Справа № 465/5313/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/405/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м.Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання:

-за ч.1 ст.307 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за сукупністю кримінальних правопорушень призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 12.07.2018 по 21.09.2021 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів, судових витрат, застави.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 06.06.2018 приблизно о 15:31 год., перебуваючи поблизу будинку №6 по вул.Єфремова у м.Львові, діючи умисно, незаконно збув ОСОБА_9 фрагмент таблетки білого кольору, яка згідно висновку експерта №3/514 від 12.06.2018 є наркотичним засобом, обіг якої обмежено - бупренорфін, загальною масою 0,0035 грам, за що отримав грошову винагороду в сумі 240,00 грн.

Окрім цього, ОСОБА_6 , 12.07.2018 приблизно о 16:40 год., перебуваючи поблизу будинку №20 по вул.Глибокій у м.Львові, діючи умисно, повторно, незаконно збув ОСОБА_9 фрагмент таблетки білого кольору, яка згідно висновку експерта №3/630 від 31.07.2018 є наркотичним засобом, обіг якої обмежено - бупренорфін, загальною масою 0,0021 грам, за що отримав грошову винагороду в сумі 250,00 грн.

На вказаний вирок захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржений вирок в частині призначеного покарання - змінити. ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 307, та ч.2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст. 307 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 307 КК України, з урахуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Застосувати до ОСОБА_6 положення ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбуття покарання, за даним вироком, у виді п`яти років позбавлення волі, встановивши йому іспитовий термін від одного до трьох років, на розсуд суду.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що при призначенні покарання, судом належним чином не було враховано, що ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні вже відбув частину призначеного покарання перебуваючи під вартою до внесення за нього застави в період часу з 12.07.2018 року по 21.09.2021 року. Враховуючи зазначену обставину, морально-психологічний стан ОСОБА_6 на даний час унеможливлює повторне потрапляння в місця неволі, оскільки ОСОБА_6 вже свідомо став на шлях виправлення.

Після інкримінованих подій, в ході судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_10 в повній мірі усвідомив протиправний характер своїх дій та щиро розкаявся у вчиненому, інших кримінальних правопорушень не вчиняв. Згідно ст.89 КК України є раніше не судимим, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, раніше до ОСОБА_6 не було застосовано дію ст.ст. 75,76 КК України. На підставі цього, сторона захисту вважає обґрунтованим застосування до ОСОБА_6 при призначенні покарання дії ст. 69 КК України та звільнення від покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст.ст.75, 76 КК України.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, з повідомлення (у телефонному режимі) його матері встановлено, що ОСОБА_6 на даний час перебуває за місцем проживання, відтак, колегія суддів постановила слухати справу за його відсутності. Із чим погодився його захисник адвокат ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, які, згідно положення ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами, характеризуючі дані на обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліках у психо-, наркологічному диспансерах не перебуває, не одружений, дітей на утриманні не має, з 15.07.2023 працює комірником у ТОВ "Група Ліард", враховано і стан здовов`я обвинуваченого

.

Колегія суддів не бере до уваги покликання сторони захисту на наявність пом`якшуючої обставини - щирого каяття, оскільки така, на думку суду, носить виключно формальний характер з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності. З матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_6 не визнавав усіх обставин кримінального правопорушення впродовж судового розгляду, тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально у судових дебатах, вказавши на щире каяття та визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття. Відтак, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 правомірно не визнав щире каяття, як обставину, що пом`якшує його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 листопада 2023 року справа N641/1067/23, суд першої інстанції дійшов вірного переконання, що необхідною і достатньою мірою покарання для перевиховання обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів може бути покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Окрім того, на підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 12.07.2018 моменту фактичного його затримання до 21.09.2021 моменту звільнення у зв`язку з внесенням застави, із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі. Відтак, колегія суддів не бере доводи апеляційної скарги захисника в тій частині, що при призначенні покарання, судом першої інстанції належним чином не було враховано, що ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні уже відбув частину призначеного покарання, перебуваючи під вартою до внесення за нього застави в період часу з 12.07.2018 року по 21.09.2021 року, оскільки така є голослівною.

Покликання адвоката ОСОБА_7 на ту обставину, що призначене покарання є занадто тяжким та є підстави до застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69,75, 76 КК України, не заслуговує на увагу, а тому підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання колегія суддів не вбачає.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду, так як є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Франківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4