ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 755/5802/24
провадження № 1-кп/753/1896/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києва кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003479, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 1 ст. 301-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває вказане кримінальне провадження.

Стороною обвинувачення заявлено клопотання, підтримане законним представником потерпілого та представником потерпілого, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, з посиланням на наявність обґрунтованої підозри, а також на продовження існування встановлених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтоване тим, що останній, будучи обізнаним із санкцією статті, яка йому інкримінується, усвідомлюючи суворість покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від суду, також може незаконно впливати на малолітнього потерпілого та свідків у кримінальному провадженні з метою зміни ними свідчень, оскільки обізнаний про місця їх проживання, тому ним може бути здійснений тиск на останніх з метою зміни показань на свою користь. Також обвинувачений може іншим чином перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження, зокрема, не з`являтися за викликом суду. Крім того, перебуваючи на свободі, ОСОБА_10 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник, думку якого підтримав обвинувачений, категорично заперечив проти задоволення клопотання. Посилаючись на принцип презумпції невинуватості вказував на недоведеність вини підзахисного у вчиненні інкримінованих йому діянь. Звертав увагу на те, що обвинуваченому не інкриміновано застосування насильства щодо малолітнього потерпілого. Просив врахувати похилий вік потерпілого та те, що останній не може отримати належну медичну допомогу в умовах «СІЗО». Вважав, що достатнім буде застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обвинувачений крім того просив врахувати, що насильства до потерпілого застосовано не було, крім того всі аналізи свідчать на його, обвинуваченого, користь.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявленого клопотання суд приходить до наступного висновку.

Не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованому йому злочині, в даному конкретному випадку суд вважає підозру відносно обвинуваченого у вчиненні злочинів небезпідставною, оскільки кримінальне провадження направлено до суду з обвинувальним актом. При цьому обґрунтованість обвинувачення перевірятиметься судом, який здійснює судовий розгляд, шляхом оцінки наданих сторонами кримінального провадження та потерпілим доказів при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Також суд враховує практику Європейського суду з захисту прав людини, а саме те, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і тому оцінка такого ризику проводиться з посиланням на ряд інших факторів. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до у ваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки із суспільством.

На думку суду ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, одне з яких, передбачене ч. 6 ст. 152 КК України, кримінальний закон відносить до особливо тяжкого, за вчинення якого у разі доведення винуватості загрожує покарання у виді 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, а також матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, а саме: вік та стан його здоров`я (дані про те, що він не може утримуватись в умовах слідчого ізолятору в матеріалах кримінального провадження відсутні); у кримінальному провадженні не допитаний малолітній потерпілий, свідки, що не виключає можливості впливу на них та перешкоджанню кримінальному провадженню.

Крім цього, з урахуванням ймовірного вчинення обвинуваченим декількох кримінальних правопорушень щодо малолітньої особи, суд приходить до висновку, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення. Ці обставини в сукупності з мірою покарання, яка загрожує обвинуваченому, в разі визнання його винуватим на переконання суду, підтверджують наявність високого ступеню ризиків переховування ОСОБА_10 від суду та можливості вчинити інші кримінальні правопорушення, що не дає достатніх підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу.

З урахуванням наведеного суд вважає, що обставини, які були підставами для застосування обвинуваченому найбільш суворого вигляду запобіжного заходу не змінились, а встановлені раніше ризики продовжують існувати.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти наявним ризикам та на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розмір застави.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 25 жовтня 2025 року включно.

Ухвала в частині продовження дії запобіжного заходу може бути оскаржена протягом 5 днів з моменту оголошення до Київського апеляційного суду.

Головуючий

Судді