Справа № 467/765/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка подання т.в.о. начальника Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» про приведення вироку Херсонського міського суду Херсонської від 11 листопада 2020 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 р. №3886-ІХ стосовно засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)»,

ВСТАНОВИВ:

Суть порушеного суб`єктом звернення питання

Виконуючий обов`язки начальника установи, що відає виконанням покарань, вніс до суду подання, у якому просив привести у відповідність вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2020 року, яким ОСОБА_5 визнано винуватим за ч.1 ст. 185 КК України із призначенням покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин.

Зокрема, посилався на те, що в мотивувальній частині вказаного вироку було установлено, що ОСОБА_5 01 березня 2020 року таємно, шляхом відчинення задніх дверей, з багажного відділення автомобіля марки «Таврія Пікап» викрав упаковку кави вагою 1 кг, з якою зник з місця скоєння злочину, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 256,67 грн., що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

А оскільки 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 р. №3886-ІХ», яким збільшено межі застосування ст.51 КУпАП у частині того, що викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то є необхідність привести вирок відносно ОСОБА_5 у відповідність із цим законом.

Позиція учасників справи

Представник установи виконання покарань в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, причин неприбуття не вказав. Але направив до суду матеріали особової справи засудженого.

Засуджений в судовому засіданні просив взагалі звільнити його від відбування покарання, посилаючись на те, що він не ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт. Йому ніхто не повідомив про необхідність їх відбування. Однак, суд, який засудив його за ч.2 ст. 398 КК України не взяв це до уваги.

Засуджений вказав, що він хворіє, має направлення на обстеження, втім, за відсутністю коштів не може пройти лікування.

Працювати через стан свого здоров`я в установі виконання покарань він не може, у зв`язку із цим не має змоги себе забезпечити харчуванням і необхідними речами.

Вважає, що утримується в установі виконання покарань безпідставно, тому просить вирішити питання про його звільнення в рамках цього провадження.

Прокурор в судовому засіданні, так само як і адвокат, вважали наявними правові підстави для задоволення внесеного установою виконання покарань подання.

Установлені судом обставини в рамках цього провадження

Засуджений ОСОБА_5 на цей час відбуває покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)». Початок строку відбування покарання 22 січня 2025 року; кінець строку 07 січня 2026 року.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2020 року затверджено угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілим, внаслідок чого ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України із призначенням покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин.

Однак, вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 11 травня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч.2 ст. 389 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.ст. 71,72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2020 року і за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді 1 року 5 днів обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладенням ряду обов`язків, із числа передбачених ст.76 цього ж Кодексу.

Проте, Херсонський апеляційний суд вироком від 12 серпня 2021 року вказаний вище вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 11 травня 2021 року у частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання скасував.

Призначив ОСОБА_5 покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1ст. 71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням ст.ст. 72,73 цього ж Кодексу, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2020 року, визначив ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 1 року 5 днів обмеження волі.

Та оскільки суб`єкт звернення порушує питання лише відносно вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2021 року, тому суд має перейти до аналізу цього судового рішення.

Так, згідно сформульованого судом обвинувачення, ОСОБА_5 , 01 березня 2020 року, близько 13:00 години, перебуваючи на стоянці біля будівлі магазину «Побутова техніка», за адресою: м. Херсон, вул. Некрасова, 79, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, переслідуючи прямий умисел, направлений на протиправне викрадення чужого майна, таємно, шляхом відчинення задніх дверей, з багажного відділення автомобілю марки «Таврія-Пікап», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , викрав упаковку кави торгівельної марки «Galeador Intenso», в м`якій упаковці, вагою 1 кілограм, вартістю 256 грн. 67 коп., згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 508-МТ від 06.03.2020 року, яка належить ОСОБА_6 .

Таким чином, спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Однак, Законом України від 18 липня 2024 року №3886-IX, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, статтю 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч.2 ст.51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У свою чергу, неоподатковуваний мінімум доходів громадян для цілей кваліфікації правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 розділу ІV Податкового кодексу України, у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 1 січня 2021 року був встановлений у розмірі 2 102,00 грн.

Оскільки ОСОБА_5 03 березня 2020 року здійснив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України, тобто, таємне викрадення чужого майна, вартість якого становила 256,67 грн., що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то суд робить висновок, що дане діяння відноситься до адміністративних правопорушень і підлягає кваліфікації за ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна.

Правові норми, застосовані судом при вирішенні порушеного перед ним питання

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Об`єднана палата у постанові від 07 жовтня 2024 року 2 справі № 278/1566/21 зробила висновок, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта НМ для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 НМ.

На підставі ч.2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З огляду на наведене, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

При цьому вправі лише звільнити засудженого від відбування покарання, а не приводить вирок суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення у випадку декриміналізації діянь, за які особа була засуджена, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання.

З цих мотивів, враховуючи декриміналізацію діяння, вчиненого засудженим, введену новим законом № 3886-IX від 18.07.2024 р., на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_5 від покарання, призначеного йому вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2020 року за ч.1 ст. 185 КК України у виді 80 годин громадських робіт.

При цьому, суд, з огляду на позицію самого засудженого, вказує, що він не вправі приймати рішення про звільнення засудженого від покарання згідно вироку Херсонського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року, так як таке в рамках цього кримінального провадження не входить до кола його повноважень, у тому числі й окреслених Законом України Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Подання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від покарання, призначеного йому вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2020 року за ч.1 ст. 185 КК України, у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.

Вважати ОСОБА_5 засудженим вироком Херсонського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року за ч.2 ст. 389 КК України до 1 (одного) року обмеження волі без застосування положень ч.1 ст. 71 КК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрали законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_7