Дата документу 30.04.2025 Справа № 332/571/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/571/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/114/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 30 квітня 2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працює, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, 2011 року народження, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор у кримінальному провадженні прокурор Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_10 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою з доповненнями, поданими заступником керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_11 в порядку абз.2 ч.4 ст.36 КПК України, на вирок ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16 вересня 2021 року, яким ОСОБА_6 виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, через недоведеність, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Судові витрати по кримінальній справі ухвалено віднести на рахунок держави.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним, необґрунтованим та невмотивованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням кримінального процесуального закону. Просить вирок суду скасувати та направити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 на новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки суду, на підставі яких було виправдано ОСОБА_6 , суперечать доказам, дослідженим під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Так, судом не надано оцінку тому, що сам обвинувачений ОСОБА_6 під час допиту в суді відмовився надавати показання, та мотивував своє рішення тим, що під час допиту в суді потерпілого ОСОБА_12 останній змінив свої показання, надані ним на досудовому розслідуванні, і лише частково підтвердив обставини вчинення щодо нього кримінального правопорушення, зокрема, зазначивши, що обвинуваченого ОСОБА_6 не було серед нападників.

Вважає, що судом невірно зазначено, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 27 грудня 2019 року з потерпілим ОСОБА_12 є сумнівним доказом вини обвинуваченого.

Також, звертає увагу на те, що після зміни потерпілим своїх показань в суді, останній, в подальшому ухилявся від явки в судові засідання.

Суд не взяв до уваги, що протокол огляду від 28 лютого 2020 року, в ході якого слідчий провів огляд диска для лазерних систем зчитувань СБ-К з додатками до нього, який підтверджує знаходження ОСОБА_6 в 11:35 27 грудня 2019 року в районі б. АДРЕСА_2 .

В доповненнях до апеляційної скарги заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_11 просить дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, оскільки про їх існування стало відомо після ухвалення вироку: висновок судової психологічної експертизи №3356/22-26 від 09 лютого 2023 року; протокол допиту потерпілого ОСОБА_12 від 27 грудня 2019 року та стенограма до нього; протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_12 від 14 січня 2020 року та стенограма до нього; карту пам`яті «Місrо SD 16 GВ» з відеозаписами до протоколу допиту потерпілого ОСОБА_12 від 27 грудня 2019 року та до протоколу додаткового допиту ОСОБА_12 від 14 січня 2020 року. Дослідити повторно обставини, встановлені під час кримінального провадження, з урахуванням того, що вони були досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушеннями, а саме, у зв`язку із ненаданням судом першої інстанції належної оцінки усім обставинам кримінального провадження у логічному взаємозв`язку, з огляду на положення статей 22, 94 КПК України: заслухати аудіозапис судового засідання від 26 серпня 2020 року, під час якого здійснювався допит потерпілого ОСОБА_12 ; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 27 грудня 2019 року, підписану ОСОБА_12 ; протокол огляду місця події від 27 грудня 2019 року; висновок судової медичної експертизи № 221 від 20 лютого 2020 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 грудня 2019 року за участю потерпілого ОСОБА_12 ; протокол огляду предмета від 30 грудня 2020 року; диск для лазерних систем зчитувань DVD-R об`ємом 4,7 GВ; протокол огляду від 28 лютого 2020 року з додатком до протоколу Планом схемою руху ОСОБА_6 ; витяг із інтегрованої інформаційно-пошукової системи органів внутрішніх справ «АРМОР» щодо ОСОБА_6 ; витяг із загальнодоступного джерела офіційного сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо наявності страхового полісу автомобіля належного ОСОБА_6 . Вирок суду скасувати у зв`язку з істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд у суді першої інстанції кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що визнаючи ОСОБА_6 невинуватим та ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції частково відтворив у змісті вироку показання, надані в судовому засіданні допитаними особами, учасниками кримінального провадження, і перелічив наявні письмові матеріали провадження як докази. При цьому, судом повною мірою зміст доказів не розкритий та не надано їм оцінки, як кожному доказу, так і їх сукупності. Зокрема, поза увагою суду першої інстанції залишилися показання потерпілого ОСОБА_12 , надані у судовому засіданні, яке відбувалось 26 серпня 2020 року. Так, у ході допиту під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_12 підтвердив факт примусового зупинення його авто двома автомобілями (Део Ланос, чорна Тоуоtа), факту погроз застосування щодо нього предметів, схожих на зброю, застосування щодо нього насилля (побоїв), а також викрадення каністр із спиртовмісною речовиною. Разом з тим, підтвердив факт участі ним при впізнанні за фотознімками та здійснення підписів у протоколі зазначеної слідчої дії. На 5 хвилині 58 секунді запису за № 0831 під час його допиту вказує, що людина, яка зображена в протоколі впізнання за фотознімками схожа на нападника. На 4 хвилині 30 секунді запису № 1648 потерпілий повторює факт схожості нападника із фотографією особи, яка зображена в протоколі впізнання. Після чого, на аудіозаписі, суддя вказує на те, що не бачить відмінностей між обличчям на фото, яке впізнав ОСОБА_12 , і ОСОБА_6 , який на той час перебував в залі суду. Незважаючи на це, у вироку знайшли своє відображення викривлені та неповні свідчення ОСОБА_12 . Зокрема, суд зазначив лише те, що кримінальним правопорушенням потерпілому ніякої шкоди не завдано, а обвинуваченого, як особу, яка вчинила відносно нього злочин, не впізнає.

