Справа № 175/7646/25
Провадження № 1-кп/175/1140/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року селище Слобожанське Дніпровського

району Дніпропетровської області

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000619 від 16.09.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Балаклея, Харківської області, громадянин України, із повною вищою освітою, одружений, на утриманні малолітніх та непрацездатних осіб не маючий, пенсіонер, інвалідом та учасником бойових дій не є, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, стосовно якого 06.12.2017 до Вознесенівського (Орджонікідзевського) районного суду м. Запоріжжя спрямовано обвинувальний акт за №0000082 від 08.11.2017 за ч. 1 ст. 113, ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191 КК України, який досі перебуває на розгляді суду,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , достовірно знаючи про розпорядження начальника Обласної Військової Адміністрації №87/0/527-22 від 29.03.2022 «про заборону використання суден та вилову водних біоресурсів на водоймах Дніпропетровської області у період воєнного стану» та усвідомлюючи, що за порушення вимог режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду України, передбачена адміністративна відповідальність в порядку ст. 91 КУпАП, 15.09.2024 приблизно о 10:00 годині, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, порушуючи вищевказані вимоги, вийшов на належному йому гумовому човні на русло р. Оріль неподалік від садового товариства «Орільський розлив», розташованого на території Обухівської селищної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області (координат згідно Google Maps 48.5234047, 34.8443222), де був помічений інспектором з охорони природно-заповідного фонду ОСОБА_6 .

Після цього, інспектор з охорони природно-заповідного фонду ОСОБА_6 , який в силу ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ст. 61 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» відноситься до працівників правоохоронних органів, діючи в межах наданих йому повноважень, підійшов на моторному човні ДНП-1200К до ОСОБА_7 , представився працівником охорони природно-заповідного фонду, повідомив про те, що він здійснює незаконний вилов риби на території природного заповідника «Дніпровсько-Орільський» та наказав надати документи, що підтверджують його особу, для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

В цей час, ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності за незаконне зайняття рибним добувним промислом на території природного заповідника «Дніпровько-Орільський» почав поводити себе агресивно та, відмовившись виконувати законні вимоги працівника правоохоронного органу, спробував покинути місце вчинення правопорушення. З огляду на викладене ОСОБА_6 викликав на місце події співробітників поліції та, тримаючи своєю рукою гумовий човен в якому знаходився ОСОБА_4 , наказав останньому залишатися на місці.

Перебуваючи у вказаному місці, приблизно о 10 годині 25 хвилин, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, розуміючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу - інспектор з охорони природно-заповідного фонду ОСОБА_6 , під час виконання ним службових обов`язків, який вдягнений у формений одяг з відповідними знаками розпізнання, з мотивів явної неповаги до авторитету працівників правоохоронного органу, відмовився виконувати законні вимоги ОСОБА_6 залишатись на місці до приїзду співробітників поліції, будучи попередженим, що в разі невиконання законних вимог працівника правоохоронного органу його дії можуть бути кваліфіковані як злісна непокора законній вимозі працівника правоохоронного органу при виконанні ним службових обов`язків, на зроблене зауваження належним чином не реагував, демонструючи явну зневагу до нього, вчинив опір працівникові правоохоронного органу, який полягав в активній фізичній протидії виконанню ОСОБА_6 своїх службових обов`язків, а саме: силою обох своїх рук збив ліву руку ОСОБА_6 , якою останній тримав гумовий човен ОСОБА_7 , після чого, намагаючись втекти, поплив до причалу розташованому на березі річки. Перебуваючи на зазначеному причалі, де його знову наздогнав та намагався затримати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , не реагуючи на неодноразові вимоги зупинитись та повідомлення про затримання, продовжив реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на опір працівникові правоохоронного органу та своєю лівою рукою з силою відштовхнув від себе ОСОБА_6 , внаслідок чого, останній не втримав рівновагу та впав спиною у човен, в наслідок чого отримав тілесні ушкодження у виді садна на тильній поверхні правої кисті в проекції голівки 5-ї п`ясної кістки та синця на передній поверхні лівої гомілки у верхній третині, які відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст.342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

12 червня 2025 року прокурор Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 з участю захисника адвоката ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння.

З врахування обставин, зазначених у даній угоді, сторони узгодили міру покарання для обвинуваченого за ч. 2 ст. 342 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 17000 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, визнав повністю та підтвердив суду, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтвердив суду, що угода про визнання винуватості укладена сторонами добровільно, за безпосередньої участі захисника, тому просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим.

В судовому засіданні прокурор просив суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Судом з`ясовано, що обвинувачений повністю розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд, вивчивши угоду про визнання винуватості та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 342 КК України кваліфіковано правильно, це кримінальне правопорушення згідно з положеннями ст. 12 КК України нетяжким злочином, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення та може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України. Будь-яких перешкод для укладення та затвердження угоди судом не встановлено, матеріали провадження, які надані суду, таких відомостей не містять.

Суд не досліджує докази у цьому провадженні, оскільки вирок ухвалюється в особливому порядку кримінального провадження, передбаченому положеннями Глави 35 КПК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особистість винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до матеріалів, які характеризують особу, обвинувачений одружений, на утриманні малолітніх та непрацездатних осіб не маючий, пенсіонер, інвалідом та учасником бойових дій не є, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Враховуючи, що угода про визнання винуватості була укладена добровільно, вона відповідає закону і не порушує права, свободи, інтереси сторін та інших осіб, суд вважає, що її слід затвердити, призначивши узгоджену сторонами міру покарання, яка відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Аналіз фактичних обставин та відомостей про особистість обвинуваченого, свідчить, що покарання обвинуваченому можливо призначити відповідно до умов угоди у вигляді штрафу у розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень.

Таке покарання суд вважає, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , що буде в тому числі сприяти попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень.

При призначені такого виду та розміру покарання, суд враховує пояснення обвинуваченого у суді, його вже сформовану, після притягнення до кримінальної відповідальності, думку про створення небезпечних наслідків для держави Україна. А також суд враховує поведінку ОСОБА_4 . Вказаний стан свідчить про переосмислення власних дій та розуміння невідворотності кримінального переслідування у випадку порушення Кримінального Закону.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд

Під час досудового розслідування обвинуваченому запобіжний захід не обирався, тому суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати у кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує за правилами ст.100 КПК України.

керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 472, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 12.06.2025 року про визнання винуватості укладену між прокурором Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

До набрання вироком суду законної сили будь-який запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Речові докази: флеш-носій інформації (додаток до протоколу огляду речі від 29.03.2025 (а.к.п 76)), флеш-носій інформації м(додаток до протоколу проведення слідчого експерименту (а.к.п. 90)) зберігати при матеріалах кримінального провадження «0000619.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, ч. 6, ч. 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст вироку складено 24 червня 2025 року. У відповідності до положень ч.15 ст.615 КПК України в судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Суддя ОСОБА_1