Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5084/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/314/25
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

підозрюваного: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 15 квітня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 15 квітня 2025 року задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 до 29 квітня 2025 року, без визначення розміру застави.

Слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та наявність обґрунтованої підозри за ч.5 ст.407 КК України, а тому відповідно, застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків та запобігання наведеним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В апеляційній скарзі з доповненнями і змінами захисник просить прийняти рішення в порядку ст.206 КПК України щодо порушення прав підозрюваного ОСОБА_6 під час затримання.

Вказує, що ОСОБА_6 було затримано без ухвали слідчого судді і складено протокол затримання, а на момент розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу підозрюваний мав бути звільнений з під варти.

Стверджує, що підозрюваного затримано 12.04.2025 року о 15 год., а тому строк досудового розслідування повинен був відновлений цього ж дня, а не 14.04.2025 року.

Зазначає, що КПК України не містить положень щодо поза процесуального затримання особи в період дії зупиненого провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим заходом і він може бути застосованим тоді, коли жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених у ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що з 11.05.2023 року по 28.09.2024 військовослужбовець за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 самовільно залишив місце служби у військовій частині НОМЕР_1 .

28.09.2024 року ОСОБА_6 оголошено підозру за ч.5 ст.407 КК України.

13.11.2024 року ОСОБА_6 оголошений у розшук .

14.04.2025 року встановлено місце перебування підозрюваного ОСОБА_6 та його затримано.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Крім того, з практики Європейського Суду з прав людини випливає, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Наявні у провадженні докази, також на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_6 міг вчинити вище зазначене кримінальне правопорушення.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Слідчий суддя також достатньо обґрунтував свої висновки про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, прокурором доведено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, яке йому загрожує, в разі визнання його винним, вказують на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу.

Апеляційний суд зважає і на те, що при розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 та неможливості у застосуванні менш суворого запобіжного заходу.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 , що на момент розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу підозрюваний ОСОБА_6 мав бути звільнений з під варти, оскільки був затриманий 12.04.2025 року то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту його фактичного затримання.

Згідно з ч. 5 ст. 208 КПК України про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол.

Відповідно до ч.2 ст.211 КПК України затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.04.2025 року, що фактичне затримання ОСОБА_6 відбулось 14.04.2025 року о 12 год. 07 хв. за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги, 54.(а.с. 16-18)

15.04.2025 року слідчий ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 .

З огляду на викладене, слідчий у строк визначений КПК України звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , а тому права підозрюваного не були порушені.

Що стосується доводів захисника про фактичне затримання ОСОБА_6 12.04.2025 р. працівниками патрульної поліції та перебування його під контролем з неможливістю вільно пересуватися у Військовій службі правопорядку то вказані доводи є голослівними та не підтверджуються матеріалами справи, в якій відсутні докази, що підтверджують затримання ОСОБА_6 , в рамках даного кримінального провадження.

Натомість апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем, який повинен виконувати вимоги Конституції України, Законів України, статутів Збройних сил України, виконувати поставлені йому завдання, підкорятися наказам командирів і начальників, що з врахуванням воєнного стану свідчить що його статус військовослужбовця має певні обмеження щодо вільного пересування та проведення часу на свій розсуд.

Знаходження ОСОБА_6 у військовому підрозділі у зв`язку з виконанням цим підрозділом делегованих йому функцій з метою забезпечення правопорядку серед військових не свідчить про свавільне позбавлення волі ОСОБА_6 та не є затриманням в розумінні ст. 207-209 КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги, також не спростовують правильність висновків слідчого судді.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 15 квітня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: