КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/2996/2025 Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000199, внесеному до ЄРДР 28 червня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк два роки,

визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року, з урахуванням положень пп. а-1 п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України щодо переведення покарань в один вид, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що28 червня 2024 року, приблизно о 18.20 год., перебуваючи на зупинці громадського транспорту на вул. Тростянецькій, що знаходиться у Дарницькому районі міста Києва, побачив на асфальті поліетиленовий пакет з пазовою застібкою, з вмістом порошкоподібної речовини, а саме з вмістом психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін. У цей час в останнього виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання цієї психотропної речовини для особистого вживання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, обіг якої обмежено, - амфетамін, ОСОБА_7 підняв та поклав поліетиленовий пакет з пазовою застібкою з вмістом порошкоподібної речовини до правої маленької кишені шортів, які на той час були одягнені на останньому, тим самим умисно, незаконно придбав та розпочав незаконно зберігати при собі, і у подальшому направився пішки до станції метро «Харківська» у м. Києві.

Після чого, ОСОБА_7 28 червня 2024 року, приблизно о 19.20 год., продовжуючи свої злочинні дії, незаконно зберігаючи при собі вказану психотропну речовину, зайшов до вестибюлю станції метро «Харківська» у м. Києві, де і був зупинений працівником поліції та на запитання щодо наявності речей, обіг яких обмежений або заборонений законом, повідомив, що у правій маленькій кишені шортів, які одягнені на останньому, знаходиться поліетиленовий пакет з пазовою застібкою, з вмістом порошкоподібної речовини, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін.

У подальшому ОСОБА_7 був затриманий у порядку ст. 298-2 КПК України та у присутності двох понятих чоловічої статі, було проведено особистий обшук та огляд речей ОСОБА_7 , в ході якого із правої маленької кишені шортів, які були одягнені на останньому, вилучено поліетиленовий пакет з пазовою застібкою з вмістом порошкоподібної речовини, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 0,389 г.

Амфетамін згідно з постановою КМУ від 6 травня 2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» «Список № 2 Психотропні речовини, обіг яких обмежено» у «Таблиці ІІ» є психотропною речовиною, обіг якої обмежено.

Цим же вироком вирішено питання судових витрат та доля речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зв`язок із судом був дуже поганий, він не чув, про що говорили учасники в судовому засіданні та погано розумів питання судді. Він неодноразово наголошував суду про це, однак, розгляд справи все ж таки відбувся. Вважає вирок надто суворим.

Захисник ОСОБА_8 , повідомлений у встановленому законом порядку про день, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Обвинувачений вважав можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника.

Вислухавши позицію обвинуваченого, прокурора, який не заперечував проти проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника, у т.ч. і з огляду на позицію обвинуваченого, колегія суддів, враховуючи думку учасників апеляційного розгляду, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши наявні у справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК Українине досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і ніким з учасників апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

За встановлених обставин дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України кваліфіковані правильно, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за ст. 309 КК України.

При цьому колегія суддів враховує, що під час апеляційного розгляду обвинувачений не заперечував своєї вини, вважаючи, що йому призначене суворе покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про призначення йому суворого покарання, то колегія суддів вважає їх непереконливими.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: молодий вік, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, з неповною вищою освітою, раніше судимий; обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням встановленого суд дійшов висновку про обрання обвинуваченому найбільш суворого виду покарання у виді позбавлення волі, але на мінімально передбачений строк.

На підставі ст. 71 КК України остаточне покарання суд визначив за сукупністю вироків, оскільки після засудження ОСОБА_7 вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк два роки, обвинувачений вчинив нове кримінальне правопорушення, маючи невідбуте покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що за змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з положеннями ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК полягає у з`ясуванні судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК слід розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Санкція ч. 2 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, у т.ч. те, що обвинувачений не працює, даних про наявність джерела доходу обвинуваченого матеріали справи не містять і стороною захисту не надані, те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення через нетривалий проміжок часу після засудження його за ч. 1 ст. 309 КК України, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 1 року позбавлення волі, що не є суворим.

Окрім того, колегія суддів враховує, що відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк два роки з покладенням обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КПК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнаний винуватим оскаржуваним вироком, вчинено останнім 28 червня 2024 року, тобто, до відбуття покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таким чином, з огляду на те, що обвинувачений вчинив нове кримінальне правопорушення в період невідбутої частини покарання за попереднім вироком, суд першої інстанції обґрунтовано призначив остаточне покарання обвинуваченому з застосуванням положень ст. 71 КК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що за ч. 2 ст. 309 КК України, обвинуваченому призначене мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 2 ст. 309 КК України. До вказаного покарання на підставі ст. 71 КК України суд першої інстанції приєднав частину невідбутого ОСОБА_7 покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Києва 20 травня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України, застосувавши правила складання покарань, передбачені ст. 72 КК України, а саме, те, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду, та остаточно, за сукупністю вироків, призначив обвинуваченому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, що з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого не є занадто суворим.

Таким чином колегія суддів доходить висновку, що призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами, а тому апеляційна скарга обвинуваченого є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Істотних порушень вимог закону, які б давали суду підстави для зміни або скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 рокущодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України -залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, обвинуваченим ОСОБА_7 , який утримується під вартою, - у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4