Таким чином, вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, постановлений без належного аналізу доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, що беззаперечно є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки зазначені порушення перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Окрім того, 26 лютого 2020 року слідчим СВ Заводського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_13 призначено проведення судово-психологічної експертизи, виконання якої доручено ІНФОРМАЦІЯ_4 . Метою проведення вказаної експертизи було порівняння поведінки потерпілого ОСОБА_12 під час проведення його допитів 27 грудня 2019 року та 14 січня 2020 року, які здійснювалися, в тому числі, із застосуванням відеозапису, та які містять діаметрально різні свідчення. (При додатковому допиті 14 січня 2020 року потерпілий вказав, що не впевнений у правильності впізнання особи, яка вчинила напад на нього, а викрадені гроші 1000 доларів США 09 січня 2020 року знайшов у своїй зимовій куртці). Так, у подальшому 21 лютого 2023 року до Відділення поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшов висновок експерта №3356/22-26 від 09 лютого 2023 року. За результатами проведення експертизи експертом, в тому числі, здійснено висновок, що він дійшов ґрунтовних та остаточних висновків про наявність комплексу ознак, які вказують на несамостійність комунікативної діяльності ОСОБА_12 під час проведення додаткового допиту від 14 січня 2020 року та ймовірність того, що надані показання могли бути ним вигаданими та заученими, що, у свою чергу, істотно вплинуло на зміст його свідчень, які суттєво відрізняються від попередніх, а саме наданих ОСОБА_12 свідчень на допиті, проведеному за його участі від 27 грудня 2019 року, які за психологічною оцінкою виявилися достовірними.

Таким чином, з урахуванням положень ч.11 ст. 615, п.10 та п.24 ч.1 ст. 3 КПК України у вказаному кримінальному провадженні судом можуть бути прийняті, як докази протоколи допитів потерпілого від 27 грудня 2019 року та 14 січня 2020 року, які були отримані на стадії досудового розслідування із застосуванням технічних засобів відеофіксації. У зв`язку з чим, виникла необхідність дослідити обставини, які не досліджувалися судом першої інстанції, з огляду на відсутність можливості надання вказаних доказів суду першої інстанції, оскільки протоколи допитів перебували у експертній установі та надійшли до сторони обвинувачення лише 21 лютого 2023 року.

Згідно з вироком суду, органом досудового розслідування ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення за таких обставин.

27 грудня 2019 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час та невстановленому досудовим розслідуванням місці ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів та маючи на меті власне збагачення за рахунок протиправного вилучення чужого майна, вступив у злочинну змову з невідомими особами вчинити напад з метою заволодіння майном ОСОБА_12 , поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або погрозою застосування такого насильства (розбій), заздалегідь підшукавши для цього предмети, схожі на вогнепальну зброю та транспортні засоби - автомобіль Тойота Авенсіс, державний номерний знак НОМЕР_1 , в кузові чорного кольору та автомобіль Део Ланос, в кузові сірого кольору.

27 грудня 2019 року, приблизно об 11 годині 50 хвилин, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, поєднане із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства, діючи за попередньою змовою групою осіб, з невстановленими під час досудового розслідування особами, матеріали відносно яких виділено в окреме кримінальне провадження, рухаючись по вулиці Насосній в місті Запоріжжя на вищезазначених автомобілях Тойота Авенсіс та Део Ланос, під керуванням невстановлених осіб, навпроти будинку № 61, перекрили рух автомобілю Шевроле Каптіва, в кузові чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який був вимушений зупинитися на узбіччі дороги.

Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб, разом з невстановленими особами, підійшов до автомобіля, у якому знаходився ОСОБА_12 , де одна з невстановлених осіб чоловічої статі наставила у бік потерпілого предмет, схожий на пістолет, тим самим подавивши волю останнього на супротив, після чого ОСОБА_6 , відкривши водійські двері автомобіля Шевроле Каптіва, в кузові чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , наніс не менше двох ударів кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_12 та із застосуванням фізичної сили витяг останнього з салону автомобіля на проїжджу частину, де ОСОБА_6 та невстановлені особи чоловічої статі почали наносити удари руками та ногами по різних частинах тіла ОСОБА_12 , від яких останній тимчасово втратив свідомість, а інші невстановлені особи, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , незаконно заволоділи майном останнього, а саме грошовими коштами у сумі 1000 доларів США та двадцятьма полімерними бочками, ємкістю по 20 літрів, заповнені саморобним алкогольним напоєм - самогон, які знаходились у салоні вищезазначеного автомобіля, після чого зникли з місця події, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Вказані дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Судом апеляційної інстанції вжито всіх передбачених кримінальним процесуальним законодавством заходів для забезпечення можливості потерпілому взяти участь у апеляційному розгляді. Цей розгляд неодноразово відкладався через неявку потерпілого. Проте, у жодне із призначених судових засідань суду апеляційної інстанції потерпілий так і не з`явився. Разом з цим, у судове засідання 30 квітня 2025 року прибув представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 , який діє відповідно до укладеного між ним та потерпілим договору про надання правової допомоги від 29 квітня 2025 року.

