ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №646/3533/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1209/25 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.4 ст.185 КК України

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03 березня 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Харкова, громадянки України, із професійно-технічною освітою, непрацюючу, незаміжню, маючу сина ОСОБА_9 , 2014 року народження, зареєстровану та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:

-10.07.2023 Комінтернівським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17000 грн., 03.10.2023 ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова вказане покарання замінено на 240 год. громадських робіт,

засуджено за ч.4 ст.185 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10.07.2023, замінене ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 03.10.2023, у виді 240 годин громадських робіт, що відповідно до положень ст.72 КК України відповідає 30 дням позбавлення волі, та визначено остаточне покарання 5 років 6 місяців 20 днів позбавлення волі.

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Як установив суд, 14.10.2023 року, в період часу з 12 год. 30 хв. до 14 год. 00 хв., більш точний час не встановлено, ОСОБА_8 , у період дії воєнного стану, який введено Указом Президента України від 24.02.2022 року за № 64/2022, перебуваючи на дитячому майданчику, розташованому поблизу домоволодіння № 3 по вул. Сохора у м. Харкові, побачила на лавочці мобільний телефон ТМ «Samsung Galaxy A73 5G 8/256GB». Реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , переконавшись, що її дії є непоміченими, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, здійснила викрадення вказаного мобільного телефона ТМ «Samsung Galaxy A73 5G 8/256GB» з серійним номером SM-A736B/DS, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 13120 грн. 00 коп., який належить неповнолітній потерпілій ОСОБА_10 , поклавши його у кишеню своєї куртки. ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зникла, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду на вказану суму.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Указала, що ОСОБА_8 знайшла телефон на лаві майданчику, де не було сторонніх осіб, а отже, їй було не відомо час вибуття майна з володіння потерпілої. Очевидцем втрати телефону потерпілою ОСОБА_8 також не була. Умислу на крадіжку вона не мала, оскільки у судовому засіданні фактично визнавала те, що вона його знайшла, не маючи сумніву у тому, що крадіжки не відбулося, бо власниці телефону вона не бачила. Не бачила ОСОБА_8 також і неповнолітня потерпіла, що фактично спростовує її свідчення, що вона відійшла лише на 100 метрів від дитячого майданчика. Можливості ідентифікації власника майна у ОСОБА_8 не було, скільки часу пройшло між втратою телефона власницею та прибуттям до дитячого майданчику обвинуваченої не відомо ОСОБА_8 . Але, оскільки на майданчику та довкола осіб не було, відповідно, нею було здійснено висновок, що це є її знахідка. Юридичного обов`язку відшукувати власника телефону у ОСОБА_8 немає. Зауважила, що допитані у справі свідки, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не були свідками подій, але характеризували обвинувачену як працьовиту та не спроможну на вчинення крадіжок. Свідок ОСОБА_13 надала свідчення щодо того, що не підтримує свідчень, які давала на досудовому розслідуванні та взагалі також обставин події не бачила, а співробітники поліції у протоколі допиту виклали її свідчення на власний розсуд. Вважає, що фактично дана справа базується виключно на визнанні причетності до подій ОСОБА_8 та свідченнях неповнолітньої потерпілої, яка не заперечувала того, що телефон забула на лаві дитячого майданчику, а у подальшому коли повернулася через деякий час за ним то його не знайшла.

Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_14 за ст.193 КК України, призначити покарання у межах санкції давної статті.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченої, захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, кваліфікація її дій за ч.4 ст.185 КК України ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються сукупністю доказів, а саме:

-показаннями допитаної у судовому засіданні неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що у неї є мобільний телефон ТМ «Samsung», який їй подарував батько. Близько 12 год. 00 хв. 14.10.2023 року вона з подругами сиділа на лавочці, яка знаходиться на дитячому майданчику, біля будинку № 3 по вул. Сохора у м. Харкові. Вказаний телефон вона поклала на лавочку та через 5 хв. відійшла по власних справах на відстань близько 100 м. Повернувшись, побачила, що телефона на місці, де вона його залишала, не було. Хто саме вкрав телефон, вона не бачила;

-заявою ОСОБА_15 від 14.10.2023 року, згідно якої він звернувся до правоохоронного органу щодо розшуку мобільного телефону ТМ «Samsung», належного його доньки, який вона залишила 14.10.2023 року на лавочці, розташованій на дитячому майданчику в районі домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с.98 т.2);

-постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання - картонну коробку з-під телефону ТМ «Samsung Galaxy A73 5G 8/256GB», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ; чек за оплату Cactus (а.с. 99-104 т.2);

-протоколом огляду місця події від 08.11.2023 року та відеозаписом до нього, під час проведення якого була оглянута територія відкритої ділянки місцевості по вул. Дизельній, 1 у м. Харкові за участю, окрім інших, ОСОБА_16 , який зазначив, що 15.10.2023 року близько 13 год. 00 хв. він на зупинці зустрів незнайому жінку на ім`я ОСОБА_17 , яка запропонувала йому придбати у неї за 500 грн. 00 коп. мобільний телефон. При цьому остання повідомила, що вказаний телефон належить їй. ОСОБА_16 надав придбаний телефон ТМ «Samsung Galaxy A73 5G 8/256GB», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з чохлом силіконовим чорного кольору з білими візерунками та з наліпкою червоного кольору, який був вилучений (а.с.105-109 т.2);

-протоколом огляду предмету від 08.07.2023 з якого вбачається, що було оглянуто мобільним телефоном ТМ «Samsung Galaxy A73 5G 8/256GB», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з чохлом силіконовим чорного кольору з білими візерунками та з наліпкою червоного кольору (а.с.110-115, 117 т.2);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.11.2023 року, під час проведення якого ОСОБА_18 впізнала ОСОБА_8 за формою обличчя як особу, яка 14.10.2023 року в районі домоволодіння АДРЕСА_2 знаходилась біля кіоску, після чого забрала щось з лавочки (а.с.118-120 т.2);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.11.2023 року, під час проведення якого ОСОБА_19 впізнала ОСОБА_8 за формою обличчя, носу та губ як особу, яка 14.10.2023 року в районі домоволодіння АДРЕСА_2 знаходилась біля кіоску, після чого підійшла до лавочки та щось з неї забрала (а.с.121-123 т.2);

-висновком експерта № СЕ-19/121-23/24209-ТВ від 27.10.2023, згідно якого вартість мобільного телефону ТМ «Samsung Galaxy A73 5G 8/256GB» станом на 14.10.2023 року складає 13120 грн. 00 коп. (а.с.125-129 т.2);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 07.12.2023 року та відеозаписом до нього, під час проведення якого обвинувачена показала та розказала про обставини викрадення нею 14.10.2023 року в районі домоволодіння АДРЕСА_2 з лавочки мобільного телефона ТМ «Samsung», який вона 15.10.2023 року продала за 500 грн. 00 коп. (а.с.131-134 т.2);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.11.2023, під час проведення якого ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_8 за формою обличчя, носу та губ як особу, яка 15.10.2023 продала йому за 500 грн. 00 коп. мобільний телефон (а.с.135-137 т.2).

Частиною 4 ст.185 КК України встановлено відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 стверджує, що ОСОБА_8 не мала умислу на викрадення чужого майна, що свідчить лише про привласнення нею знахідки - мобільного телефону. Однак ці твердження спростовуються вищенаведеними доказами, які у своїй сукупності об`єктивно підтверджують умисел ОСОБА_8 саме на таємне викрадення чужого майна.

Так, за нормативним визначенням крадіжка - це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Встановлені у даному кримінальному провадженні обставини свідчать про те, що ОСОБА_8 знайшла мобільний телефон у громадському місці - на лавці дитячого майданчика, де не було ознак остаточного вибуття майна з володіння власника.

Обвинувачена, не вживши жодних заходів для повернення мобільного телефону чи з`ясування обставин його знаходження, одразу вимкнула пристрій, залишила місце події, чим умисно перешкодила власнику поновити право на володіння забутим у відомому місці майном, що свідчить про вчинення крадіжки з корисливим мотивом, після чого розпорядилася чужим майном продала його третій особі за готівку, чим фактично підтвердила намір звернути чуже майно на свою користь.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи скарги захисника не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин кримінального правопорушення.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого в умовах воєнного стану, - є правильним.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на правильність висновків суду і були б підставою для скасування вироку, також не встановлено.

Покарання ОСОБА_8 призначене відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням характеру і ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та всіх даних про її особу, воно є необхідним і достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів.

Враховуючи викладене, підстави для скасування або зміни вироку - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: