Справа № 570/1259/25
Номер провадження 1-кс/570/221/2025
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду приміщенні Ріненського районного суду Рівненської області клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України(матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042 від 25.02.2025 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.182, ч.4 ст.190 КК України),

у с т а н о в и в:

оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, при цьомуобґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, слідчий просить обрати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання строком на 2 місяці, поклавши відповідні обов`язки.

Згідно з клопотанням, 25.02.2025 до ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшла заява ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що невідома особа умисно, з 01.01.2025 по даний час, використовуючи його конфіденційну інформацію, уклала на його ім?я кредитні договори на загальну суму приблизно 30 314 грн.

За даним фактом внесені відомості в ЄДРДР за ч.1, 2 ст.182 КК України як незаконне збирання, зберігання, використання, поширення конфіденційної інформації про особу, вчинене повторно та ч.4 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману /шахрайство/, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

30 квітня 2025 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.182, ч.4 ст.190 КК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання повністю і по аналогічних мотивах та пояснив суду про обставини, вказані у ньому. Підтвердила, що власника майна ніхто не повідомляв про те, що її житло обране місцем домашнього арешту для підозрюваного.

Підозрюваний не заперечував щодо обрання відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, умови якого йому зрозумілі. Повідомив, що проживає з фактичною дружиною, з якою мають спільну малолітню дитину, у будинку, який належить бабусі дружини, при цьому вони обидвоє зареєстровані за іншими адресами. Його мама померла давно, а батько тривалий час проживає за кордоном.

Заслухавши їх думку, з`ясувавши обставини та вивчивши надані матеріали кримінального провадження, вважаючи їх достатніми для винесення рішення, слідчий суддя прийшов до таких висновків.

Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність, ніхто не може бути позбавлений свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

За змістом ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ст.177 КПК України основною метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу зобов`язує слідчого суддю встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді даного клопотання суд з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень. Доказами, які дають для цього підстави та сумнівів у суду не викликають, є протоколи допиту потерпілого та підозрюваного, тимчасового доступу, огляду речей та документів. Суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення. Вирішуючи питання обгрунтованості підозри суд визначив, що вона досягає рівня, необхідного для обрання запобіжного заходу та є обгрунтованою в тій мірі, яка обумовлює характер обмеження прав і свобод підозрюваного, стосовно якого обирається запобіжний захід певного виду.

За визначенням, яке містить рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Зібрані органами досудового розслідування докази на даному етапі досудового розслідування дають достатні підстави вважати, що особа обґрунтовано підозрюється в інкримінованому йому злочині.

Суд встановив, що підозрюваний схильний до шкідливих звичок, офіційно непрацевлаштований, притягувався до кримінальної відповідальності.

Це дає достатні підстави вважати, що він на шлях виправлення не стає і не має наміру переглядати свою поведінку щодо ведення способу свого життя з дотриманням норм закону, а також може у подальшому вчинити інші кримінальні правопорушення.

Окрім того, усвідомлюючи реальність покарання за вчинені ними злочини, санкція тяжкого злочину передбачає позбавлення волі на строк до восьми років, може вжити заходів, щоб переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Будучи обізнаним про коло осіб, кому відомо, чи може бути відомо про обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, зокрема знаючи потерпілого, шляхом умовлянь, вчинення тиску, погроз та/або будь-яким іншим чином вплинути на цих осіб з метою зміни показань, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

Підозрюваний може перешкоджати завершенню провадження у розумні строки шляхом неприбуття до слідчого.

Враховуючи дані про його особу та відсутність стримуючих факторів, а також тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, перевіривши наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, вважаю, що ця особа за певних умов може порушити свої процесуальні обов`язки. Зазначені обставини є виправданими та необхідними елементами, які визначають потребу у застосуванні відносно даної особи запобіжного заходу.

Разом з тим, вважаю, що прокурор під час судового розгляду не зміг довести, що незастосування більш суворого запобіжного заходу не зможе запобігти настанню ризиків, наявність яких була зазначена у клопотанні і встановлена у судовому засіданні.

При оцінці пропорційності застосування запобіжного заходу певного виду для запобігання встановленим ризикам та з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, слідчий суддя враховує досліджені під час судового засідання матеріали та індивідуальні особливості кримінальногь провадження, беручи до уваги відомості про особу підозрюваного, та внаслідок цього має визначити такий запобіжний захід, який є достатнім для запобігання неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Суд зауважує, що згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» домашній арешт, з урахуванням його ступеня та інтенсивності, вважається позбавленням волі за змістом статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Законним та обґрунтованим вважається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Видається доречним, щоб ініціатор клопотання про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту мав відповідну інформацію і міг довести, що власники житла або інші мешканці не заперечують проти того, щоб ця особа знаходилася у їх житлі під домашнім арештом.

Таким чином, клопотання, що надійшло до суду, не в повній мірі відповідає вимогам КПК України, тому у його задоволенні необхідно відмовити, разом з тим, необхідно вирішити питання обрання запобіжного заходу.

Відповідно до ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені обов`язки, передбачені ст.194 КПК України. Суд роз`яснює, що у разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Застосування особистого зобов`язання дозволяє досягти завдання кримінального провадження, а також забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків завдяки незначній мірі процесуального примусу, що характеризує його як найменш обтяжливий запобіжний захід.

Таке рішення забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, і відповідатиме Конституції України, вимогам КПК України, нормам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ст.309 КПК України визначений виключний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Скарги на ухвали щодо застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. Разомз тим, враховуючи вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка передбачає право на справедливий суд, позбавлення за даних обставин права на апеляційне оскарження є фактично порушенням принципів рівності всіх перед законом і судом та доступу до правосуддя.

Керуючись ст.176, 179, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

відмовити у клопотанні про застосування запобіжного заходу: домашній арешт.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язок прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожним викликом; повідомляти їх про зміну свого місця перебування.

Строк дії обов`язків становить два місяці.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора під час досудового розслідування та судового провадження, відповідно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Слідчий суддя ОСОБА_1