При цьому, представник потерпілого - адвокат ОСОБА_8 зазначив, що потерпілий не бажає брати участь в апеляційному розгляді провадження, оскільки така участь є його правом, а не обов`язком. Потерпілий висловив свою позицію у справі, виклавши її у відповідній заяві, яку просив дослідити та долучити до матеріалів кримінального провадження, передавши її через свого представника. У заяві, окрім іншого, потерпілий зазначив, що така його позиція у жодному разі не пов`язана з будь-яким тиском на нього зі сторони захисту.

В наданій представником потерпілого заяві ОСОБА_12 ідеться про те, що коли справа перебувала у відділі поліції, йому на фотографії показали особу, що вчинила злочин як виявилось в подальшому, на фото був ОСОБА_6 . Повідомивши, працівників поліції, що він не впевнений, що це саме та особа, яка вчинила щодо нього злочин, останні зазначили, що ОСОБА_6 є злочинцем і вагатися не потрібно. В подальшому, коли він зі своїм адвокатом прибував до відділу поліції, то бачив там ОСОБА_6 та повідомив працівникам поліції, що він не є тією особою, що вчинила злочин, на що йому відповіли, що «в суді розберетесь». В судовому засіданні він вказував, що ОСОБА_6 не є тією особою, що вчинила щодо нього злочин. В нього немає бажання ходити у суд, коли він знає, що намагаються притягнути до відповідальності не ту особу, яка вчинила щодо нього злочин. В заяві ОСОБА_12 просить не викликати його до суду, і зазначає, що апеляційну скаргу прокурора він не підтримує і просить залишити її без задоволення.

Представник потерпілого запевнив, що цю заяву він отримав саме від потерпілого.

За викладених обставин, колегія суддів вважає за можливе здійснювати апеляційний розгляд у відсутність потерпілого.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу процесуального прокурора з доповненнями; представника потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; обвинуваченого та його захисника, які також заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані в провадженні докази у їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку та обґрунтовано виправдав ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Так, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, під час судового розгляду кримінального провадження надати свої показання щодо пред`явленого йому обвинувачення відмовився на підставі ст.63 Конституції України.

На підтвердження висунутого обвинувачення судом було допитано потерпілого та свідків.

Потерпілий ОСОБА_12 суду пояснив, що 27 грудня 2019 року, коли він їхав на автомобілі, невідомі перегородили йому дорогу автомобілем «Тойота». Коли він зупинився з автомобілю «Тойота», вийшли 3-4 чоловіка, які раніше були йому не знайомі. Зразу під`їхав ще один автомобіль. Один з чоловіків витяг його з автомобілю, інші стояли поряд. Позаду нього стояв чоловік зі зброєю. Потім його вдарили по щелепі з двох сторін. Він впав та його продовжували бити. Він знепритомнів та коли прийшов до тями, то побачив, що лежить в палісаднику. Пішов до свого автомобілю, звідти пропали каністри з спиртовмісткою речовиною, також він думав, що з автомобілю пропали гроші, та заявив про це поліції, але потім знайшов ці гроші вдома. Чи був там обвинувачений, він не знає. Раніше він впізнавав його на слідчій дії - впізнання за фотознімками, можливо помилився, оскільки погано себе почував, його мутило, сильно боліла голова, він в той час потребував медичної допомоги. 1000 доларів він знайшов потім у себе вдома, ніякої шкоди йому не спричинено. Обвинуваченого, як особу, яка вчинила щодо нього злочин, не впізнає, до обвинуваченого претензій немає.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердив, що на 102 надійшло повідомлення про те, що побили чоловіка, забрали в нього гроші та дві каністри спирту. За викликом вони з напарником, з яким несли службу, приїхали на вул. Насосну в м. Запоріжжі. Там побачили, що стоїть автомобіль «Шевролє». На місці події знаходився потерпілий ОСОБА_12 , який пояснив, що йому перекрили дорогу, витягли з автомобілю та побили. Потерпілий указав, що було 6-7 чоловік. Він пішов на обхід місця злочину для з`ясування будь-яких свідків цього злочину. Виявилось, що у одного з мешканців, що проживають поблизу - громадянина ОСОБА_15 , була встановлена відеокамера. ОСОБА_15 видав відеозапис. Відеозапис він зняв з його телефону на свій та потім сканував на DVD носій, він віддав запис з телефону слідчому. У потерпілого були видимі тілесні ушкодження на обличчі, він говорив, що болить голова. Він пояснював, що в нього забрали 1000 доларів 5600 гривень та дві каністри самогону.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердив, що він був понятим при проведенні слідчої дії - впізнання, яке відбувалось 27-28 грудня 2019 року. Вони разом з напарником патрулювали район. До них підійшли поліцейські та поросили бути понятими. Вони були понятими в кабінеті слідчого в ІНФОРМАЦІЯ_5 на другому поверху в 14 кабінеті. Проводилось впізнання по фото. Потерпілий впізнав на одному з фото особу, яка його била, також пояснив, що в нього забрали гроші, заблокували автомобіль. Вказав на цю особу зразу же не вагаючись, прізвище цієї особи він не пам`ятає. Впізнання проводилось швидко, а протокол складався приблизно 30-40 хвилин. Після закінчення цієї слідчої дії протокол підписав він, ще один понятий - ОСОБА_17 та слідчий. Протокол складала слідчий, жінка, в кабінеті також були чотири поліцейських з розшуку, один з яких задавав запитання потерпілому. Також, на питання захисника, свідок ОСОБА_16 пояснив, що потерпілий мав на обличчі видимі тілесні ушкодження. За період проведення впізнання та складання протоколу слідчої дії, потерпілий з кабінету не виходив, знаходився в свідомому стані. Потерпілому було надано на впізнання 4 фото, з яких він впізнав одного з нападників за зовнішніми ознаками.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні підтвердив, що за тиждень до кінця 2019 року, в денний час до нього завітали поліцейські, а саме поліцейський за прізвищем ОСОБА_18 , та попросив подивитись відео з камери відеоспостереження, що знаходилась у нього, та виходить на вулицю Адмірала Ушакова. Він зайшов через телефон на флешку, що знаходилась в камері відеоспостереження, та дав зняти на телефон співробітника поліції Жир, відеозапис створений приблизно за три години до перегляду. На запису було видно, як проїхали два автомобіля - темна Тойота та сірий Ланос.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні підтвердив, що в двадцятих числах грудня 2019 року в денний час він ніс службу в Заводському районі в м.Запоріжжі. На службу 102 надійшов виклик, що у потерпілого заблокували автомобіль, перегородивши шлях іншим автомобілем, та 6 -7 чоловік вийшли з авто та побили його, а також викрали з автомобілю 1000 доларів США та каністри зі спиртом. Вони виїхали на місце та виявили постраждалого, прізвище не пам`ятає, встановили його особу, з`ясували деталі нападу. У постраждалого було розбите обличчя. Постраждалий пояснював, що він їхав по вул. Адмірала Ушакова. Його наздогнали два автомобіля, один спереду, другий позаду, заблокували рух, потім 6-7 осіб в спортивних костюмах, молоді люди спортивного складу, вийшли з цих автомобілів, витягли його з автомобілю та почали бити. Він втратив свідомість, коли оговтався, то викликав 102. Також, виявив пропажу 1000 доларів США із автомобілю та каністр зі спиртом. Після опитування потерпілого вони з напарником, виконуючи свої обов`язки, дали орієнтування на затримання описаних потерпілим осіб, викликали слідчо-оперативну групу та швидку допомогу, самі поїхали. Про подію ним та його напарником було складено рапорт.

Також, судом було допитано свідка ОСОБА_20 , який був викликаний зі сторони обвинувачення. Але ніяких показань щодо подій, пов`язаних зі злочином, він не надав, оскільки нічого не бачив та не знає.

На підтвердження висунутого обвинувачення прокурор надав такі документи:

- рапорт помічника чергового ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_21 від 27 грудня 2019 року про отримання заяви по службі 102 та реєстрацію ЄО за № 19678 від 27 грудня 2019 року про розбій за заявою ОСОБА_12 (а.п.133-134 т.1);

- рапорт помічника чергового ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_21 від 27 грудня 2019 року про отримання заяви по службі 102 та реєстрацію ЄО за № 19692 від 27 грудня 2019 року як інші тілесні ушкодження (а.п. 135 т.1);

- рапорт помічника чергового ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_21 від 23 січня 2020 року, в якому зафіксовано, що 23 січня 2020 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 973 від 23 січня 2020 року як інша подія (а.п. 171);

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0001860 від 27 грудня 2019 року, внесеному о 13.24 год. за ст. 187 ч.2 КК України, в якому зазначено дату надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення та короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинене кримінальне правопорушення (а.п.164-165 т.1);

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 27 грудня 2019 року від гр. ОСОБА_12 , в якому зазначено обставини події (27 грудня 2019 року, приблизно об 11.50 год., невідомі особи, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись напроти будинку АДРЕСА_3 , вчинили розбійний напад щодо ОСОБА_12 , під час якого нанесли останньому удари руками та ногами по голові та обличчю, від яких він втратив свідомість та під загрозою застосування предметів схожих на вогнепальну зброю заволоділи грошовими коштами в сумі 1000 доларів США), спричинення матеріальної шкоди (придбано 1000 доларів США, 20 каністр по 20 літрів самогону, загальною кількістю 400 літрів), нанесення тілесних ушкоджень (по обличчю, в область щелепи з правої сторони, по голові) (а.п.139 т.1);

- рапорт заступника начальника-начальника СКП Заводського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_22 від 27 грудня 2019 року про надходження повідомлення від гр. ОСОБА_12 про вчинення розбою стосовно нього. Дану подію було зареєстровано до ЄРДР №0001860 від 27 грудня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України (а.п. 142 т.1);

- заяву про залучення до провадження як потерпілого ОСОБА_12 від 27 грудня 2019 року (а.п. 141 т.1);

- заяву від 27 грудня 2019 року ОСОБА_12 про надання згоди та письмового дозволу співробітникам поліції для огляду свого автомобіля «Chevrolet Captiva», д.н. НОМЕР_2 (а.п.99 т.1);

- протокол огляду місця події від 27 грудня 2019 року, в ході якого було проведено огляд ділянки проїзної частини, яка розташована поблизу буд. АДРЕСА_3 . Проведений огляд автомобіля «Chevrolet Captiva», д.н. НОМЕР_2 . В ході огляду місця події були виявлені та вилучені 27 предметів та документів (а.п. 100-109 т.1). До протоколу огляду місця події від 27 грудня 2019 року додані: фототаблиця огляду автомобіля «Chevrolet Captiva», д.н. НОМЕР_2 та вилучених предметів і документів (а.п.110-121 т.1), схема розташування ділянки проїзної частини, поблизу буд. АДРЕСА_3 (а.п. 122 т.1), карта пам`яті Micro SD об`ємом 16 GB, з відеозаписами проведення огляду місця події від 27 грудня 2019 року, яка була оглянута в судовому засіданні (а.п.123 т.1);

- висновок експерта №221 від 20 лютого 2020 року, згідно з яким лікар-судово-медичний експерт ОСОБА_23 провела судово-медичну експертизу гр. ОСОБА_12 , 1975 р.н. (а.п. 179 т.1). За підсумками проведеної судово-медичної експертизи убачається, що: гематома підочної області (більш точна локалізація не вказана) (за наданою медичною документацією) у гр. ОСОБА_12 кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Дане ушкодження утворилося від дії тупого (их) предмета (ів).

