КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/384/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 405/8758/24 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 309 ч. 1 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою ОСОБА_9 , який здійснює захист підозрюваної ОСОБА_7 , ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 05.08.2025, якою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кіровограда, українки, громадянки України, безробітної, не заміжньої, без утриманців, із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимої:

-25.09.2023 вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, звільнена на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах досудового розслідування, на строк 60 днів: з 17 години 40 хвилин 05.08.2025 до 10 години 00 хвилин 03.10.2025 року, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

Слідчим відділом СУ ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002995 від 26.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 189, ч.4 ст. 187 КК України..

Підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 189 КК України, 05.08.2025 вручено ОСОБА_7 .

Органом досудового розслідування наразі встановлено такі обставини вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 , умисно, повторно, під час дії воєнного стану, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , 1981 року народження, ОСОБА_11 , 1986 року народження, та ОСОБА_12 , 1989 року народження, 20.11.2024, згідно з розподіленими ролями, підозрюється у вчиненні наступних кримінальних правопорушень.

ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «АТБ» по вул. Вокзальна, 35 А в м. Кропивницькому, підійшла до раніше незнайомого їй чоловіка в формі Збройних Сил України, яким виявився ОСОБА_13 , познайомилася з ним, запропонувала пройти разом з нею до квартири ( АДРЕСА_3 ) та продовжити спілкування разом, на що останній погодився.

Після чого, ОСОБА_11 попередньо узгодивши свої злочинні дії з ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , умисно, привела ОСОБА_13 до вказаної квартири, де вони продовжили спілкування, вживаючи спиртні напої. Через деякий час, до них приєдналися ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 . Коли потерпілий ОСОБА_13 заснув, скориставшись мобільним телефоном ОСОБА_13 , а саме через застосунок у мобільному телефоні «Приват24», здійснили крадіжку грошових коштів в сумі 51 551 гривень з банківської картки потерпілого «Приват Банку» № НОМЕР_1 .

Грошові кошти було перераховано на особистий банківський рахунок № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_12 .

Також, 15.01.2025, ОСОБА_7 та знайомий останньої ОСОБА_14 , який не був обізнаний в злочинних діях ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , 2003 року народження, ОСОБА_16 , 1993 року народження, прийшли до подвір`я ОСОБА_17 ( АДРЕСА_4 ), де запропонувала ОСОБА_17 придбати мобільний телефон «iPhone 12 Pro Max» за 7 000 гривень, на що останній, не будучи обізнаний в злочинних діях щодо нього, погодився та передав ОСОБА_14 гроші в сумі 7 000 грн., придбав зазначений телефон.

Після чого, за попереднім погодженням із ОСОБА_10 , 18.01.2025, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , прийшли до подвір`я ОСОБА_17 , де, погрожуючи фізичною розправою висунули вимогу передати їм мобільний телефон «iPhone 12 Pro Max», який останній придбав 15.01.2025 за 7 000 гривень та 100 доларів США, при цьому потерпілий не мав перед ними жодних боргових зобов`язань. Побоюючись за своє здоров`я та здоров`я своїх дітей та дружини, ОСОБА_17 , який реально сприймав погрози насильства, віддав їм мобільний телефон «iPhone 12 Pro Max».

У подальшому, з метою залякування потерпілого і примушення його передати їм ще й грошові кошти, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , за вказівкою ОСОБА_10 , зайшли до квартири потерпілого, де в присутності сім`ї потерпілого, продовжували погрожувати фізичною розправою, висуваючи вимогу передати їм 100 доларів США, а якщо ні, то ця сума через декілька днів зросте до 500 доларів США, які йому необхідно буде передати за рахунок неіснуючого боргу.

Крім того, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 , 19.05.2025 перебуваючи у дворі будинку по АДРЕСА_5 , підійшла до раніше незнайомої їй жінки, якою виявилася ОСОБА_18 , познайомилася та попрохала у останньої мобільний телефон, щоб зателефонувати, на що ОСОБА_18 надала ОСОБА_7 мобільний телефон «Redmi Note 8T», а сама натомість попросила ОСОБА_7 допомогти їй покласти через банкомат гроші на картку в сумі 2 000 грн. передавши останній дані гроші.

ОСОБА_7 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_10 , перебуваючи біля банкомату, що знаходиться в приміщенні супермаркету «АТБ» (м. Кропивницький вул. Вокзальна, 35 А), таємно викрала 700 гривень, а 1 300 гривень поклала на картку, якою користується потерпіла АТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_3 . Після чого, відійшла від ОСОБА_18 , таємно викрала мобільний телефон «Redmi Note 8T», вартість якого згідно висновку експерта № 697/25-27 від 25.07.2025 складає 1 860 гривень.

Після чого, скориставшись мобільним телефоном ОСОБА_18 , через застосунок в мобільному телефоні, здійснила крадіжку грошових коштів в сумі 1 300 гривень з банківської картки, якою користувалася потерпіла АТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_3 .

Потім, 23.05.2025, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , знову скориставшись мобільним телефоном ОСОБА_18 , через застосунок в мобільному телефоні, знову здійснили крадіжку грошових коштів в сумі 1 300 гривень з банківської картки, якою користувалася потерпіла, АТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_3 .

У межах даного кримінального провадження старша слідча в ОВС відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_19 звернулась до слідчого судді із клопотанням про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення застави, яке розглянуте слідчим суддею та за наслідками такого розгляду задоволене, постановлено застосувати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

Слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 і наявність ризиків, передбачених п. п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, враховано тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, особу підозрюваної.

Із судовим рішенням не погоджується сторона захисту.

