ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

особи, відносно якої передбачається застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 ,

неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_10 ,

законного представника потерпілої - ОСОБА_11 ,

представника потерпілої - ОСОБА_12 ,

представника служби у справах дітей Луцької міської ради ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000258 від 14.03.2023 року за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.128 КК України, за апеляційною скаргою законного представника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2025 року про часткове задоволення клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_14 про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_14 про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_7 , в рамках кримінального провадження № 0000258 від 14.03.2023 року, за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.128 КК України.

Відповідно до клопотання неповнолітній ОСОБА_7 , 06.03.2023 року близько 18:00 години, перебуваючи у Палаці учнівської молоді в кабінеті № 26 за адресою: місто Луцьк, вулиця Шопена, 18 Волинської області, діючи зі злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, з висоти власного зросту впустив ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді травматичної екстракції 1-го, 2-го зуба на верхній щелепі справа, травматичний злам 1-го зуба на верхній щелепі зліва (на 2/3 кореня), перелом вестибулярної частини альвеолярного відростку в ділянці 1-го зуба на верхній щелепі зліва, рана ясен в ділянці 1-го зуба зліва та вуздечки верхньої губи, садна в ділянці підборіддя справа, травма зубів верхньої щелепи у вигляді відриву судинно-нервового пучка в ділянці коренів 3-го зуба на верхній щелепі справа та 2-го зуба на верхній щелепі зліва (том 1 а.с.2-6).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.01.2025 року задоволено частково клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_14 про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_7 .

Визнано, що неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України.

Застосовано до неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи виховного характеру, передбачені п.1 ч.2 ст.105 КК України, а саме у виді застереження.

Цивільний позов законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_15 до законного представника неповнолітнього ОСОБА_7 ОСОБА_16 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, задоволено частково.

Стягнуто із законного представника неповнолітнього ОСОБА_7 ОСОБА_8 в користь законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 188155 (сто вісімдесят вісім тисяч сто п`ятдесят п`ять) гривень, моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень та витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги в розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень(том 1 а.с.211-216).

У поданій апеляційній скарзі законний представник ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 не погоджуються з рішенням суду і вважають, що ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.01.2025 року підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважають, що судом та стороною обвинувачення не доведено винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, не встановлено форму вини, а також обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження

Також в порушення ч.3 ст.44 КПК України, суд залучивши законного представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на стадії судових дебатів, не виніс відповідну ухвалу та не вручив її копію законному представнику, так само як і не виносилось жодних процесуальних документів відносно законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_11 .

Окрім цього, слід врахувати той факт, який повністю знайшов своє підтвердження, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 отримала внаслідок власної необережності, яка не пересвідчившись в безпечності своїх дій, не заручившись підтримкою оточуючих, сіла на плечі ОСОБА_7 , бажаючи покататись, не втрималась та впала на підлогу. У зв`язку із цим суд повинен був постановити ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів виховного характеру, так як прокурор під час судового розгляду не довів факт вчинення суспільно-небезпечного діяння неповнолітнім, і закрити дане кримінальне провадження.

Судом першої інстанції не надано оцінки та не спростовано доводів сторони захисту про те, що відповідальність за життя та здоров`я дітей під час перебування дітей у закладі освіти, покладається на керівника та інших працівників закладу, про що зазначено у статті 38 Закону України «Про повну загальну середню освіту», статті 54 Закону України «Про освіту» та «Положенні про організацію роботи з охорони праці та безпеки життєдіяльності учасників освітнього процесу в установах і закладах освіти».

Також не може залишитись без належної уваги апеляційного суду і розгляд цивільного позову законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_15 до законного представника неповнолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_16 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Враховуючи норми кримінального закону потерпілому може бути відшкодована тільки реально завдана шкода (підтверджена належними фінансовими документами), а не ті витрати які «гіпотетично» можуть бути понесені в майбутньому. На підставі вищевикладеного витрати, які ОСОБА_10 може понести в майбутньому на суму 188155 гривень, не є шкодою яка завдана внаслідок кримінального правопорушення, та не може бути стягнута з відповідача.

Шкода, яку отримала потерпіла ОСОБА_10 , була повністю відшкодована батьком ОСОБА_7 , який є лікарем - ортодонтом, та надав всю необхідну допомогу потерпілій, що підтверджується актом надання послуг від 01.10.2023 року.

Надане необхідне лікування на суму 23200 гривень не заперечується як потерпілою, так і її законним представником, зокрема поданою позивачем довідкою ТОВ «ПРОТЕЗИСТ» № 41 від 09.06.2023 року, відповідно до якої у ОСОБА_17 «скарги відсутні, перкусія та пальпація ясен в проекції реімплантованих коренів зубів не болюча».

В супереч норм чинного законодавства та поданого цивільного позову суд стягнув кошти з особи, яка не була визнана цивільним відповідачем ( ОСОБА_8 ), особі, яка не була визнана цивільним позивачем ( ОСОБА_11 ).

Додатково просить врахувати і той факт, що в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_10 та свідки підтвердили що ОСОБА_7 відразу просив вибачення і постійно переживає по даному факту. Зважаючи на заборону батьків потерпілої на їх спілкування надсилає смс повідомлення з вибаченнями. Звертає увагу суду, що усі допитані свідки, а також сама потерпіла позитивно характеризують ОСОБА_7 , жодних зауважень чи нарікань ні від свідків, ні від вчителів не було. ОСОБА_7 постійно приймає участь у волонтерських проектах, постійно відвідує та допомагає церкві, про що свідчать відповідні листи з позитивною характеристикою. Враховуючи гарні відгуки оточуючих, викладачів, а також позитивні характеристики, будь-яких підстав для застосування відносно ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру немає.

