Номер провадження:1-кс/521/2705/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
29 липня 2025 року м.Одеса
Також отримала лист ВП № 1 ОРУП ГУНП в Одеській області №60.1/М-1471 від 13.12.2024 року із повідомленням про задоволення клопотання про долучення доказів до матеріалів кримінального провадження. 20.12.2024 року у призначений час вона ознайомилась з матеріалами кримінального провадження. Також того ж дня дізнавачем було допитано її у якості потерпілої, а також зазначено, що вона планує допитати ОСОБА_6 та головного державного виконавця Малиновського ВДВС у м.Одесі ПМУ МЮ (м.Одеса) ОСОБА_7 , вчинити інші слідчі дії. В подальшому з 20.12.2024 року до 21.07.2025 року вона будь-яких відомостей щодо вищезазначеного кримінального провадження не отримувала. 17.07.2025 року вона звернулась до ВП №1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області із трьома клопотаннями: - про долучення доказів, про залучення в якості потерпілого неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та залучення її в якості законного представника неповнолітнього ОСОБА_8 , про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. 21.07.2025 року їй надійшов електронний лист, яким її повідомили, що 30.12.2024 у кримінальному провадженні було прийнято рішення про його закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України та її подане клопотання залишається без розгляду. Постанову про закриття кримінального провадження від 30.12.2024 року вона не отримувала та вважає, що така постанова їй взагалі не направлялась.
Скаргу обгрунтовує тим, що постанова дізнавача про закриття кримінального провадження не мотивована, її зміст не відповідає фактичним обставинам, встановленими матеріалами справи, не містить відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. 20.12.2024 року вона ознайомлювалась з матеріалами кримінального провадження, які складались з трьох томів доказів, наданих нею. Єдине, що зробила дізнавач за період з 01.10.2024 року по 20.12.2024 року включно після поданням нею клопотань 12.12.2024 року склала запит до командира ВЧ НОМЕР_1 про стягнення із заробітної плати гр. ОСОБА_6 аліментів на дитину. Доказів надсилання вищевказаного запиту станом на 20.12.2024 року матеріали кримінального провадження не містили. Взагалі незрозуміло з якою метою такий запит був складений та що саме мала підтвердити запитувана інформація в контексті поданої 19.09.2024 року заяви про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КК України із детальним описом подій в хрологічному порядку, обставин, за яких в період з 26.04.2024 року по вересень 2024 року було виявлено факти приховування ОСОБА_6 доходів, зокрема, у період з січня 2015 року по липень-серпень 2016 року, тобто протягом більш ніж півтора року та в подальшому, що призвело до виникнення заборгованості, що значно перевищує суму виплат за три чи шість місяців відповідних платежів, що свідчить про наявність в його свідомих та умисних діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 КК України. У вищевказаний період ОСОБА_6 отримував дохід з двохджерел: ПАТ «Марфін Банк» та ВЧ НОМЕР_2 , з отримуваного ним в якій грошового забезпечення аліменти не стягувались взагалі, що було виявлено лише 26.04.2024 року по вересень 2024 року за результатами перевірки правильності та повноти нарахування аліментів, проведеної державним виконавцем за весь період їх стягнення з 10.07.2013 року по 14.08.2024 року. Обґрунтованість підозр підтверджена розрахунком заборгованості із сплати аліментів від 22.08.2024 року у ВП №52640756, врученим ОСОБА_3 16.09.2024 року, згідно якого залишок заборгованості зі сплати аліментів станом на серпень 2024 року складає 107663,41 грн. Тобто, дізнавачем не було здійснено жодної з необхідних процесуальних слідчих (розшукових) дій для повного, всебічного, неупередженого дослідження обставин кримінального провадження. Висновки зроблені передчасно, без вирішення питання про необхідність отримання усіх фактичних даних для висновку про недостатність доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливості їх отримати. Таким чином, постанова про закриття кримінального провадження від 30.12.2024 року не може містити достатніх даних щодо проведення слідчих дій, направлених на перевірку тверджень щодо вчинення кримінального правопорушення, а також не надана правова оцінка наявним матеріалам провадження. Відтак, дізнавачем не просто не вжито всіх можливих передбачених законом заходів для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин, викладених в заяві, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законного процесуального рішення, а взагалі не вжито ніяких.
Таким чином, вважає постанову незаконною та передчасною, оскільки не здійснено необхідні слідчі дії, не зібрані необхідні докази. Досудове розслідування здійснено поверхнево, неповно, одностороннє, необ`єктивно, у зв`язку з чим просить скасувати постанову дізнавача про закриття кримінального провадження.
ОСОБА_3 надала до суду заяву про розгляд скарги за її відсутності. Наполягала на її задоволенні.
Згідно з п.3 ч.1 ст.303 КПК України під час досудового провадження можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення дізнавача про закриття кримінального провадження, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Вимогами ст.2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з ч.1 ст.9 КПК України, суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади, країни, цього Кодексу, під час кримінального провадження зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України визначено, що керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті , що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно зі ст.84КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
За загальним правилом, визначеним в ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Відповідно до вимог ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру та спеціальної конфіскації, а сам процес доказування полягає доказування у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Статтею 94 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається вразі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення та закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що його виключають. А тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження й оцінки слідчим доказів у сукупності.
Таким чином, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Згідно із п.2 ч.5 ст.110КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження.
У відповідності до вимог ст.9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Таким чином, оскаржувана постанова винесена в порушення вимог ч.5 ст.110 КПК України, оскільки прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим показань, документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
З огляду на встановлені в ході розгляду скарги обставини, слідчий суддя вважає, що постанова дізнавача про закриття кримінального провадження є необґрунтованою, оскільки рішення про відсутність в діянні невстановленої особи складу кримінального правопорушення прийнято передчасно, без вжиття всіх передбачених законом заходів для встановлення складу кримінального правопорушення та належної правової оцінки встановленим обставинам, а також об`єктивної оцінки всім наданим доказам.
Згідно ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Керуючись ст.ст.284, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя-
П О С Т А Н О В И В :
Скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1