Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/8694/24
У Х В А Л А

29.07.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за обвинуваченнм ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 201-4, ч. 3 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах третьої особи ОСОБА_5 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту транспортного засобу.

В обґрунтування клопотання зазначає про те, що ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду від 14.08.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000002 від 04.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201-4 КК України, накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження і користування на автомобіль марки «Mercedes benz» моделі «Sprinter 316 CDI», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Арешт на транспортний засіб накладено судом з метою збереження речового доказу. Заявник вказує, що у вищевказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 не є обвинуваченим.

Разом з тим вважає, що всі необхідні слідчі дії пов`язані із вищезазначеним автомобілем вході досудового розслідування та які були підставою для суду про накладення арешту проведено і подальше зберігання автомобіля на майданчику тимчасово утримання транспортних засобів є недоцільним. Крім цього перебування автомобіля на відкритому просторі псується через вплив на нього погодних умов, а отже втрачає свою цінність, що завдає майнової шкоди ОСОБА_5 як власнику транспортного засобу.

Автомобіль оглянуто і подальше його зберігання на арешт майданчику не є доцільним.

В судове засідання ОСОБА_5 не з`явилися, його представник клопотання підтримав.

Вивчивши матеріали провадження, суд вважає, що клопотання про скасування арешту майна підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно ч.1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Частиною 2 ст.174 КПК України встановлено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду від 14.08.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 04.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201-4 КК України, накладено арешт зокрема на автомобіль марки «Mercedes benz» моделі «Sprinter 316 CDI», р.н. НОМЕР_1 , технічний паспорт та ключі запалювання до нього.

Транспортний засіб оглянутий, слідова інформація зафіксована, проведено всі необхідні дії із вказаними автомобілем, тобто досягнута та мета, яка слугувала підставою для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відповідно подальше його зберігання на арешт майданчику не є доцільним.

Враховуючи вищевикладене, встановлено, що зберігання автомобіля на відкритій місцевості може призвести до пошкодження автомобіля, тому є підстави для передання його на зберігання ОСОБА_5 як законному володільцю автомобіля, який був придбаний та зареєстрований у передбаченому законом порядку та реалізовував своє право щодо свободи користування та розпорядження автомобілем як власник, при цьому накладений арешт продовжує свою дію та забезпечить завдання арешту майна.

Приймаючи таке рішення суд, серед вищезазначеного враховує, що володілець автомобіля ОСОБА_5 не є обвинуваченим по даному кримінальному провадженню. Автомобіль оглянутий, всі необхідні процесуальні дії органом досудового слідства виконані, тому, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України суд вважає за можливе змінити спосіб арешту майна, а саме передати вказаний автомобіль та документи до нього на відповідальне зберігання заявнику ОСОБА_5 , як законному власнику, заборонивши йому відчужувати та розпоряджатися майном.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що клопотання слід задоволити частково та передати ОСОБА_5 належний йому автомобіль марки «Mercedes benz» моделі «Sprinter 316 CDI», р.н. НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання, із позбавленням ОСОБА_5 права відчужувати та розпоряджатися майном, попередивши його про необхідність збереження арештованого майна та, що в разі вчинення незаконних дій щодо автомобіля та документів до нього, він може нести кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

Керуючись ст.107,132,167,168,170,172,173,174,175 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання задоволити частково.

Передати автомобіль марки Mercedes-Benz моделі Sprinter 316 CDI, р.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі запалювання до нього - законному власнику ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 на відповідальне зберігання, із позбавленням права на відчуження, розпорядження майном, до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку.

Попередити ОСОБА_5 про необхідність збереження арештованого майна та роз`яснити, що в разі вчинення незаконних дій щодо автомобіля він може нести кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

Ухвала не підлягає оскарженню, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1