1Справа № 335/1931/25 1-кп/335/563/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , процесуального прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Запоріжжя, матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001503 від 07.11.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Білозерка, Василівського району, Запорізької області, громадянина України, не одруженого, не працевлаштованого, військовослужбовця, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2025, за ч. 5 ст.407 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у вигляді арешту строком на чотири місяці з відбуванням покарання на гауптвахті,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , достовірно знаючи про введення воєнного стану в Україні, вчинив корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 06.11.2024 ОСОБА_4 , перебував у приміщенні квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна, вчинене в умовах воєнного стану. Далі знаходячись у спальній кімнаті ОСОБА_4 побачив мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi 11 Pro», 1МЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕ1 2: НОМЕР_3 , в корпусі блакитного кольору та павербанк марки «Baseus» моделі «Bipow» 30000 mAh 15W в корпусі кольору «Black», які належать гр. ОСОБА_7 , та визначив їх предметом свого злочинного посягання. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, скориставшись тим що за його діями ніхто не спостерігає, в умовах воєнного стану, таємно викрав мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi 1 1 Pro», ІМЕ1 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , в корпусі блакитного кольору та павербанк марки «Baseus» моделі «Bipow» 30000 mAh 15W в корпусі кольору «Black». Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд заподіявши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 4 719,75 грн.

Органом досудового розслідування умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково, суду пояснив наступне. У листопаді 2024 року ОСОБА_8 приїхав до м. Запоріжжя з м. Києва, та познайомився із військовослужбовцем ОСОБА_9 , який запропонував йому пожити в орендованій останнім та його дружиною квартирі по АДРЕСА_3 , оскільки йому не було де жити. У вказаній квартирі, разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , мешкав десь тиждень, там були усі його особисті речі. У нього не було мобільного телефону, та ОСОБА_11 дозволяла йому неодноразово користуватися її телефоном та павербанком. Ввечері 06.11.2024, з дозволу ОСОБА_11 , також користувався її мобільним телефоном та павербанком, та десь о 20.00 год., взявши мобільний телефон та павербанк, а також ключі від квартири, пішов на зустріч із знайомим. ОСОБА_11 в цей час вже відпочивала. У подальшому, мобільний телефон заблокувався, а пароль йому не був відомий. Пояснив, що на зустрічі затримався до комендантської години, та заночував у свого знайомого. На наступний день 07.11.2024 десь по обіді повернувся до вказаної квартири, але там ОСОБА_11 вже не було, були інші люди (орендодавці), яким він віддав ключі. У цей же день ввечері був затриманий працівниками поліції, за інших подій, у ході якого у нього було вилучено мобільний телефон та павербанк. Також зазначив, що умислу на крадіжку вказаного телефону та павербанку у нього не було, вказані речі він намагався повернути, але ОСОБА_11 вже не було, а в інший спосіб з нею зв`язатися не мав можливості. Так склалися обставини, що він затримався до від`їзду ОСОБА_11 , та його у цей же день було затримано працівниками поліції.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 зміна прізвища, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого 19.11.2024 Першим відділом ДРАЦС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №2660 складений 19.11.2024) ОСОБА_13 , суду пояснила, що 06.11.2024 вона перебувала в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . У цей час, разом з нею у даній квартирі декілька днів мешкав ОСОБА_4 , з дозволу потерпілої та її чоловіка. Оскільки у ОСОБА_4 не було мобільного телефону, вона неодноразово дозволяла користуватися своїм мобільним телефоном та павербанком. Так, 06.11.2024 ввечері, потерпіла надала ОСОБА_4 у користування свій мобільний телефон, та пішла спати. Десь о 21.00 год. прокинулася, та виявила, що ОСОБА_4 не має у квартирі, а також були відсутні її телефон, павербанк та ключі від квартири. При цьому, зазначила, що ОСОБА_4 було відомо про те, що вона вранці збиралася їхати до м. Харків, та вона не надавала дозволу ОСОБА_4 виносити телефон та павербанк із квартири. Одразу звернулася до сусідів (поверхом вище), які надали їй телефон для здійснення дзвінків, та вона набрала свій номер телефону, але не додзвонилася, оскільки був відключений. У подальшому набрала свого чоловіка та розповіла про вказані обставини, який порекомендував їй звернутися до органів поліції, що вона і зробила. Працівники поліції, приїхавши, оглянули квартиру, вилучили деякі речі та предмети, і вона написала заяву про вчинення кримінального правопорушення, за вказаних обставин. Вранці 07.11.2024 поїхала до м. Харків, у вказаній квартирі залишилися особисті речі ОСОБА_4 , про їх долю їй не відомо. Вказаний мобільний телефон та павербанк, які знаходяться у відділі поліції, не отримала, оскільки мешкає в іншому місці та не має можливості приїхати у м. Запоріжжя. Вважає, що ОСОБА_4 такими своїми діями поступив не гарно, враховуючи, що вона та її чоловік його прихистили та допомогли. Хоча їй його шкода, однак просила призначити покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний термін.

Показання потерпілої та обвинуваченого не суперечать один одному щодо подій, які відбулися ввечері 06.11.2024, та свідчать про наступне. ОСОБА_14 (потерпіла) та ОСОБА_4 (обвинувачений) кілька днів мешкали в одній квартирі, та потерпіла неодноразово дозволяла обвинуваченому користуватися її телефоном та павербанком. Ввечері 06.11.2024 дозволила обвинуваченому користуватися її телефоном та павербанком та пішла відпочивати. Обвинувачений взявши телефон, павербанк та ключи від квартири, пішов на зустріч із знайомим, та повернувся лише на наступний день, після того як потерпіла поїхала із міста Запоріжжя. За час відсутності обвинуваченого, потерпіла викликала поліцію та подала заяву щодо викрадення у неї телефону та павербанку ОСОБА_4 .

При цьому, лише показання потерпілої щодо викладених обставин, не можуть достатньо свідчити про винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки доведення вини особи повинно підтверджуватися сукупністю зібраних стороною обвинувачення достатніх та належних доказів, здобутих у порядку передбаченому КПК України.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , суду пояснила, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_4 . Ввечері 06.11.2024 прийшла дівчина ОСОБА_11 , яка орендувала сусідню квартиру, розповіла що у неї викрали телефон і ключі від квартири, та попрохала телефон для здійснення дзвінків. ОСОБА_11 телефонувала своєму чоловіку, особі яка здала в оренду квартиру, та у подальшому в поліцію. Коли приїхали працівники поліції, була запрошена у якості понятої при огляді квартири, в ході якого вилучалися речі та предмети, складалися у пакети та опечатувалися, складався протокол, який вона підписала, зауважень з її боку не було. Також пояснила, що ОСОБА_4 їй не знайомий.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , суду пояснив, що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 . Свідок надав аналогічні покази показам свідка ОСОБА_15 .

Показання вказаних свідків свідчать лише про факт звернення потерпілої ОСОБА_6 до органів поліції та участь у проведенні огляду місця події у якості понятих, що не доводять провини обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину.

У судовому засіданні досліджено письмові докази, які надано стороною обвинувачення, аналізом яких встановлено наступне.

- Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001503 від 07.11.2024 та протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.11.2024, відповідно до якого ОСОБА_7 просить органи поліції та прокуратури притягнути до відповідальності гр. ОСОБА_17 , 2002 року народження, який 06.11.2024 за адресою: АДРЕСА_2 здійснив крадіжку мобільного телефону у корпусі блакитного кольору з сім картою та павербанк (а.к.п.57,66).

Вказаний Витяг та заява не може розцінюватися, як доказ вини особи, якого обвинувачують у вчиненні вказаного злочину, а підтверджує лише факт звернення потерпілої до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення відносно неї протиправних дій.

- Протокол огляду місця події від 06.11.2024 з фототаблицями, проведений з 23.07 год. по 23.22 год. у квартирі АДРЕСА_5 , у ході проведення якого зафіксовано місце розташування квартири, здійснено огляд приміщення коридору, кімнат і кухні та вилучено речі та предмети (а.к.п.68-71), які постановою слідчого від 08.11.2024 визнані речовими доказами (а.к.п.81-83).

Вказаний протокол, як доказ, підтверджує лише фіксацію огляду приміщення житла, в якому тимчасово мешкали як обвинувачений так і потерпіла. При цьому, з фотоматеріалів та вилучених речей вбачається, що на момент проведення огляду, у цій квартирі перебували речі, у тому числі і особисті речі обвинуваченого ОСОБА_4 , про що зазначав у своїх поясненнях обвинувачений та не заперечувала потерпіла.

Вилучені, у ході проведення місця події, речові докази не несуть жодного доказового значення у вказаному кримінальному провадженні.

- Копія договору оренди житлового приміщення (його частина перший аркуш) укладеного з ОСОБА_7 на оренду вказаної квартири. (а.к.п.78).

Вказана частина копії договору свідчить лише про наявність факту укладання договору оренди вказаної квартири ОСОБА_6

- Висновок судового експерта №150 складений 25.11.2024 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи у кримінальному провадження, проведеного на підставі постанови слідчого від 19.11.2024, за висновком якої встановлено ринкову вартість з урахуванням зносу, станом на 06.11.2024: мобільного телефону «Хіаоmі» моделі «Redmi 11», в корпусі блакитного кольору, яка складає суму 3 750,00 грн.; павербанка марки «Baseus» моделі «Bipow» 30000 mAh 15W в корпусі кольору «Black», яка складає суму 969,75 грн. (а.к.п.84-93).

- Матеріали тимчасового доступу до речей і документів (клопотання слідчого, ухвала слідчого судді від 23.12.2024, протокол тимчасового доступу до речей і документів від 25.01.2025, опис вилучених речей від 25.01.2025), відповідно до яких слідчим вилучено: мобільний телефон «Хіаоmі» моделі «Redmi 11», в корпусі блакитного кольору; павербанк марки «Baseus» моделі «Bipow» 30000 mAh 15W в корпусі чорного кольору, з матеріалів іншого кримінального провадження №0000819 за ч.4 ст.186 КК України, в рамках якого у ОСОБА_4 було вилучено вказані предмети. (а.к.п.94-102).

- Постановою слідчого від 25.01.2025 вищевказані предмети визнані речовими доказами. (а.к.п.103-105).

Вказаний висновок та матеріали тимчасового доступу свідчать про визначення вартості майна, про яке зазначено потерпілою у заяві про вчинення кримінального правопорушення, та вилучення вказаних речей у ОСОБА_4 , якого було затримано 07.11.2024 за підозрою у вчиненні іншого кримінального правопорушення, в рамках якого вилучені вказані речі. Дата та час затримання ОСОБА_4 зазначена в ухвалі слідчого судді від 09.11.2024, відповідно до якої до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. (а.к.п.126-131).

Будь-яких інших доказів на підтвердження вини обвинуваченого за вказаними обставинами та кваліфікацією, зазначеною в обвинувальному акті, прокурором суду надано не було.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши зібрані по справі докази, які представлені стороною обвинувачення і докази, які зібрані у ході судового розгляду, оцінивши їх, вислухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого, свідків, суд приходить до наступних висновків.

Аналізуючи досліджені судом вищевказані докази, суд доходить до висновку, що вони не містять достатньо відомостей для висновку наявності складу інкримінованого злочину. Зокрема, матеріали справи не містить доказів, які би підтверджували наявність в обвинуваченого прямого умислу та корисливого мотиву на вчинення цього злочину, що є обов`язковою ознакою складу інкримінованого злочину (суб`єктивна сторона), виходячи у тому числі із показів потерпілої та обвинуваченого.

Між тим, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , який зокрема зазначив, що 07.11.2024 (на наступний день) повернувся до квартири та повернув ключі особам, які перебували у квартирі, а також повернувся щоб повернути телефон та павербанк потерпілій, стороною обвинувачення не спростовано.

При цьому, не можна залишити поза увагою той факт, що в цей же день (07.11.2024) ОСОБА_4 було затримано працівниками поліції за інших подій, та у нього знаходився телефон та павербанк потерпілої, які у подальшому були вилучені.

Також, слід звернути увагу на те, що у цей час у вказаній квартирі перебували усі особисті речі ОСОБА_4 , що підтверджено поясненнями потерпілої, та убачається із протоколу огляду місця події з фототаблицями.

Зазначені вище факти та обставини, на переконання суду, свідчать про обґрунтовані сумніви щодо наявності складу інкримінованого ОСОБА_4 злочину за ч.4 ст.185 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин.

Судом в умовах повної змагальності процесу досліджені в повному обсязі всі докази, надані стороною обвинувачення, встановлено, що можливість збирання інших доказів вичерпані, що визнано сторонами процесу, які підтвердили відсутність у них доповнень та інших доказів.

Прокурор у судових дебатах просив визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі, вирішити питання про речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні. При цьому, вважав винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною в ході судового розгляду належними та допустимими доказами наданими суду, зокрема даними, що містяться в наданих сторонах обвинувачення процесуальних джерелах доказів.

Захисник ОСОБА_5 , який діяв в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , у судових дебатах зазначив, що виходячи із досліджених доказів, пояснень потерпілої та обвинуваченого, у ОСОБА_4 відсутній умисел на незаконне заволодіння майном потерпілої, та наявна відсутність об`єктивної можливості для повернення отриманого у користування майна, а отже в діях обвинуваченого відсутній склад інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Разом з цим, посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає, що у разі, якщо суд дійде висновку щодо протиправності заволодіння ОСОБА_8 майном потерпілої, слід врахувати, що фактичне заволодіння обвинуваченим майном потерпілої шляхом обману чи зловживання довірою виключає саму можливість подальшого викрадення цього ж майна у його власника, оскільки майно і так перейшло у володіння обвинуваченого, який з цього часу може розпорядитися ним на власний розсуд. Таким чином, вважає, що дії ОСОБА_8 неправильно кваліфіковані органом досудового слідства як крадіжка, що виключає його відповідальність в інкримінованому злочині, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України.

Отже, виходячи із показів обвинуваченого, потерпілої, свідків, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, взявши до уваги доводи сторони обвинувачення та захисту, повно та всесторонньо оцінивши всі обставини у сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, виходячи із засад їх допустимості, достатності, достовірності та належності, аналізуючи їх у сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням наданих доказів, дійшов стійкого переконання, що безпосередньо під час розгляду кримінального провадження по суті в суді, стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, за кваліфікуючими ознаками ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена в умовах воєнного стану.

Згідно ст.2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ч.1 ст.94 КПК України, зокрема, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Кримінально-процесуальне законодавство України не закріплює стандартів доказування, проте із положень чинного КПК України прослідковується їх зміст.

Так, із частини другої статті 17 КПК України можна побачити стандарт доказування «поза розумним сумнівом», який, з огляду на частину першу цієї статті, має бути усунутий шляхом доведення вини особи у порядку передбаченому КПК України, тобто виключно доказами, які відповідають вимогам ст.ст.85,86 КПК України.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, що передбачено ст. 25 КПК України.

Крім того, саме на сторону обвинувачення законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Отже, виходячи із досліджених судом доказів, оцінка яким надана вище, стороною обвинувачення даний обов`язок, передбачений чинним законодавством України, виконано не в достатньому обсязі для прийняття судом обвинувального вироку, за викладених в обвинувальному акті обставин.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України, п.18 Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» винність особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.2 та ч.4 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підстав яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Положеннями ч.1 ст.91 КПК України зокрема передбачено, що у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

В той же час, статтею 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи. Особа не може піддаватися кримінальному покаранню доки не буде визнана винною в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах або припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчинені кримінального правопорушення. Всі сумніви щодо доведеності вини трактуються на користь обвинуваченого.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обов`язок доказування події кримінального правопорушення та вини особи покладається на сторону обвинувачення безпосередньо в судовому засіданні.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи, не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена за стандартом «поза розумним сумнівом». Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи вимоги положень ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (справа №688/788/15-к, провадження №51-597км17) у рішенні від 04.07.2018 року вказав: «Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону».

За таких обставин, суд відповідно до загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, доходить висновку, що за результатами даного судового розгляду вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена в умовах воєнного стану, не доведена на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад вказаного кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 слід ухвалити виправдувальний вирок, оскілки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Запобіжний захід у вказаному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати за проведення експертизи слід віднести за рахунок держави.

Речові докази вирішити у порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 368-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, та виправдати за недоведеністю складу кримінального правопорушення в діянні обвинуваченого.

Процесуальні витрати за проведення експертизи №150 від 25.11.2024 у розмірі 378,64 грн. - віднести за рахунок держави.

Речові докази:

-мобільний телефон «Хіаоmі» моделі «Redmi 11», в корпусі блакитного кольору, та павербанк марки «Baseus» моделі «Bipow» 30000 mAh 15W в корпусі кольору «Black», належні потерпілій, які передані на зберігання до камери схову відділу поліції №1 Запорізького РУП ГУНП у Запорізькій області (номер книги обліку 2, порядковий номер 310), - повернути потерпілій ОСОБА_18 ;

-страйкбольна граната, сім карта, мобільний телефон Sony, дві пластикові трубки і пластикова колба, фрагмент картону з написом, чохол чорного кольору, штани, футболка, які передані на зберігання до камери схову відділу поліції №1 Запорізького РУП ГУНП у Запорізькій області (номер книги обліку 2, порядковий номер 210), - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку, відповідно до ч.15 ст.615 КПК України.

Копія повного тексту вироку після проголошення резолютивної частини вручається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1