обвинувального акту до суду.

Водночас, судом встановлено, що вироком Софіївського районного суду Дніпропретровської області від 19.07.2024 року, який набрав законної сили 20.08.2024 року, ОСОБА_2 був засуджений за ч.1 ст. 382 КК України, до 1 року позбавлення волі та відповідно до положень ст. 75 КК України, ОСОБА_2 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік. На даний час вказане покарання є невідбутим.

Суд виходить з того, що призначення статті 75 КК полягає у наданні засудженій особі можливості протягом іспитового строку підтвердити можливість її виправлення і інтеграції у суспільство без відбування призначеного покарання.

Відповідно до частини 3 статті 78 КК у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частиною 4 статті 71 КК передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За правилами частини 3 статті 72 КК основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Проте, у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК, та призначення покарання, яке згідно із частиною 3 статті 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання (п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 року, № 8 від 12 червня 2009 року та № 11 від 6 листопада 2009 року).

Як зазначає Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 14.09.2021 року по справі №127/25037/17, аналіз наведених вище положень закону та судової практики дає можливість зробити висновок, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо необхідності визначення за сукупністю вироків остаточного покарання ОСОБА_2 у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати на залучення експерта та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.7,17,100,124,301,302,368-371,374,381,382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили не обирати.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням покарання, призначеного вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19.07.2024 року, визначити ОСОБА_2 остаточне покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі та покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 гривень, який, відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КК України, виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до положень ч.1 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1