Справа № 304/261/25 Провадження № 1-кп/304/170/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

їх захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу та клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у кримінальних провадженнях № 0000226 від 16 серпня 2023 року та №0000016 від 15 січня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Порошково Перечинського району Закарпатської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , без освіти, працевлаштованого неофіційно, одруженого (має на утриманні п`ятьох малолітніх дітей), громадянина України, раніше не судимого,

та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Порошково Перечинського району Закарпатської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_3 , без освіти, одруженого (має на утриманні шістьох малолітніх дітей), громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 121 КК України,

У С Т А Н О В И В:

на розгляді суду перебуває об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК України.

Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому просив продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

Обґрунтовуючи клопотання прокурор, зокрема, зазначає, що наявність обґрунтованої підозри підтверджується зібраними у провадженні доказами, а саме рапортом оперативного чергового про смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; протоколом прийняття заяви від 07 серпня 2023 року щодо вжиття заходів для притягнення групи осіб, які спричинили ОСОБА_8 тілесні ушкодження та незаконно проникли до житла; протоколом огляду місця події від 15 серпня 2023 року, в ході якого здійснено огляд трупа ОСОБА_8 ; протоколом огляду місця події, в ході якого проведено огляд будинку АДРЕСА_4 та виявлено пошкоджені вікна і двері на будинку, дерев`яні кілки зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров, на підлозі у кімнаті виявлено пляму речовини бурого кольору, схожої на кров; протоколом огляду місця події від 07 серпня 2023 року, в ході якого проведено огляд домогосподарства АДРЕСА_5 та виявлено п`ять дерев`яних кілків і дерев`яну биту; висновком судово-медичної експертизи № 558 від 20 серпня 2023 року, згідно з яким встановлено, що смерть ОСОБА_8 настала внаслідок тупої травми голови, яка проявилась у вигляді закритої черепно-мозкової травми; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 , яка показала, що саме ОСОБА_6 наносив дерев`яними кілками удари по тілу ОСОБА_8 ; протоколами пред`явлення осіб для впізнання, в ході чого ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_6 та інших осіб, які причетні до вказаного злочину; протоколом слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_9 , під час якого остання відтворила обставини, за яких наносились тілесні ушкодження ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , яка показала, що бачила як ОСОБА_6 та інші особи дерев`яними кілками наносили удари по тілу ОСОБА_8 ; протоколами пред`явлення осіб для впізнання, в ході яких свідок ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_6 та інших осіб як таких, які наносили удари по тілу та голові ОСОБА_8 ; протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 , під час якого остання відтворила обставини, які мали місце 07 серпня 2024 року, в ході чого були нанесенні тілесні ушкодження ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 23 серпня 2023 року, яка показала, що вона бачила як ОСОБА_6 спільно з іншими особами наносив удари дерев`яними палицями по тілу та голові ОСОБА_8 ; протоколами пред`явлення осіб для впізнання від 28 серпня 2023 року, в ході яких свідок ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_6 та інших осіб як таких, які дерев`яним кілком наносили удари по тілу та голові ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 23 серпня 2023 року, яка показала, що бачила як ОСОБА_6 спільно з іншими особами наносив удари дерев`яними предметами по тілу та голові ОСОБА_8 ; протоколами пред`явлення осіб для впізнання від 28 серпня 2023 року, в ході яких свідок ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_6 та інших осіб як таких, які дерев`яним кілком наносила удари по тілу та голові ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 08 серпня 2023 року, який показав, що він бачив як ОСОБА_6 спільно з іншими особами наносив удари дерев`яними палицями по тілу та голові ОСОБА_8 ; протоколами пред`явлення осіб для впізнання від 08 серпня 2023 року, в ході яких свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_6 та інших осіб як таких, які дерев`яним кілком наносили удари по тілу та голові ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 08 серпня 2023 року, який показав, що бачив як ОСОБА_6 спільно з іншими особами наносив удари дерев`яними кілками по тілу та голові ОСОБА_8 ; протоколами пред`явлення осіб для впізнання від 08 серпня 2023 року, в ході яких свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_6 та інших осіб як таких, які дерев`яним кілком наносили удари по тілу та голові ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 29 вересня 2023 року, який показав, що він перебуваючи на посаді медичного працівника приїхав на виклик до села Порошково, де група осіб дерев`яними кілками спричинила ОСОБА_8 тілесні ушкодження, в результаті чого останнього без свідомості доставили в реанімаційне відділення Ужгородської центральної міської лікарні; висновками товарознавчих експертиз від 20 вересня 2023 року, якими оцінена вартість пошкодженого майна та іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Також прокурор в обґрунтування клопотання вказує, що 11 серпня 2023 року ОСОБА_6 виїхав через пункт пропуску «Лужанка» за межі України, у зв`язку з чим 06 жовтня 2023 року винесено постанову про оголошення його у міжнародний розшук, а 19 жовтня 2023 року досудове розслідування даного кримінального провадження зупинено у зв`язку з розшуком підозрюваного. Крім цього ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду від 18 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Зазначає, що 07 січня 2025 року на адресу СМПС ГУ НП в Закарпатській області надійшло повідомлення від ДМПС ГУ НП України про те, що того ж дня на території Словаччини було затримано громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 296 КК України.

Тридцять першого січня 2025 року офісом Генерального прокурора надано доручення щодо проведення процедури видачі (екстрадиції) ОСОБА_6 із Словацької Республіки до України, а 09 квітня 2025 року відбулася фактична передача ОСОБА_6 представникам органу, який здійснює розшук вказаної особи на українсько-словацькому кордоні в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Ужгород Вишнє Нємецке» Закарпатської області; того ж дня на підставі ухвали Перечинського районного суду ОСОБА_6 було затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 квітня 2025 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком до 08 травня 2025 року, строк якого продовжено за ухвалами суду від 29 квітня та 18 червня 2025 року до 16 серпня 2025 року.

Наразі прокурор так само вказує, що зважаючи на встановлені під час досудового розслідування обставини вчинення кримінальних правопорушень та встановлені і підтверджені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, є необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Такими ризиками вважає запобігання спробам переховуватися від суду, оскільки інкриміновані ОСОБА_6 злочини є в тому числі тяжкими, за які, зокрема, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, при цьому обвинувачений вже залишав митну територію України та переховувався від органу досудового розслідування за наведених вище обставин, а також не має постійного джерела доходу; запобігання спробам незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, які допитані і надали викривальні покази стосовно ОСОБА_6 та інших підозрюваних, при цьому ОСОБА_6 достовірно відомо про місце проживання таких свідків і потерпілих, оскільки вони проживають в одному населеному пункті, а відтак такий ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження; запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для обвинуваченого неправдиві показання.

Відтак прокурор вважає, що наведені обставини не дають підстав звертатися до суду з клопотанням про застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки заявлені ризики не зменшилися та продовжують існувати, а тому просить клопотання задовольнити, не визначаючи при цьому у порядку абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК розміру застави як щодо підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний обшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною радою України державою-агресором.

У свою чергу обвинувачений ОСОБА_6 подав суду клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Мотивує клопотання тим, що ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2023 року стосовно нього у порядку ч. 6 ст. 193 КПК було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, після чого 10 квітня 2025 року ухвалою слідчого судді цього ж суду застосовано вказаний запобіжний захід строком на 30 днів до 08 травня 2025 року (включно) без визначення розміру застави.

Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року стосовно нього було продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів до 27 червня 2025 року (включно) без визначення розміру застави, який ухвалою суду від 18 червня 2025 року продовжено до 16 серпня 2025 року включно.

Вказує, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою особи, а тому слідчому судді/суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також обвинувачений вважає, що відпав також ризик його незаконного впливу на потерпілих та свідків, оскільки такі давно судом допитані, їх покази зафіксовані у належній процесуальній формі, а відтак надалі враховуватися судом при прийнятті рішення стосовно запобіжного заходу такий ризик не може. Вважає, що дотримання ним умов запобіжного заходу, а також те, що його процесуальна поведінка відповідає вимогам закону, будь-яких перешкод у проведенні слідчих та процесуальних дій він не чинив, дають суду можливість переглянути раніше обраний стосовно нього запобіжний захід.

Просить також врахувати, що він має на утриманні п`ятьох малолітніх дітей та вагітну дружину, яка наразі перебуває за кордоном, в той час як дітьми опікується бабуся ОСОБА_16 , яка у свою чергу потрапила до медичного закладу та перебуває на стаціонарному лікуванні через значне погіршення стану здоров`я. Відтак займатися дітьми нема кому, тому вважає, що вирішення питання зміни йому запобіжного заходу є нагальним та актуальним, а застосування стосовно нього цілодобового домашнього арешту сприятиме якнайкращим інтересам дітей, при цьому майже нічим не відрізнятиметься від обмеження його волі у випадку подальшого тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу підтримав та просив таке задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини. Вказував на наявність ризиків переховування ОСОБА_6 , який вже перебував у міжнародному розшуку у вказаному кримінальному провадженні, впливу на свідків, оскільки такі ще не допитані судом, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, як от підшукати осіб, які свідчитимуть на його користь. При цьому проти задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу заперечив.

У судовому засіданні представник потерпілих адвокат ОСОБА_4 клопотання прокурора підтримав, а з приводу клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт вважав за можливе, щоб дружина ОСОБА_6 приїхала з Німеччини та доглядала за дітьми.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні проти клопотання прокурора заперечила та просила змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, вказуючи, що дружина обвинуваченого вагітна, перебуває за кордоном та не має наразі змоги повернутися додому; дотепер дітьми опікувалася бабуся, яка потрапила на стаціонарне лікування. На спростування позиції прокурора вказувала на те, що ОСОБА_6 виїхав за межі країни на законних підставах, а відтак його посилання на можливість втечі її підзахисного є некоректним.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 клопотання про зміну запобіжного заходу та позицію свого захисника підтримав, просив застосувати стосовно нього цілодобовий домашній арешт.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали клопотання та надані сторонами матеріали, прийшов до такого висновку.

