Справа № 191/1520/20
Провадження № 1-кп/191/157/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

законного представника потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої- ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000614 від 07.05.2020 року, стосовно ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою професійною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 не досягла шістнадцятирічного віку, маючи прямий єдиний злочинний умисел, направлений на вчинення природних статевих зносин з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, умисно, з метою задоволення особистої статевої пристрасті, шляхом психологічного впливу, схилив неповнолітню ОСОБА_8 до вчинення з його участю природних статевих зносин, за взаємною згодою, природним шляхом, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_8 протягом часу з 01.01.2020 до початку квітня 2020 року, більш точно час встановити час не надалось можливим, неодноразово вступала у статеві зносини з ОСОБА_6 за згодою, природнім шляхом.

Так, 01 січня 2020 року приблизно о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись в кімнаті, розташованій в приміщені будинку АДРЕСА_3 , з метою реалізації свого єдиного злочинного умислу, направленого на вчинення природних статевих зносин з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, залишившись наодинці із потерпілою ОСОБА_8 , за взаємною згодою вступив з останньою в статевий зв`язок природнім шляхом.

Після цього, продовжуючи діяти з єдиним злочинним умислом, направленим на вчинення природних статевих зносин з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, 08 березня 2020 року, більш точний час встановити не надалося можливим, ОСОБА_6 разом з неповнолітньою ОСОБА_8 в кімнаті, розташованій в приміщені будинку АДРЕСА_3 , залишившись на одинці, за взаємною згодою вступив з нею в статевий зв`язок природнім шляхом.

Починаючи з 08.03.2020 до початку квітня 2020 року, більш точний час встановити не надалося можливим, ОСОБА_6 , продовжуючи діяти з єдиним прямим злочинним умислом, направленим на вчинення природних статевих зносин з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, за взаємною згодою вступав з неповнолітньою ОСОБА_8 в статевий зв`язок природнім шляхом, близько двох разів на тиждень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №103 від 12.05.2020 у потерпілої ОСОБА_8 мають місце розриви у нижньо - задньому сегменті дівочої пліви зі сформованими рубцями по краях розривів, що не виключає ймовірність минулих статевих контактів, але встановити точну давність їх виникнення не представляється можливим.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.155 КК України, тобто статеві зносини з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку ( в редакції, що діяла станом на час вчинення кримінального правопорушення).

Законним представником заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на її користь матеріальної шкоди в розмірі 20000 грн., пов`язаної з лікуванням, та моральної шкоди в розмірі 80000 грн

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому кримінальному правопорушенні визнав, від давання показань відмовився. Цивільний позов визнав частково в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 15000 грн.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що одного разу взимку 2019 року вона розмовляла зі знайомою ОСОБА_9 , до них підключився ОСОБА_6 і вони почали спілкувались. Потім ОСОБА_6 їй запропонував зустрічатися. 01 січня 2020 вони зустрілися і пішли додому до ОСОБА_10 . ОСОБА_6 почав до неї приставати без її дозволу, казав що нічого не буде, що одружиться. Зустрічались раз на тиждень, приблизно 6 місяців, з грудня по травень. Також ОСОБА_6 пропонував знімати відео та оральний секс. ОСОБА_6 не погрожував їй, казав тільки, якщо не буде робити те, що він просить, вони розійдуться. Мама дізналася про їхні статеві відносини на початку січня та запросила ОСОБА_6 до них додому. Коли він прийшов, мама його попросила написати розписку про те, що він одружиться. ОСОБА_6 написав таку розписку та після чого вони продовжували зустрічатися до травня 2020 року. Потім ОСОБА_6 сказав, що кидає її, у неї був нервовий зрив. Пізніше мама прочитала її переписки з ним, в яких він вимагав зустрічі та статевих відносин. ОСОБА_6 нагрубив мамі у переписці і після цього мама вирішила написати заяву до поліції. На той час вони вже не спілкувалися з ОСОБА_6 кілька днів. Вважає, що у той період вона була ще дитиною, покохала та довірилася ОСОБА_6 , а він використовував її, потім кинув. Після того, як вони розійшлися, в неї був депресивний стан, вона різала собі руки та лежала у лікарні у 2021 році. Зверталась до психотерапевта в Дніпрі.

Законний представник потерпілої ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що після того, як вона дізналася про стосунки доньки з ОСОБА_6 , вона його покликала на розмову і він написав розписку про те, що признає статеві стосунки, що любить її доньку та одружиться на ній, і більше між ними не буде статевих стосунків. Вважає, що тільки так вона могла зупинити їх статеві відносини. Потім ОСОБА_6 приходив і питав в неї дозволу погуляти з ОСОБА_11 , вона відпускала їх на 2 години. Після того, як побачила у доньки в телефоні їх переписку, де він кликав її гуляти вночі до училища, вона написала заяву в поліцію. Після того, як вони розійшлися, донька лежала на лікуванні з діагнозом: помірний депресивний синдром. Після того, що трапилося, донька виїхала з міста та більше не хочу сюди повертатися. Її стан потребував тривалої реабілітації. В неї самої також погіршився стан здоров`я через нервовий стан. Вона перенесла операцію в Дніпропетровському онкологічному диспансері та реабілітацію після цього. Просила стягнути з обвинуваченого на її користь матеріальну шкоду в розмірі 20000 грн., пов`язану з лікуванням, та моральну шкоду в розмірі 80000 грн.

Допитана у судовому засідання свідок ОСОБА_12 пояснила, що потерпіла ОСОБА_8 є її подругою. ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_6 познайомились взимку 2019 року і почали спілкуватися по телефону. Потім вони зустрілись в м. Синельникове в парку, ініціатором зустрічі був ОСОБА_13 . ОСОБА_8 розповідала як вони проводили час із ОСОБА_14 , про статеві зносини з ним. Подробиць вона вже не пам`ятає, пам`ятає тільки те, що це було у ОСОБА_14 вдома на кроваті. Перший раз був у них не за згодою ОСОБА_11 , але вони продовжували зустрічатися. ОСОБА_11 любила ОСОБА_15 . Після розриву відносин потерпіла почувала себе добре, щоб у ОСОБА_11 були нервові зриви не пам`ятає. Також їй не відомо, щоб ОСОБА_11 десь лікувалась.

Допитана у судовому засідання свідок ОСОБА_16 пояснила, що потерпіла ОСОБА_11 є її онучкою. На Різдво у 2020 році вона була у онуки та доньки в гостях. ОСОБА_17 розмовляла з подругою по телефону, в цей час її донька почула, що ОСОБА_11 сказала, що у неї і ОСОБА_14 був статевий акт. Донька почала розпитувати онуку. ОСОБА_11 подзвонила ОСОБА_18 і сказала, що мама хоче з ним поговорити. До цього її донька з ним вже казала ОСОБА_6 , що ОСОБА_11 школярка. Коли ОСОБА_6 прийшов, він підтвердив, що сталося і написав розписку про те, що він одружиться з ОСОБА_11 . Через 2 місяці, коли вона приїхала ночувати до них, онука розповіла, що ОСОБА_14 її донімає дзвінками і розповіла, що колись вночі ОСОБА_14 відвів її до училища і там у них стався статевий акт. ОСОБА_14 просив її знімати порно та надсилати йому. Свідок розповіла все донці, і вона пішла писати заяву до поліції. Онука дуже переживала, потрапляла у психіатричну лікарню, різала собі руки та пила таблетки, писала прощальну записку. Проходила лікування у психолога, психіатра. У доньки такий же був стан здоров`я, в неї виросла пухлина і їй робили операцію.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що потерпіла -його колишня дівчина. Він, ОСОБА_11 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 гуляли разом, потім йшли до нього додому. ОСОБА_11 з ОСОБА_22 вдвох були в кімнаті, він був на кухні. Вони зустрічались місяці три, а потім, як мама ОСОБА_11 написала заяву на ОСОБА_23 , вони наче зупинили спілкування. Про інші статеві відносини вони йому не розповідали. За шрами, які є у ОСОБА_11 , він знає, вона намагалась при ньому різати руки, казала, що ОСОБА_24 її покинув. Свідку відомо, що ОСОБА_11 лікувалась, бо вживала наркотики (конопля та клей), але це було ще до зустрічі з ОСОБА_22 . Він також зустрічався з ОСОБА_25 , у 2019-2020 роках після того, як з нею зустрічався ОСОБА_14 , і у них також були статеві відносини. Коли мама ОСОБА_11 довідалась про це, то почала погрожувати йому, сказала, що ОСОБА_11 вагітна та вимагала гроші.

Провина обвинуваченого, окрім пояснень потерпілої, законного представника потерпілої та свідків, також підтверджена наступними письмовими доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення або таке, що готується, та заяви ОСОБА_4 , з яких вбачається, що ОСОБА_4 в період часу з 01.01.2020 до квітня 2020 року виявила, що ОСОБА_6 вступав в статеві зносини з її неповнолітньою дочкою ОСОБА_8 , 2004 р.н. (т.2 а.с.7-8);

- розпискою, написаною власноруч ОСОБА_6 01.07.2020, в якій зазначено, що останній визнає, що вчиняв статеві зносини з неповнолітньою ОСОБА_8 та зобов`язується з нею одружитися (т.2 а.с.9);

- висновком судово-медичного експерта №103 від 12.05.2020, в якому зазначено, що у потерпілої ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень на тілі, в тому числі і в області статевих органів не виявлено. Згідно представленого огляду лікаря - гінеколога від 08.05.2020 у потерпілої має місце «розриви у нижньо- задньому сегменті дівочої пліви зі сформованими рубцями по краях розривів», що не виключає ймовірність минулих статевих контактів, але наразі, встановити точну давність їх виникнення, не представляється можливим (т.2 а.с.39-40).

Показання свідків та досліджені письмові докази узгоджуються між собою, сумнівів у їх достовірності не викликають, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

Враховуючи викладене вище, суд, допитавши потерпілу, законного представника потерпілої, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю. Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковано вірно за ч.1 ст.155 КК України як природні статеві зносини з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку ( в редакції статті станом на час вчинення кримінального правопорушення).

Призначаючи покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відносяться до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено. При цьому, доводи обвинуваченого щодо його каяття суд вважає безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в ходу судового розгляду.

Так, каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

З огляду на поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а також відсутність намагання відшкодувати потерпілим будь-яку шкоду, суд дійшов переконання, що обвинувачений не висловлює жалю з приводу вчинення ним кримінального правопорушення, а лише визнання ним вини не свідчить про те, що він засуджує свою поведінку .

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, відсутності обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання- законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції частини 1 статті 155 КК України, а саме у виді обмеження волі, яке буде достатнім та справедливим для виправлення обвинуваченого, його перевиховання та запобігання вчиненню нових злочинів.

Підстави для застосування статей 69, 69-1 КК України відсутні.

При вирішенні питання щодо цивільного позову суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимоги ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Обґрунтовуючи цивільний позов, законний представник потерпілої вказала, що вказаним кримінальним правопорушенням їй та доньці заподіяно психологічні страждання, що зумовили звернення до лікарні та психолога. При цьому суд вважає, що вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155 КК України, де потерпілою є неповнолітня, саме по собі спричиняє моральні страждання, які є суто індивідуальними і лише потерпіла може виразити її в грошовому еквіваленті на свій розсуд. Суд, в свою чергу, перевіряє розмір такої шкоди на предмет розумності, справедливості та адекватності.

Суд бере до уваги встановлені фактичні обставини справи, форму вини, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діянням обвинуваченого та спричиненою моральною шкоди, та вважає, що розмір моральної шкоди, заявлений законним представником потерпілої є завищеним та не відповідає критеріям розумності, справедливості та адекватності. Однак, суд враховує, що в результаті даного кримінального правопорушення потерпіла могла зазнати душевних переживань, стресу, негативних емоцій, що вплинули на її життя, відтак, доходить висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень, що буде достатньою компенсацією для відновлення нормальних життєвих зв`язків.

Відповідно ч.1 ст.30 ЦК України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Оскільки потерпіла ОСОБА_8 на час ухвалення вироку набула повноліття, суд вважає необхідним моральну шкоду стягнути на її користь.

При вирішенні питання щодо стягнення на користь законного представника потерпілої матеріальних збитків в розмірі 20000 грн. суд зазначає, що додані законним представником в якості доказів на підтвердження витрат на лікування копії результатів медичних досліджень та чеків на придбання медикаментів суд не може прийняти до уваги, так як відсутні призначення лікарів та виписки з медичних карток, які б підтверджували необхідність придбання таких ліків. Копія епікризу з історії хвороби потерпілої ОСОБА_8 свідчить про те, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 27.01.2022 по 01.02.2022, в той час як кримінальне правопорушення щодо неї було вчинено в період з січня по квітень 2020 року. Наслідково-причинний зв`язок між вчиненим кримінальним правопорушення та захворюванням законного представника потерпілої ОСОБА_4 також нічим не підтверджений. Таким чином, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині та вважає необхідним в їх задоволенні відмовити.

Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання, тобто моменту його фактичного затримання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 не обирати.

Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог-відмовити.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1