Давність утворення тілесного ушкодження не суперечить строку вказаному в постанові слідчого і в наданій медичній документації (а.п. 180 т.1).

Суд у вироку дійшов висновку, що зі змісту вищезазначених доказів убачається факт вчинення стосовно потерпілого ОСОБА_12 невідомими особами злочину, кваліфікованого за ч.2 ст.187 КК України. Разом з тим, будь-яких даних, які б свідчили про причетність ОСОБА_6 до події злочину, вказані докази не містять.

Крім цього, суд у вироку зазначив, що не мають жодного доказового значення і такі досліджені судом документи:

- постанова про визнання речових доказів від 27 грудня 2019 року, якою було постановлено визнати вилучені предмети та документи речовими доказами та передати їх на зберігання до камери схову ІНФОРМАЦІЯ_7 . Автомобіль «Chevrolet Captiva», д.н. НОМЕР_2 та ключі від замку запалювання з брелком визнано речовими доказами та передати на зберігання потерпілому ОСОБА_12 (а.п.124-125 т.1);

- квитанції про отримання на зберігання речових доказів (а.п.126-131 т.1);

- розписка від 27 грудня 2019 року ОСОБА_12 про отримання від слідчого ОСОБА_24 автомобіля «Chevrolet Captiva», д.н. НОМЕР_2 та ключів від замку запалювання з брелком (а.п.132 т.1);

- пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого, підписаного ОСОБА_12 (а.п. 140 т.1);

- копія ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2020 року про задоволення клопотання слідчого ОСОБА_25 про тимчасовий доступ до речей та документів оператора стільникового мобільного зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_8 » (а.п. 157 т.1);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17 лютого 2020 року слідчого СВ Заводського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_26 у приміщенні ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_8 », розташованому за адресою: АДРЕСА_4 у присутності ОСОБА_27 . При ознайомленні зі змістом документів встановлено, що диск для лазерних систем зчитувань «Videx CD-R 52х700 МВ 80 мin» з записом справи 332/44688/19 ЄД-20-013334/КІ від 10 лютого 2020 року (а.п.158-160 т.1);

- додаток до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 17 лютого 2020 року опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 17 лютого 2020 року (а.п. 161 т.1);

- додаток до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 17 лютого 2020 року - диск для лазерних систем зчитувань CD-R 700 МВ, з записом справи 332/44688/19 ЄД-20-013334/КІ від 10 лютого 2020 року, з інформацією наданою оператором стільникового зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_8 » (а.п.162 т.1);

- постанова про визнання речовими доказами від 26 лютого 2020 року, якою визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №0001860 від 27 грудня 2020 року, диск для лазерних систем зчитувань CD-R 700МВ, з написом «справа 332/44688/19 ЄД-20-013334/КІ від 10 лютого 2020 року, з інформацією наданою оператором стільникового зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_8 », та долучено до матеріалів кримінального провадження (а.п.163 т.1);

- постанова про здійснення досудового розслідування слідчою групою від 27 грудня 2019 року, якою постановлено призначити слідчу групу у кримінальному проваджені №0001860 від 27 грудня 2020 року (а.п. 166 т.1);

- супровідний лист начальника УКР ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_28 від 09 січня 2020 року про направлення матеріалів, які внесені до ЄО ГУНП в Запорізькій області №3 від 02 січня 2020 року для перевірки інформації та вжиття відповідних заходів реагування (а.п. 173 т.1);

- доповідна записка начальника відділу комунікації ОСОБА_29 про повідомлення щодо надходження на поштову скриньку відділу комунікації 30 грудня 2019 року з електронної адреси « ІНФОРМАЦІЯ_9 », надійшов лист, який містить питання до поліції щодо діяльності ОСОБА_30 (а.п. 174 т.1). Додаток до доповідної записки текст листа (а.п.175 т.1);

- довідка про витрати на проведення експертизи №3-33 від 17 січня 2020 року за кримінальним провадженням №0001860 (а.п. 176 т.1);

- довідка про витрати на проведення експертизи від 20 січня 2020 року №2-24 за кримінальним провадженням №0001860 (а.п. 177 т.1);

- довідка про витрати на проведення експертизи №1-44 від 28 січня 2020 року за кримінальним провадженням №0001860 (а.п. 178 т.1);

- запит слідчого СВ ОСОБА_31 до медичної частини КУ « ІНФОРМАЦІЯ_10 » ЗОР про повідомлення щодо перебування на диспансерному обліку КУ « ІНФОРМАЦІЯ_10 » ЗОР ОСОБА_6 (а.п. 181 т.1);

- копія ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2020 року про задоволення клопотання слідчого ОСОБА_25 про тимчасовий доступ до речей та документів оператора стільникового мобільного зв`язку ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_11 » (а.п. 182 т.1);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17 лютого 2020 року слідчого СВ Заводського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_26 у приміщенні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 », розташованому за адресою: АДРЕСА_5 , у присутності радника із взаємодії з державними органами ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » ОСОБА_32 . При ознайомленні зі змістом документів встановлено диск для лазерних систем зчитувань «Videx CD-R 52х700МВ 80 мin» з написом 02513 ВК (а.п. 183-185 т.1);

- додаток до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 17 лютого 2020 року - диск для лазерних систем зчитувань CD-R 700 МВ, з написом 02513 ВК, з інформацією наданою оператором стільникового зв`язку ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » (а.п.187 т.1);

- постанова про визнання речових доказів, згідно з якою визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0001860 від 27 грудня 2020 року диск для лазерних систем зчитувань CD-R 700МВ, з написом 02513 ВК, з інформацією наданою оператором стільникового зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_8 », та долучено до матеріалів кримінального провадження (а.п.186 т.1).

Суд дійшов висновку, що вказані докази лише свідчать про проведення органом досудового розслідування слідчих дій та заходів, в ході яких доказів, що вказують на причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину, фактично не здобуто.

У судовому засіданні також було досліджено наданий стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненому злочині - протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 грудня 2019 року, згідно з яким в присутності понятих, потерпілий ОСОБА_12 впізнав на фото 1 особу, а саме водія автомобіля «Тойота» чорного кольору - ОСОБА_6 , який з раніше невідомими особами вчинили розбійний напад (а.п.136-138 т.1).

Суд слушно вказав у вироку на те, що зазначений доказ не є достатнім для обґрунтованого висновку про причетність ОСОБА_6 до подій, що мали місце 27 грудня 2019 року, коли невідомі особи вчинили розбійний напад на ОСОБА_12 , і врахував, що обставини, зазначені у вказаному протоколі, не були підтверджені в судовому засіданні самим потерпілим ОСОБА_12 , який заперечував причетність ОСОБА_6 до вчинення щодо нього цього злочину та пояснював, що після побиття він був в поганому стані, в нього боліла голова, тому на слідчій дії він міг неправильно вказати особу на фото, яка була причетна до злочину.

Стороною обвинувачення також було надано суду такі документи:

- протокол огляду предмета від 30 грудня 2020 року, в ході якого слідчий ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_25 провів огляд диску для лазерних систем зчитувань CD-R, який був наданий посадовою особою оперуповноваженим ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_14 . Предметом огляду є паперовий конверт білого кольору розміром 12,5х12,5 см. Після відкриття диску для зчитування на ньому виявлено 1-відео-файл. Під час перегляду відео запису «VID»-20200221-WA0005.mp4 встановлено, що він триває 1 хвилину 12 секунд. На відеозаписі зафіксовано, як 27 грудня 2019 року, об 11 год.17 хв., повз територію приватного домоволодіння АДРЕСА_6 по асфальтній проїжджій частині, проїжджає спочатку автомобіль схожий за візуальними ознаками на авто марки «ЗАЗ» моделі «Ланос», в кузові сірого кольору. Державні реєстраційні номерні знаки даного автомобіля, на відеозаписі не проглядаються. Через 1 хв., а саме о 11 год. 18 хв., на тому ж самому місці проїжджає повз автомобіль за візуальними ознаками схожий на авто марки «Тойта» моделі «Авенсіс», в кузові чорного кольору. Державні реєстраційні номерні знаки даного автомобіля, на відеозаписі також не проглядаються (а.п. 168 т.1). Додаток до протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 30 грудня 2019 року диск для лазерних систем зчитувань DVD-R об`ємом 4,7 GВ (а.п. 169 т.1);

- постанову про визнання речових доказів від 30 грудня 2019 року, згідно з якою визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0001860 від 27 грудня 2020 року, диск для лазерних систем зчитування, DVD-R, 4,7 GB з відеозаписом зафіксованим на власний мобільний телефон з мобільного телефону громадянина ОСОБА_33 з подіями, зафіксованими на камеру відео спостереження, розташованої на подвір`ї будинку АДРЕСА_6 , речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження (а.п. 170 т.1);

- заяву від оперуповноваженого ОСОБА_14 від 30 грудня 2019 року про добровільне видання диску для зчитування DVD-R з відеозаписом зафіксованим на власний мобільний телефон з мобільного телефону гр. ОСОБА_33 з подіями, знятими на камеру відео спостереження, розташованої на подвір`ї будинку АДРЕСА_6 (а.п.167 т.1).

Суд дійшов висновку про те, що не може бути взятий до уваги як доказ, що підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_6 у інкримінованому йому злочині, оглянутий судом диск з відеозаписом, зафіксованим на власний мобільний телефон з мобільного телефону гр. ОСОБА_34 з подіями, знятими на камеру відео спостереження, розташованої на подвір`ї будинку АДРЕСА_6 , який оперуповноважений ОСОБА_14 видав органу досудового розслідування, оскільки на відеозаписі відсутні дані щодо знаходження у авто, що рухаються, ОСОБА_6 , а також у зв`язку з відсутністю у органу досудового розслідування будь-яких даних щодо належності цих автомобілей ОСОБА_6 .

