УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне клопотання прокурора про продовження строку обов`язків, покладених на обвинуваченого та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0006716 від 17.06.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рівне, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , розлученої, раніше судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1. Суть клопотання

На розгляді Рівненського міського суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0006716 від 17.06.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Прокурор подав клопотання про продовження строку обов`язків, покладених на обвинуваченого. Звертаючись до суду із вказаним клопотанням прокурор дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують продовження обов`язків відносно ОСОБА_4 , а саме: 1) переховуватися від суду; 2) незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; 3) іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; 4) вчинити інше кримінальне правопорушення. При визначенні ймовірності переховування обвинуваченої від суду прокурор просив врахувати тяжкість покарання та вік, соціальні зв`язки та стан здоров`я обвинуваченої. Ризик незаконного впливу на свідків прокурор обґрунтовував можливістю впливати на свідків, оскільки обвинувачена ознайомившись із матеріалами кримінального провадження усвідомлена про місце проживання, що дає підстави незаконно на них впливати. Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином прокурор обґрунтовував можливість продовжувати протиправну діяльність, а ризик вчинити інше кримінальне правопорушення обґрунтовував попередніми судимостями та перебуванням на розгляді в Рівненському міському суді іншої справи відносно ОСОБА_4 .

2. Позиція учасників судового засідання

Прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з наведених у ньому мотивів.

Обвинувачена ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 просили змінити запобіжний захід з застави на цілодобовий домашній арешт, покликаючись на складне матеріальне становище заставодавця - матері обвинуваченої, яка змушена була оформити кредит з метою внесення застави.

3. Мотиви суду

З метою забезпечення повного і ефективного судового розгляду, дотримання розумності строків розгляду і процесуальної економії часу суд дійшов до висновку розглядати клопотання прокурора та захисника одночасно, оскільки вони передбачають дослідження одних і тих самих обставин та стосуються однієї особи.

Вирішуючи вказані клопотання суд прийшов до наступних висновків.

Ухвалою Рівненського міського суду від 17.06.2025 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначено розмір застави, з покладеннямобов`язків, передбаченихч. 5 ст. 194 КК України.

24.06.2025 внесена застава, у зв`язку з чим ОСОБА_4 вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у виді застави, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК. Строк дії обовязків встановлений до 19.07.2025.

У відповідності до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право продовжити запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. Згідно зі ст. 194 КПК України обов`язки покладаються на підозрюваного, обвинуваченого у випадку, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри, ризиків кримінального провадження та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Такі обов`язки можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 цього Кодексу.

Суд зауважує, що вказана норма пов`язує покладення обов`язків із запобіжним заходом, який не пов`язаний з триманням під вартою. Посилання законодавця на закріплений у ст. 199 КПК України порядок продовження строку тримання під вартою, який є ідентичним для продовження строку дії обов`язків, орієнтує на процесуальний порядок розгляду відповідних клопотань, а не на вид запобіжного заходу, який супроводжується продовженням обов`язків. З огляду на приписи ч. 4 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії обов`язків згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання суд керується загальними приписами, які регулюють застосування запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і стадії кримінального провадження.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі стосовно індивідуальних особливостей підозрюваного/обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Це кримінальне провадження знаходиться на стадії підготовчого судового засідання, ОСОБА_4 вручений обвинувальний акт і вона має процесуальний статус обвинуваченої.

Суд зауважує, що у клопотанні прокурора порушено питання про обґрунтованість пред`явленого обвинувачення з посиланням на відповідні докази, зібрані органом досудового розслідування. Однак, з огляду на стадію кримінального провадження питання обґрунтованості обвинувачення не може бути предметом вирішення, оскільки докази, які, на думку сторони обвинувачення, його підтверджують, будуть досліджуватися в порядку §3 глави 28 КПК України, і лише за наслідком судового розгляду буде вирішено питання стосовно доведеності обвинувачення.

У зв`язку із цим суд надаватиме оцінку винятково питанню продовженню існування заявлених прокурором ризиків.