У відповідності до ст. 29 Конституції України та ст. 176, 177, 178 КПК України право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст. 183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується виключно тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Згідно із ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст. 8 цього Кодексу кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст. 177, 178, 183 КПК України.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд встановив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК України, два з яких є тяжкими злочинами.

Також встановив, що ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2023 року ОСОБА_6 у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, після чого 10 квітня 2025 року ухвалою слідчого судді цього ж суду стосовно ОСОБА_6 застосовано обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів до 08 травня 2025 року (включно) без визначення розміру застави.

За наслідками підготовчого судового засідання ухвалою суду від 29 квітня 2025 року, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів до 27 червня 2025 року (включно) без визначення розміру застави, який надалі було продовжено ухвалою суду від 18 червня 2025 року строком до 16 серпня 2025 року.

На даний час прокурор, як і у попередніх клопотаннях про продовження строку дії запобіжного заходу, вказує на те, що продовжують існувати декілька ризиків, встановлених при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризики, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких вкотре посилається сторона обвинувачення в обґрунтування поданого щодо ОСОБА_6 клопотання, суд виходить з такого.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від суду, а також незаконно впливати на свідків, однак лише тих, які ще не допитані судом.

Так ризиком того, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні в тому числі тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, зокрема за ч. 2 ст. 121 КК України виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, обвинувачений може переховуватися від суду, з метою уникнення передбаченої законом відповідальності.

При встановленні наявності ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. За таких обставин, вказаний ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом.

Поряд з цим суд вважає недоведеним, як і у поданих раніше прокурором клопотаннях про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, який так само залишився необґрунтованим.

Відтак під час розгляду клопотання сторона обвинувачення довела існування ризиків переховування ОСОБА_6 від суду, а також незаконного впливу на недопитаних судом свідків у цьому кримінальному провадженні, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України слугує підставою для застосування запобіжного заходу.

Так прокурор у клопотанні та у судовому засіданні просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 винятковий за своєю суворістю запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.

За змістом ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На переконання суду прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено обставини згідно з п. 3 ч. 1 цієї статті.

Вкотре клопочучи про застосування стосовно ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу, прокурором не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними («Боцано проти Франції»).

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів («Буров проти України», п.51, «Боротюк проти України», п. 62).

Сама по собі тяжкість злочину, в якому підозрюється особа, не може бути підставою для обґрунтування твердження про можливу втечу цієї особи.

Так, суд встановив, що ОСОБА_6 раніше не судимий, сприяє стороні обвинувачення під час судового розгляду у встановленні істини у справі та надає покази з приводу обставин кримінального правопорушення, має постійне місце проживання, п`ятьох малолітніх дітей та вагітну дружину, яка перебуває за кордоном, при цьому бабуся, яка дотепер опікувалася малолітніми дітьми, потрапила до лікарні з приводу гінекологічного захворювання.

Наведені дані в своїй сукупності, на думку суду, дають підстави вважати, що й подальше застосування до ОСОБА_6 такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою є невиправдано суворим запобіжним заходом. З огляду на дані про особу обвинуваченого та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, які свідчать на користь зменшення визначених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, суд вважає, що у даному кримінальному провадженні існує можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У зв`язку з цим суд переконаний, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти судове провадження, є запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

На підставі викладеного суд не погоджується з позицією сторони обвинувачення щодо необхідності задоволення клопотання про застосування до ОСОБА_6 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, оскільки обставин необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає.

Крім того згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини при здійсненні вибору між залишенням під вартою та звільненням презумпція залишається за звільненням.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців (ч. 7 ст. 194 КПК України).

На переконання суду, застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є співмірним з існуючими ризиками, передбаченими пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, відповідає його особі, та тяжкості кримінального правопорушення, вчинення якого йому ставиться у вину, вказаним запобіжним заходом буде досягнута мета забезпечення виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків та одночасно враховані інтереси малолітніх дітей.

Висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень (ст. 198 КПК України).

Керуючись ст. 2, 7, 177, 193-194, 196-198, 199, 372, 376, 392-395 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 строком до 21 вересня 2025 року такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади;

2) цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

3) утримуватися від спілкування із свідками, які не допитані судом;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) носити електронний засіб контролю.

Організацію виконання ухвали з доставки обвинуваченого ОСОБА_6 до вказаного вище місця проживання доручити керівнику відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання до відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Дата закінчення дії ухвали 21 вересня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 376 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1