КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2823/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 436-2 КК України у кримінальному провадженні №0000048 від 12.01.2024,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року частково задоволено клопотання слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , та продовжено строк тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою до 20 квітня 2025 року включно.

Визначено ОСОБА_8 заставу у сумі 1300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 936 400 грн.

У випадку внесення застави, покладено на підозрюваного такі обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, у якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/роботи та/або служби;

-утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні;

-здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

У разі внесення застави, встановлено 2-х місячний термін дії покладених судом обов`язків, починаючи з дня внесення застави, однак на строк, що не перевищує строку досудового розслідування.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 подала апеляційні скарги з доповненнями, в яких просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою продовжити строк тримання підозрюваного, визначивши йому заставу у сумі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Апелянт обґрунтовує доводи апеляційних скарг тим, що слідчий суддя не взяв до уваги обставини кримінального правопорушення та сумнівність пред`явленої підозри, майновий та сімейний стан підозрюваного, інші відомості про особу та відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Крім того, апелянт вважає, що фактично слідчий суддя визначив непомірний для ОСОБА_8 розмір застави, який фактично виключає можливість її сплатити та призводить до безальтернативного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апелянт наголошує на тому, що фактично на момент затримання ОСОБА_8 не існувало жодної підстави для його затримання, він не був підозрюваним у будь-якому кримінальному провадженні, а тому ризик його втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності є ефемерною конструкцією, вигаданою стороною обвинувачення з метою виправдання незаконного затримання, а також з метою штучного обґрунтування необхідності тримання ОСОБА_8 під вартою.

Апелянт зазначає, що стороною обвинувачення до клопотання не долучено жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував обставини викладені в клопотанні, а долучені докази є недопустимими та не можуть бути прийняті судом до уваги.

Апелянт вважає, що органом досудового розслідування було підроблено листування ОСОБА_8 в месенджері Telegramз метою дискредитації його самого та українських органів адвокатського самоврядування та правоохоронної системи, а також з метою приховування реальних обставин вчинення злочинів проти народу України невстановленими особами або співробітниками фсб рф та інших державних установ держави агресора.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце роботи та місце проживання, міцні соціальні зв`язки, має сім`ю, а саме дружину та дітей, є публічною особою.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою продовжити строк тримання під вартою відносно підозрюваного без визначення розміру застави.

Апелянт обґрунтовує доводи скарги тим, що єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію наявних у кримінальному провадженні ризиків, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Прокурор наголошує на тому, що визначення розміру застави ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, є фактичним нехтуванням тими ризиками, які встановлені слідчим суддею, під час розгляду клопотання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення з наведених у ній підстав та заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, думку підозрюваного ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали доводи апеляційних скарг сторони захисту, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги сторони захисту не підлягають задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України під процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 220 240 400 000 000 48 від 12.01.2024 за підозрою ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 436-2 КК України та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_12 після закінчення навчання в Інституті підготовки кадрів для органів прокуратури Національної юридичної академії України ім. Ярослава Мудрого з серпня 1999 року по грудень 2014 року обіймав посади в територіальних органах прокуратури України на території АР Крим.

Наказом Генерального прокурора України від 01.12.2014 №13дк ОСОБА_12 звільнений з органів прокуратури з позбавленням класного чину «радник юстиції» за порушення «Присяги працівника прокуратури», оскільки у березні 2014 року вступив до незаконно створеної на тимчасово окупованій території так званої «Прокуратури Республіки Крим», яка увійшла до складу прокуратури РФ, де останній обіймав прокурорські посади до травня 2023 року.

У подальшому, не пізніше 01.06.2023 ОСОБА_12 обійняв посаду так званого «першого заступника голови Адміністрації Красногвардійського району Республіки Крим», до кола відповідальності якого віднесено контроль за діяльністю управління сільського господарства, відділу з питань надзвичайних ситуацій, відділу земельних, майнових відносин та зовнішньої реклами Адміністрації Красногвардійського району Республіки Крим.

Крім того, ОСОБА_12 , обіймаючи посади в правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, та окупаційній адміністрації у невстановлений досудовим розслідуванням час встановив контакт із представниками іноземної держави, а саме спеціальних служб держави-агресора, зокрема ФСБ РФ.

При цьому, ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що РФ здійснює широкомасштабну збройну агресію проти України та що надані ним відомості можуть бути використані представниками держави-агресора для планування та проведення бойових чи диверсійних дій проти України, спрямованих на захоплення її територій, зменшення її воєнного, економічного, соціального та морально-політичного потенціалу у сфері оборони шляхом проведення ударів по відповідних об`єктах, вступив у змову зі своїм знайомим ОСОБА_8 , який з 29.09.2017 є керуючим партнером Адвокатського об`єднання «Перша адвокатська контора» та з 10.12.2018 головою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, з метою здійснення підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Відповідно до клопотання слідчого, здійснення зазначеної підривної діяльності реалізовано шляхом ініціативного цілеспрямованого збору ОСОБА_8 інформації розвідувального та військового характеру, зокрема, щодо місць виготовлення та зберігання безпілотних літальних апаратів, ракетного озброєння та результатів ракетних обстрілів ворога та подальшого надання зазначеної інформації ОСОБА_12 з метою передачі її останнім представнику іноземної держави, а саме спеціальних служб держави-агресора, зокрема, ФСБ РФ.

Так, ОСОБА_8 , реалізуючи спільний з ОСОБА_12 злочинний умисел, спрямований на надання представникам іноземної держави допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, а також те, що інформація, яка буде надана ними під час листування, становить інтерес для іноземної держави, що здійснює збройну агресію проти України, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, 24.12.2023, перебуваючи приблизно о 21 год. 35 хв. у м. Підгородне Дніпропетровської області, попередньо одержавши шляхом вивідування у працівника Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова» інформації щодо обсягів та місця розміщення виробництва крилатих ракет, ініціативно, у групі «ІНФОРМАЦІЯ_2» у месенджері для спілкування «Telegram», використовуючи обліковий запис із номером НОМЕР_1 та будучи підписаний як « ОСОБА_13 », надав ОСОБА_12 , який використовував обліковий запис із псевдонімом ОСОБА_20 з номером НОМЕР_2 , вказану інформацію з проханням передати надані ним відомості представникам іноземної держави (РФ).

Крім того, цього ж дня з 21 год. 39 хв. по 21 год. 44 хв. у групі «ІНФОРМАЦІЯ_2» у месенджері для спілкування «Telegram» ОСОБА_8 передав ОСОБА_12 географічні координати місць виробництва, ремонту та зберігання безпілотних літальних апаратів ТОВ «Українська школа сучасних технологій», які вироблялися для потреб Сил оборони України.

Інформація, передана ОСОБА_8 ОСОБА_12 містила достатні відомості для ідентифікації на місцевості місць виробництва, ремонту та зберігання продукції оборонно-промислового комплексу, що використовується Силами оборони України з метою відсічі повномасштабної збройної агресії РФ проти України, зокрема, виробничих цехів Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» та приміщень ТОВ «Українська школа сучасних технологій» у місті Дніпро.

29.12.2023 о 07 год. 25 хв. після завдання підрозділами збройних сил РФ ракетного удару щонайменше трьома промислово виготовленими стратегічними крилатими ракетами повітряного базування типу «Х-101» по виробничих будівлях Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» зазнали пошкоджень цехи головного збирання космічних ракетоносіїв цивільного призначення, інструментального виробництва, зварювання, штамповки та обробки металу, кольорового лиття, а також будівля теплової електростанції підприємства,

ОСОБА_8 , цього ж дня, приблизно о 08 год. 21 хв., перебуваючи у місті Підгородне Дніпропетровської області, у месенджері для спілкування «Telegram» у групі «ІНФОРМАЦІЯ_2», використовуючи обліковий запис із номером НОМЕР_1 та будучи підписаний як « ОСОБА_13 », повідомив ОСОБА_12 , який використовував обліковий запис із псевдонімом ОСОБА_20 із номером НОМЕР_2 , про результати зазначеного ракетного удару, вказавши на влучання ракет у будівлі Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова». При цьому, ОСОБА_8 закликав здійснення подальших ракетних ударів по містах Дніпро та Одеса.

Надалі, 03.01.2024 з 12 год. 15 хв. до 12 год. 28 хв. ОСОБА_12 у месенджері для спілкування «Telegram» передав керівнику оперативного відділу прикордонної служби Федеральної служби безпеки Російської Федерації у місті Джанкой АР Крим ОСОБА_14 , який використовував обліковий запис із номером НОМЕР_3 , попередньо отриману ним від ОСОБА_8 інформацію щодо обсягів та місця розміщення виробництва крилатих ракет, а також географічні координати місць виробництва, ремонту та зберігання безпілотних літальних апаратів, на що з 20 год. 11 хв. по 20 год. 15 хв. ОСОБА_14 повідомив, що інформація передана зацікавленим органам РФ, водночас потребує подальшого уточнення, оскільки представники ЗС РФ повідомили про успішне ураження намічених промислових об`єктів внаслідок ракетного удару 29.12.2023.

Після цього, цього ж дня о 20 год. 23 хв. ОСОБА_12 у групі «ІНФОРМАЦІЯ_2» у месенджері «Telegram» повідомив ОСОБА_8 про необхідність встановлення та уточнення (коригування) інформації про місця виробництва, зберігання та переміщення ракетного озброєння виготовленого на Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова».

У подальшому, одержавши вказану інформацію від ОСОБА_8 , ОСОБА_12 у месенджері «Telegram» з 20 год. 25 хв. до 21 год. 15 хв. повідомив ОСОБА_14 затребувані останнім відомості.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюються у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а саме наданні представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненої в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи адвокатом, використовуючи власний обліковий запис у месенджері для спілкування «Telegram», підписаний як « ОСОБА_13 » з номером НОМЕР_1 , 25.09.2023, приблизно о 20 год. 12 хв., перебуваючи у сел. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, розмістив у групі «ІНФОРМАЦІЯ_2» текст наступного змісту: «…RU И вновь Одесса заговорит по-русски! Домой вернутся и Утёсов, и Пушкин. RU Мы воюем за свою землю! Пункт отбора на военную службу по контракту находится по адресу: г. Симферополь, ул. Киевская, 152, тел.: 8 (3652)66 85 71».

Відповідно до висновку експерта від 29.11.2024 № 273 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, проведеної експертом Зонального експертного сектору Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБУ в ІНФОРМАЦІЯ_3, у вказаній публікації містяться виправдовування збройної агресії та окупації частини території України.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування тимчасової окупації частини території України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК.

19.01.2025 ОСОБА_8 затримано у порядку ст. 208 КПК України на території зони митного контролю - міжнародного автомобільного пункту пропуску через державний кордон України «Краківець».

20.01.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 436-2 КК України.

21.01.2025 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на шістдесят днів, тобто до 18.03.2025 включно.

Постановою першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_15 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжений до трьох місяців, тобто до 20.04.2025.

Слідчий ГСУ СБ України ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 20.04.2025 року включно, без визначення розміру застави.

17.03.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва продовжено строк тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою до 20.04.2025 року включно.

Визначено ОСОБА_8 заставу у сумі 1300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 936 400 грн.

У випадку внесення застави, покладено на підозрюваного такі обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, у якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/роботи та/або служби;

-утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні;

-здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

У разі внесення застави, встановлено 2-х місячний термін дії покладених судом обов`язків, починаючи з дня внесення застави, однак на строк, що не перевищує строку досудового розслідування.

Однак, з таким висновком слідчого судді в частині визначення підозрюваному альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави колегія суддів не може погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1, 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Колегія суддів вважає, що продовжуючи строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що сукупність зібраних органом досудового розслідування доказів та письмових матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту розгляду справи в суді є достатньою для продовження застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки ним сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то колегія суддів загалом погоджується з висновками слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 436-2 КК України, що підтверджується наданими суду фактичними даними.

