печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001317, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.08.2024 у справі № 757/37314/24-к на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи клопотання, адвокат зазначає, що арешт на посвідчення водія накладено необґрунтовано. Так, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, оскільки вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 ч.2 ст. 167 КПК України, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, виконання положень щодо спеціальної конфіскації, що встановлюються під час кримінального провадження, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів. Проте, посвідчення водія на ім?я ОСОБА_4 є документом, що посвідчує право на керування транспортним засобом, а не майновим активом у класичному розумінні. Посвідчення водія не є знаряддям вчинення злочину, не містить доказової цінності, не потрібно для подальшого розслідування. Арештоване посвідчення водія не є речовим доказом у справі, не є джерелом інформації щодо обставин злочину, не використано для вчинення кримінального правопорушення, обмеження права керування транспортом не передбачено як запобіжний захід у межах ст. 307 КК України. Арешт порушує право особи на вільне пересування та працю. В результаті вилучення та накладення арешту на належне майно, ОСОБА_4 позбавлений свого законного права на володіння, розпорядження та користування ним.

Адвокат ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій просить розглянути клопотання про скасування арешту за її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Прокурор в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду клопотання Офіс Генерального прокурора повідомлений завчасно та належним чином. Будь-яких заяв на адресу суду не надходило.

З урахуванням викладеного, принципів диспозитивності кримінального провадження та розумності строків, слідчий суддя вважає, що сторонам було надано достатньо часу та можливостей для реалізації свого права для участі в розгляді клопотання або ж повідомлення своєї процесуальної позиції по суті клопотання шляхом подання до суду письмової позиції, а тому обґрунтовані підстави для відкладення розгляду відсутні, неявка учасників провадження, що повідомлені належним чином, розгляду клопотання по суті не перешкоджає.

Вивчивши матеріали справи, слідчий суддя надходить до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів, що надані в обґрунтування клопотання про скасування арешту майна, Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0001317 від 14.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України.

В рамках означеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.08.2024 у справі № 757/37314/24-к накладено арешт на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series A N 296-A, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягнути (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходив з того, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, виконання положень щодо спеціальної конфіскації, що встановлюються під час кримінального провадження, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів.

Поряд з тим, сам по собі факт визнання певного майна речовим доказом у кримінальному провадженні не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Водночас прокурор в судове засідання не з`явився та не навів обставин, яким чином посвідчення водія може бути використано в якості речового доказу, які сліди розслідуваних злочинів (а саме, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України) на собі містять, не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких залишається нагальна необхідність у збереженні накладеного арешту на вказане майно, тоді як арешт на його майно накладено ще 26.08.2024.

З урахуванням наведених представником власника майна доводів, тривалості застосування заходу забезпечення кримінального провадження - арешту майна (з 26.08.2024), відсутності даних, що арештоване посвідчення водія може бути використано як речовий доказ, а ненакладення арешту може якимось чином негативно позначитись на досудовому розслідуванні, того, що орган досудового розслідування не вважав за необхідне заперечити доводи клопотання, слідчий суддя вважає, що в застосуванні такого заходу забезпечення об`єктивна необхідність відпала.

Виходячи з вищевикладеного, оскільки в подальшому арешті зазначеного майна відпала потреба, наявні обґрунтовані підстави, передбачені абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, для скасування арешту майна.

Відтак клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.08.2024 у справі № 757/37314/24-к на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1