Також, стороною обвинувачено було надано та досліджено судом:

- копію ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2020 року про задоволення клопотання слідчого ОСОБА_25 про тимчасовий доступ до речей та документів оператора стільникового мобільного зв`язку ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » (а.п. 143-145 т.1);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17 лютого 2020 року слідчого СВ Заводського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_26 у приміщенні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 », розташованому за адресою: АДРЕСА_5 , у присутності радника із взаємодії з державними органами ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » ОСОБА_32 . При ознайомленні зі змістом документів встановлено диск для лазерних систем зчитувань «Videx CD-R 700МВ, 52х80 мin» (а.п. 146-147 т.1). Додаток до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 17 лютого 2020 року диск для лазерних систем зчитувань CD-R 700МВ, з написом 01987 ВК, з інформацією наданою оператором стільникового зв`язку ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » (а.п.148 т.1);

- постанову про визнання речовими доказами від 26 лютого 2020 року, згідно з якою визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0001860 від 27 грудня 2020 року, диск для лазерних систем зчитувань CD-R 700МВ, з написом 01987 ВК, та долучено до матеріалів кримінального провадження (а.п.150 т.1);

- протокол огляду від 28 лютого 2020 року, в ході якого слідчий ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_25 провів огляд диска для лазерних систем зчитувань CD-R, який був вилучений на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя. Предметом огляду є паперовий конверт, який призначений для зберігання оптичних носіїв інформації формату CD-R. При відкритті файлу за допомогою програмного забезпечення встановлено, що у вищевказаному файлі у вигляді таблиці міститься інформація про вхідні та вихідні дзвінки абонентських номерів із встановленням ІМЕІ їх мобільних терміналів та зв`язків, з прив`язкою до базових станцій, виду та тривалості сеансів з`єднань, смс - повідомлень, за період часу з 26 грудня 2019 року до 27 грудня 2019 року (а.п. 151-153 т.1). Додаток до протоколу огляду від 28 лютого 2020 року план-схема руху ОСОБА_6 27 грудня 2019 року (а.п.154-156 т.1).

Суд дійшов висновку, що вказані докази підтверджують знаходження ОСОБА_6 об 11.35 годині 27 грудня 2019 року в районі б. 45/79 по вул. Добровольчих Батальйонів, що знаходиться на території Заводського району в м. Запоріжжі. Але, ця обставина сама по собі, без наявності інших доказів, що вказують на вчинення ОСОБА_6 будь-яких дій щодо розбійного нападу на ОСОБА_12 , не можуть бути доказом винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення.

Отже, дослідивши вищевказані докази як кожен окремо так і у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ці докази не підтверджують поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 у вищевказаному кримінальному правопорушенні.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду, виходячи з такого.

Досліджені докази, на думку колегії суддів, неможна покласти в основу обвинувачення, оскільки вони як самі по собі, так і в сукупності - прямо чи не прямо лише підтверджують існування подій, які відбулися з потерпілим ОСОБА_12 27 грудня 2019 року, але не доводять поза розумним сумнівом вини саме обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 категорично заперечує свою причетність до вищевказаного злочину.

Потерпілий ОСОБА_12 , в свою чергу, надаючи показання суду, зазначив, що чи був на місці події злочину обвинувачений, він не знає. Раніше він впізнавав його на слідчій дії - впізнання за фотознімками, можливо помилився, оскільки погано себе почував, його мутило, сильно боліла голова, він в той час потребував медичної допомоги. 1000 доларів він знайшов потім у себе вдома, ніякої шкоди йому не спричинено. Обвинуваченого, як особу, яка вчинила щодо нього злочин, не впізнає, до обвинуваченого претензій немає.

Отже, потерпілий не зміг беззаперечно вказати на ОСОБА_6 як на особу, яка скоїла щодо нього злочин.

Крім цього, потерпілий не підтвердив відомості, зазначені у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за його участі, зазначивши, що під час проведення цієї слідчої дії він себе досить погано відчував, у зв`язку з чим потребував медичної допомоги.

При цьому, потерпілий не повідомляв ані органу досудового розслідування, ані суду, про наявність будь-якого тиску на нього з боку сторони захисту чи наближених до обвинуваченого осіб.

Допитані судом свідки також не надали інформації з приводу причетності ОСОБА_6 до вчинення вищевказаного злочину.

Таким чином, допитані в судовому засіданні особи, зокрема потерпілий та свідки, не надали жодної інформації, яка б підтверджувала вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Аналогічних висновків дійшов суд за наслідками дослідження письмових доказів.

Доводи прокурора про те, що судом не надано оцінку тому, що сам обвинувачений ОСОБА_6 відмовився надавати показання в суді, на думку колегії суддів, не є слушними, оскільки така позиція обвинуваченого є його правом, яке гарантується положеннями ст.63 Конституції України, згідно з якими особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

Аналогічної думки доходить колегія суддів і щодо доводів прокурора про те, що судом не надано оцінки тому, що під час допиту в суді потерпілого ОСОБА_12 останній змінив свої показання, надані ним під час проведення досудового розслідування, і лише частково підтвердив обставини вчинення щодо нього кримінального правопорушення.

Потерпілий у судовому засіданні надав пояснення з приводу зміни своїх показань. Як вже зазначалось вище, про наявність будь-якого тиску на нього з боку сторони захисту тощо потерпілий не повідомляв.

Колегія суддів не може погодитись з доводами прокурора з приводу того, що суд дійшов помилкового висновку про те, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 27 грудня 2019 року за участю потерпілого ОСОБА_12 є сумнівним доказом вини обвинуваченого, виходячи з того, що потерпілий в судовому засіданні фактично не погодився зі своїми показаннями, наданими ним під час проведення цієї слідчої дії. За таких обставин, суд цілком обґрунтовано поставився критично до відомостей, зазначених у вказаному протоколі.

Доводи прокурора стосовно залишення судом поза увагою відомостей з протоколу огляду від 28 лютого 2020 року, згідно з яким слідчий провів огляд диска для лазерних систем зчитувань СБ-К з додатками до нього, який підтверджує знаходження ОСОБА_6 в 11:35 27 грудня 2019 року в районі б. АДРЕСА_2 , є недоречними, оскільки зміст вироку свідчить про протилежне.

Так, з вироку убачається, що суд вказаний доказ належним чином проаналізував і дійшов відповідного висновку, зокрема суд зазначив, що факт знаходження обвинуваченого у день події злочину за вищевказаною адресою, сам по собі, без наявності інших доказів, що вказують на вчинення ОСОБА_6 будь-яких дій щодо розбійного нападу на ОСОБА_12 , не можуть бути доказом винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення.

Фактично прокурор не погоджується з таким висновком суду, в свою чергу, обґрунтованих підстав вважати, що судом було допущено порушення вимог чинного КПК України при дослідженні вказаного доказу, немає.

Доводи прокурора щодо невірного викладення показань потерпілого у вироку, які він надавав в судовому засіданні 26 серпня 2020 року, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки під час апеляційного розгляду такого факту не було встановлено апеляційним судом. В цілому суть показань потерпілого у вироку відображена вірно.

При цьому, колегія суддів зауважує на тому, що, згідно з матеріалами провадження, у вказаному судовому засіданні у відповідь на запитання прокурора потерпілий чітко зазначив, що серед присутніх у залі осіб (серед яких був і обвинувачений), він не впізнає жодну особу як таку, яка брала участь у вчиненні злочину щодо нього.

Прокурором на стадії апеляційного розгляду кримінального провадження було заявлено клопотання про повторне дослідження відповідних письмових доказів, серед іншого - і висновку судово-психологічної експертизи потерпілого ОСОБА_12 , який було отримано стороною обвинувачення вже після ухвалення оскаржуваного вироку.

Заслухавши думку учасників процесу: прокурора, який підтримав клопотання та просив його задовольнити; представника потерпілого, який просив вирішити це питання на розсуд суду, але, при цьому, зазначив, що, на його думку, дослідження документу, який не був предметом розгляду в суді першої інстанції, може призвести до порушення принципу безпосередності дослідження доказів, що, в свою чергу в подальшому може призвести до скасування відповідного рішення суду апеляційної інстанції; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання прокурора та висловили аналогічну представнику потерпілого думку з цього приводу; колегія суддів, порадившись, ухвалила відмовити у задоволенні вищевказаного клопотання прокурора, виходячи з такого.

В апеляційній скарзі не ставиться питання про надання іншої оцінки дослідженим доказам, з огляду на те, що прокурор просить призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Жоден з учасників провадження не вказує на те, що показання потерпілого та інші докази були дослідженні судом не в повному обсязі або з порушеннями, що виключає їх повторне дослідження при апеляційному розгляді.

Фактично сторона обвинувачення не погоджується з оцінкою, наданою судом цим доказам, що не є підставою для їх повторного дослідження у розумінні положень ч.3 ст.404 КПК України.

Що стосується висновку судово-психологічної експертизи, колегія суддів окремо звертає увагу на таке.

Згідно з частиною 4 статті 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку статті 225 цього Кодексу.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурора зазначено, що метою проведення судово-психологічної експертизи, висновок якої прокурор просив дослідити та прийняти як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_6 , було порівняння поведінки потерпілого ОСОБА_12 під час його допитів 27 грудня 2019 року та 14 січня 2020 року, які як вказує прокурор, містять діаметрально різні свідчення.

З викладеного убачається, що зазначений висновок експерта фактично ґрунтується на показаннях потерпілого, наданих під час досудового розслідування, в той час, коли відповідно до вищенаведених вимог кримінального процесуального законодавства, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку статті 225 цього Кодексу.

Посилання прокурора на положення ч.11 ст.615 КПК України, на думку колегії суддів в цьому випадку є недоречним, оскільки вказаною нормою закону допускається використання як доказу в суді показань під час допиту свідка, потерпілого… у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану.

В свою чергу, в доповненнях до апеляційної скарги прокурора ідеться про показання потерпілого, які надані останнім під час досудового розслідування, яке здійснювалось до введення в Україні воєнного стану, при цьому в подальшому потерпілий мав можливість надати показання безпосередньо перед судом та фактично надав показання, які відображені у вироку.

Те, що потерпілий при цьому не підтримав свої показання, надані під час досудового розслідування, не є підставою для прийняття зазначених показань судом, оскільки таке прийняття суперечило б загальним засадам кримінального провадження, закріпленим у ст.23 КПК України.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Вказані свої висновки суд належним чином вмотивував у вироку.

В свою чергу, згідно з п.10 ч.1, ст. 7, ч.ч.1,2,4 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В апеляційній скарзі не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вищевказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Істотних порушень процесуального законодавства, які б були підставою для скасування оскаржуваного вироку, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_10 з доповненнями, поданими заступником керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_11 в порядку абз.2 ч.4 ст.36 КПК України, залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2021 року, яким ОСОБА_6 виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, через недоведеність, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4