Адвокат ОСОБА_8 , який здійснює захист підозрюваної, у поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби з 23 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Свої вимоги умотивовує наступними доводами.

Наявність ризику має носити на абстрактний, а реальний характер і доводитися доказами, крім того, має бути обґрунтованою й підозра: по епізоду із потерпілим ОСОБА_20 підозра є необґрунтованою, відсутні докази на це, роль підозрюваної лишилась не визначеною, аналогічно, не визначена роль ОСОБА_7 по епізоду із потерпілим ОСОБА_17 ; не достатньо аналізовано ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також безпідставно не визначено заставу.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах адвоката ОСОБА_8 , підозрювану ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, подану в інтересах підозрюваної думку прокурора ОСОБА_6 , на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, ч. 4 ст. 189 КК України, тобто, вимагання чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану. ОСОБА_7 інкримінується вчинення трьох епізодів злочинного діяння у даному кримінальному провадженні.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 (факти або інформація, які можуть переконати у тому, що підозрюваний міг вчинити правопорушення) підтверджується: протоколами прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_13 від 23.11.2024, від ОСОБА_21 від 26.06.2025, протоколами допиту потерпілого ОСОБА_13 від 09.12.2024, потерпілого ОСОБА_17 від 05.02.2025, потерпілої ОСОБА_21 від 26.06.2025, протоколами пред`явлення особи для впізнання по фотознімках від 09.12.2024 при участі потерпілого ОСОБА_13 , протоколами пред`явлення особи для впізнання по фотознімках від 05.02.2025 при участі потерпілого ОСОБА_17 , протоколом допиту свідка ОСОБА_22 від 05.02.2025, протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімках від 05.02.2025 при участі свідка ОСОБА_22 , протоколами пред`явлення особи для впізнання по фотознімках від 26.06.2025 при участі потерпілої ОСОБА_21 , висновком експерта №697/25-27 від 25.07.2025.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справи «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Кримінальні правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , є тяжким, особливо тяжким, карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

ОСОБА_7 не заміжня, без утриманців (відповідно до повідомлення Управління з питань захисту дітей Кропивницької міської ради ОСОБА_7 є матір`ю двох дітей ОСОБА_23 , 2023 року народження, та ОСОБА_24 , 2025 року народження, яких покинула, про що складено офіційні документи це підтверджуючі), є особою працездатного віку, без інвалідності, безробітна, суспільно-корисною працею не займається, не має джерела доходу для існування, без достатньо міцних соціальних зв`язків.

Дані, які б позитивно характеризували особу підозрюваної, не надані, в матеріалах клопотання такі дані відсутні.

Як встановлено матеріалами клопотання, ОСОБА_7 судима за вчинення умисного тяжкого, аналогічного, злочину проти власності (ч. 4 ст. 185 КК України); будучи звільненою від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю один рік, по його закінченню у вересні 2024 року, підозрюється у вчиненні нового умисного корисливого кримінального правопорушення вже у листопаді 2024 (епізод крадіжки у ОСОБА_13 ).

Наведене надає підстав прийти до висновку, що у цілому поведінка підозрюваної ОСОБА_7 носить характер усталеної протиправної, підозрювана схильна до вчинення злочинних дій, не бажає соціалізуватись у суспільстві та притримуватись законослухняної поведінки.

Враховуючи зазначене вище у сукупності, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, підозрювана ОСОБА_7 , зважаючи на тяжкість інкримінованих їй кримінальних правопорушень, міру покарання, що може їй загрожувати, його суворість і без альтернативність, будучи особою без міцних соціальних зв`язків, об`єктивно може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (в тому числі на тимчасово окупованих та непідконтрольних територіях держави, або ж вчинити спробу залишити територію країни).

Враховуючи кримінальну історію минулого підозрюваної ОСОБА_7 , безробіття й відсутність стабільного джерела доходу, є підстави вважати існування реального ризику вчинення підозрюваною нових, в тому числі аналогічного, кримінальних правопорушень.

Також, беручи до уваги наведене, а також насильницький склад одного із інкримінованих кримінальних правопорушень, можливо стверджувати, що підозрювана ОСОБА_7 , у разі застосовування щодо неї запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, зможе незаконно впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані безпосередньо судом (шляхом залякування, погроз, шантажування тощо).

З огляду на наведені вище обставини у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя місцевого суду правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, застосувавши стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обрання стосовно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження, тим більше, на початковій його стадії.

Наразі більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне дотримання підозрюваною ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у конкретному випадку, за наведених обставин, та з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує гідність підозрюваної у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необґрунтованості повідомленої підозри спростовуються зазначеним вище.

Доводи щодо невиправданого не визначення судом застави підозрюваній оцінюються критично.

Визначення застави регулюється положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України.

Вказаними положеннями суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, наділений правом не визначити розмір застави у кримінальному провадженні зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тобто, згідно із вказаними положеннями кримінального процесуального закону, суд наділений дискреційними повноваженнями в аспекті визначення застави, а відтак має можливість самостійно визначати доцільність застосування положень ч. 4 ст. 183 КПК України у кожному конкретному випадку.

Таким чином, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства (ст. 189 ч. 4 КК України), суд першої інстанції не визначив заставу підозрюваній, чим не порушив жодних вимог кримінального процесуального закону.

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про законність постановленого слідчим суддею судового рішення, тому залишає оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який здійснює захист підозрюваної ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 05.08.2025 про застосування стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах досудового розслідування, на строк 60 днів: з 17 години 40 хвилин 05.08.2025 до 10 години 00 хвилин 03.10.2025 року, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4