Під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу суд не уповноважений перевіряти обґрунтованість самих підстав застосування запобіжного заходу, а учасники не можуть ставити під сумнів висновки, покладені в основу такого рішення слідчого судді.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому. Отже, ризики слід вважати наявними за умови встановлення їх імовірності. Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. При встановленні ризиків суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

На думку суду, ризик переховування обвинуваченої від суду досі є реальним з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , та суворість можливого покарання. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке зважаючи на санкцію відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Отже, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у випадку визнання її винуватою у майбутньому, обвинувачена може вчиняти дії, спрямовані на переховування від суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Співставлення можливих негативних для обвинуваченої наслідків переховування у вигляді потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Оцінюючи можливість впливу на свідків суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (ч.4 ст. 95 КПК України).

Відтак, ризик впливу на свідків існує не лише на етапі досудового розслідування при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, існує реальна можливість безпосереднього впливу ОСОБА_4 на свідків з метою схилити їх до зміни показань чи відмови від дачі показань.

З огляду на те, що до клопотання прокурора відносно ОСОБА_4 не долучено жодних відомостей про притягнення її до кримінальної відповідальності та засудження, суд вважає, що доводи прокурора про наявність ризику вчинення іншого кримінальне правопорушення, з покликанням на попередні судимості обвинуваченої, є неспроможними.

Суд вважає неспроможними також доводи прокурора про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що на даний час на розгляді в Рівненському міському суді перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 . При цьому суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, враховує, що у кримінальному провадженні, яке розглядається судом, обвинувальний вирок відносно обвинуваченої не ухвалювався.

Суд також констатує, що стороною обвинувачення не доведено реальність ризику іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню у спосіб продовження протиправної діяльності, оскільки прокурором не наведено конкретних переконливих фактів, які б свідчили про реальне, а не гіпотетичне існування цього ризику. З даного приводу суд бере до уваги, що вчинення інкримінованого обвинуваченій злочину наразі припинено у результаті діяльності правоохоронних органів.

Вирішуючи клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, яке мотивоване складним матеріальним становищем заставодавця у зв`язку із сплатою кредиту, який оформлявся з метою внесення застави, суд прийшов до наступного висновку.

Частиною 2 ст. 182 КПК України передбачена можливість внесення застави не тільки підозрюваним або обвинуваченим, а й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Згідно з ч. 7 ст. 182 КПК України підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Із змісту наведених статей вбачається, що внесення застави є правом заставодавця, а не обов`язком.

Тобто прийняття тією чи іншою особою (заставодавцем) такого рішення є добровільним. Приймаючи його ці особи самостійно обирають джерело грошових коштів, які мають бути внесені у якості застави та усвідомлюють, принаймі мають усвідомлювати, що ці кошти вносяться на увесь строк дії запобіжного заходу. Саме припинення дії запобіжного заходу, відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України є підставою для повернення внесеної суми застави, у тому числі заставодавцю.

Суд враховує, що застосований до обвинуваченої запобіжний захід та визначена сума застави є такими, що достатньою мірою гарантують виконання покладених на обвинувачену процесуальних обов`язків та забезпечують її належну поведінку у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для зміни застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави.

Враховуючи викладене, актуальними залишаються ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків. Актуальний розмір застави та низка покладених обов`язків здатні виконати роль стримуючого фактору для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої в подальшому. Покладені обов`язки не є такими, що надмірно або негативно впливають на життєвий уклад обвинуваченої. Продовжуючи строк дії покладених на обвинувачену обов`язків, суд виходить із того, що таке продовження має найменший вплив на реалізацію прав і свобод людини, таке втручання є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 193, 194, 196, 314, 315, 376, 392 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинувачену - задовольнити.

Продовжити до 04.09.2025 включно обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Рівне, громадянці України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , розлученій, раніше судимій, строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із м. Рівне без дозволу суду;

- здати на зберігання у місцеві органи державної міграційної служби України усі свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками в цьому кримінальному провадженні з приводу обставин інкримінованого їй кримінального правопорушення.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_6