Крім цього, колегія суддів вважає, що перевіряючи доводи клопотання на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Тож, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про продовження існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, оскільки належні і достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде перебувати під вартою, може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається аж до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, позаяк наявність такого ризику існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім цього, як встановлено колегією суддів, матеріали судового провадження також містять докази про наявність існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, зокрема можливості ОСОБА_8 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, які, поряд із раніше зазначеними ризиками, теж залишаються існувати та вірогідність настання яких є досить високою.

Колегія суддів також вважає, що позаяк ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, покарання за яке встановлене виключно у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічно, враховуючи дані про особу підозрюваного та конкретні обставини правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється, з метою запобігання встановленим ризикам та виконанню завдань кримінального провадження, є необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не здатен запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів приймає до уваги також наявність у провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

При цьому, слідчим суддею обґрунтовано встановлено, що продовження застосування до ОСОБА_8 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, пов`язане з потребами досудового розслідування, оскільки строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 закінчується 18.03.2025, а в кримінальному провадженні існує необхідність проведення певних слідчих та процесуальних дій, без виконання яких неможливо закінчити досудове розслідування, а саме необхідно отримати висновки судових експертиз; встановити осіб, від яких ОСОБА_8 , ймовірно, отримував інформацію; встановити та допитати свідків; встановити можливі додаткові факти виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація її учасників; здійснити розсекречення матеріальних носіїв інформації; провести інші необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії з метою встановлення обставин кримінального правопорушення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо необхідності продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в судовому засіданні.

Таким чином, дослідивши доводи апеляційних скарг сторони захисту в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на день апеляційного розгляду втратили свою актуальність.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , ніж тримання під вартою, колегією суддів апеляційного суду не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що у діях ОСОБА_8 відсутній склад інкримінованих йому злочинів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження на даному етапі до моменту розгляду справи в суді свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 436-2 КК України та є достатньою для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів зауважує, що обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

При цьому, посилання сторони захисту на дані про особу підозрюваного були досліджені колегією суддів, однак самі по собі не можуть забезпечити впевненості у його належній процесуальній поведінці і не свідчать про відсутність існування ризиків у кримінальному провадженні та не можуть бути достатніми підставами для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Інші доводи апеляційних скарг сторони захисту не є визначеними законом підставами для скасування ухвали слідчого судді та відмови у застосуванні запобіжного заходу.

Разом з тим, колегію суддів встановлено, що прийнявши обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя належним чином не врахував вимоги ст. 178, ч. 4 ст. 183 КПК України.

Так, згідно ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На переконання колегії суддів, визначаючи ОСОБА_8 розмір застави у сумі 1300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 936 400 грн, слідчий суддя не надав ретельну оцінку всіх релевантних факторів, які підлягають встановленню під час визначення розміру застави, належним чином не оцінив ступінь порушення цінностей у даному кримінальному провадженні, не порівняв характер кримінального правопорушення, його тяжкість та існуючі ризики з реальною можливістю забезпечити альтернативним запобіжним заходом належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає, що конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_8 злочинів та ступінь їх суспільної небезпеки не відповідають висновкам слідчого судді щодо можливості застави в сумі 3 936 400 грн запобігти тим ризикам, які слідчий суддя визнав доведеними. При цьому, дані про особу підозрюваного, зокрема його майновий та сімейний стан, вік, соціальні зв`язки, з огляду на встановлені обставини інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, не спростовують сумнівів у дієвості визначеного слідчим суддею альтернативного запобіжного заходу.

Враховуючи обставини інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, спрямованих проти основ національної безпеки України, їх тяжкість та ступінь порушення цінностей у кримінальному провадженні, дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 в їх сукупності, його майновий та сімейний стан, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави на даному етапі досудового розслідування є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 та запобігти встановленим в ході судового розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, враховуючи, що положеннями ч. 3 ст. 407 КПК України не передбачено повноважень суду апеляційної інстанції частково скасувати ухвалу слідчого судді за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, а тому колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги сторони захисту не підлягають задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а відтак, ухвалу слідчого судді необхідно скасувати, з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого та продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 20 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_16 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_17 , про продовження строку тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 20 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4____________