Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

4 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0003440 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

згідно зі ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 30.01.2025 ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.369 України і йому призначено покарання виді обмеження волі на строки 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.369 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_6 та правову кваліфікацію його дій, однак вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню, що, як наслідок, потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Звертає увагу, що за приписами ст.75 КК України вказана норма не застосовується у разі засудження за корупційне кримінальне правопорушення, яким відповідно до примітки до ст.45 КК України вважається кримінальне правопорушення, передбачене ст.369 КК України. Отже, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, суд незаконно звільнив обвинуваченого від його відбування з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

4 серпня 2024 року близько 05 години за адресою: АДРЕСА_1 , працівники Управління патрульної поліції у м. Києві у складі екіпажу "Рубін-208", а саме, поліцейський першого взводу першої роти четвертого батальйону другого полку з обслуговування лівого берега УПП у м. Києві ДПП капітан поліції ОСОБА_8 (спеціальний жетон 0166254) та інспектор першого взводу першої роти четвертого батальйону другого полку з обслуговування лівого берега УПП в м. Києві ДПП капітан поліції ОСОБА_9 (спеціальний жетон 0164688), виконуючи свої службові обов`язки, передбачені Законом України "Про Національну поліцію", отримали виклик на планшетний пристрій з приводу вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_10 за вказаною раніше адресою. Приїхавши на виклик, поліцейські виявили ОСОБА_10 і ОСОБА_6 та в ході з`ясування обставин встановили, що ОСОБА_6 під час сімейного конфлікту спричинив ушкодження ОСОБА_10 , після чого остання викликала поліцію та швидку медичну допомогу. Після приїзду швидкої медичної допомоги ОСОБА_10 було госпіталізовано до закладу охорони здоров`я, а працівники патрульної поліції складали протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.1732 КУпАП щодо ОСОБА_6 , який вчинив фізичне домашнє насильство.

У подальшому ОСОБА_6 , усвідомлюючи незаконність своїх дій, достовірно знаючи про кримінальну відповідальність за пропозицію неправомірної вигоди службовій особі, розуміючи, що вчинив адміністративне правопорушення, з метою уникнення відповідальності, та настання негативних правових наслідків для себе за вчинене адміністративне правопорушення, висловив поліцейським ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які згідно п.1 примітки до ст.364 КК України є службовими особами, бажання та готовність надати неправомірну вигоду за невчинення ними дій, що входять в їх службові обов`язки. Після попередження про кримінальну відповідальність ОСОБА_6 продовжив реалізацію умислу, направленого на уникнення від адміністративної відповідальності, дістав належні йому кошти в сумі 1 000 гривень та поклав їх на стіл в кімнаті квартири як неправомірну вигоду за невчинення поліцейськими дій, що входять до їхніх службових обов`язків, а саме, за не складання протоколу про вчинення ОСОБА_6 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП України.

Поліцейські ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відмовилися від отримання неправомірної вигоди та викликали слідчо-оперативну групу з метою документування кримінального правопорушення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.369 КК України - як пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, заслуговують на увагу.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обмеження щодо застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачені абзацом першим цієї частини, не застосовуються, якщо суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості у кримінальних провадженнях щодо корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Відповідно до примітки до ст.45 КК України корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 3641, 3652, 368-3692 цього Кодексу.

Не зважаючи на встановлені законом обмеження, суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, яке є корупційним, звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, особу винного, який судимостей не має, посередньо характеризується за місцем проживання, а також обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які його обтяжують.

З огляду на ці дані колегії суддів вважає, що покарання у виді обмеження волі не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим через суворість, а не через м`якість, як вважає прокурор.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Тому неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню, та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого згідно зі ст.ст.408, 409, 414 КПК України є підставами для зміни вироку шляхом пом`якшення ОСОБА_6 призначеного покарання на штраф.

Саме таке покарання, яке полягає у накладенні грошового стягнення, що вплине на майновий стан ОСОБА_6 , буде відповідати вимогам ст.65 КК України за своїм видом та буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 у справі № 617/775/20 зміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст.75 КК України, на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого.Призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України не є: "застосуванням більш суворого покарання" в розумінні п.2 ч.1 ст.420 КПК України; "неправильним звільненням від відбування покарання" в розумінні п.4 ч.1 ст.420 КПК України; "іншим погіршенням становища обвинуваченого" в розумінні ч.2 ст.404 і ч.1 ст.421 цього Кодексу, у зв`язку з чим задоволення відповідних апеляційних вимог сторони захисту з огляду на приписи ст.420 КПК України не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

Оскільки зміна покарання у виді обмеження волі на штраф, який є менш суворим покаранням, не погіршує становище обвинуваченого, підстав для прийняття такого рішення у формі вироку немає. А тому апеляційна скарга прокурора задовольняється частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Пом`якшити ОСОБА_6 призначене за ч.1 ст.369 КК України покарання з обмеження волі на строк 2 /два/ роки на штраф у розмірі 1 000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3