Просить ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.01.2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати невинуватим ОСОБА_7 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.128 КК України, та постановити ухвалу про відмову у застосуванніпримусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження.

В задоволенні цивільного позову законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_15 до законного представника неповнолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_16 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, відмовити повністю (том 1 а.с.220-228).

На адресу Волинського апеляційного суду 25.03.2025 року від представника потерпілої адвоката ОСОБА_12 надійшли заперечення на апеляційну скаргу. Вважає, що при призначенні примусового заходу виховного характеру у вигляді застереження суд першої інстанції повністю врахував обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу неповнолітнього ОСОБА_7 , його позитивну характеристику, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого, час який пройшов з часу вчинення неповнолітнім суспільно-небезпечного діяння, а тому вважає, що 22.01.2025 року Луцьким міськрайонним судом ухвалено законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу від 22.01.2025 року без змін (том 2 а.с.1-3).

В судове засідання не з`явився представник служби у справах дітей Луцького РУП ГУНП у Волинській області, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від нього на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання не заперечували, щодо продовження розгляду справи у відсутності представника служби у справах дітей Луцького РУП ГУНП у Волинській області. Його неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали суду першої інстанції повідомив ким та в якому обсязі вона оскаржена, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку особи, відносно якої передбачається застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_7 , його законного представника та захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; неповнолітню потерпілу ОСОБА_10 , її законного представника та представника, які заперечили доводи апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін; прокурора, яка заперечила щодо доводів апеляційної скарги, просила ухвалу суду залишити без змін; представника служби у справах дітей Луцької міської ради, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила їх задовольнити; колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Разом з тим, законний представник ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказують про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону,яке стосується висновку суду про вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.500 КПК України, судовий розгляд клопотання про застування примусових заходів виховного характеру здійснюється в судовому засіданні згідно із загальними правилами цього Кодексу. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_7 його законним представником був визнаний батько ОСОБА_16 , а представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 була адвокат ОСОБА_18 .

Згідно до ч.3 ст.44 КПК України про залучення законного представника обвинуваченого слідчий, прокурор виносить постанову, а слідчий суддя, суд - постановляє ухвалу, копія якої вручається законному представнику.

Відповідно до ст.59 КПК України якщо потерпілим є неповнолітня особа або особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник. Питання участі законного представника потерпілого у кримінальному провадженні регулюється згідно з положеннями статті 44 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів провадження суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, залучаючи законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 - її батька ОСОБА_11 , а також залучаючи законного представника ОСОБА_7 його маму ОСОБА_8 на стадії судових дебатів, не виніс відповідні ухвали та не вручив їм копії, що є порушенням вимог КПК України. Даних щодо залучення законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_15 матеріали справи також не містять.

Відповідно до вимог ст.ст.22, 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 1 статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому, частини 4, 5 ст.128 КПК України визначають, що форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Судом першої інстанції, вирішуючи заявлений цивільний позов законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_15 до законного представника неповнолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_16 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги (том 1 а.с.21-29), всупереч нормам чинного законодавства та поданого цивільного позову стягнув кошти з особи, яка не була визнана цивільним відповідачем ( ОСОБА_8 ), особі, яка не була визнана цивільним позивачем ( ОСОБА_11 ).

Положеннями ч.1 ст.129 КПК України допускається вирішення цивільного позову при постановленні ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру.

Згідно зі ст.ст.80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Вирішуючи даний цивільний позов місцевим судом належним чином не було враховано, яка реально завдана шкода та чи підтверджена така документальними доказами, а також жодним чином не вмотивоване рішення в цій частині із зазначенням висновків про наявність підстав для такого стягнення з врахуванням досліджених та проаналізованих доказів.

Залишилися неперевіреними і доводи сторони захисту щодо необхідності застосування положень ст.38 Закону України «Про повну загальну середню освіту», ст.ст.26, 54 Закону України «Про освіту» та Положення про організацію роботи з охорони праці та безпеки життєдіяльності учасників освітнього процесу в установах і закладах освіти, а також жодних мотивів суд першої інстанції в ухвалі не навів на спростування заперечень захисника на предмет відсутності в даному випадку факту вчинення суспільно небезпечного діяння.

Колегія суддів наведені порушення вимог КПК України вважає істотними та такими, що перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне й обґрунтоване рішення і які в свою чергу позбавляють можливості колегію суддів апеляційного суду зробити висновок про правильність юридичної оцінки дій ОСОБА_7 .

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок чи ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді в суді апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищенаведені порушення у відповідності до ст.412 КПК України є істотними, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, як того вимагає ст.370 цього ж Кодексу, а відтак такими, які згідно з п.3 ч.1 ст.409, ст.415 КПК України є правовою підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Таким чином апеляційна скарга законного представника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково.

У зв`язку із скасуванням ухвали суду з процесуальних підстав, інші доводи, які наведені у апеляційній скарзі, слід перевірити при новому судовому розгляді.

При цьому, звертає апеляційний суд увагу на те, що згідно з ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та застосування до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 412, 415 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2025 року про часткове задоволення клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_14 про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_7 , скасуватита призначити новий судовий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Головуючий:

Судді: