ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 624/165/22 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1433/25 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2 Категорія: ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , належим чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами прокурора Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 14.03.2025, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дегтяново Унечінського району Брянської області, громадянина України (паспорт серії НОМЕР_1 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , маючого середню освіту, на час затримання офіційно непрацевлаштованого, неодруженого, без утриманців, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

01 лютого 1993 року ІНФОРМАЦІЯ_2 за частиною 3 статті 117, частиною 2 статті 118, статті 42 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років;

30 липня 2007 року ІНФОРМАЦІЯ_3 за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання зі встановленням іспитового строку терміном на 2 роки, постановою Вовчанського районного суду Харківської області від 03 червня 2009 року іспитовий строк скасовано, направлений для відбування покарання. Звільнений умовно-достроково 22 листопада 2010 року, невідбутий строк 6 місяців 21 день;

10 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_3 за частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. Звільнений 02 лютого 2016 року по відбуттю покарання у зв`язку зі змінами, внесеними в частину 5 статті 72 Кримінального кодексу України Законом України №838-VІІІ від 26 листопада 2015 року;

16 липня 2020 року Сахновщинським районним судом Харківської області за частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 13 жовтня 2020 року по відбуттю покарання у зв`язку зі змінами, внесеними в частину 5 статті 72 Кримінального кодексу України Законом України №838-VІІІ від 26 листопада 2015 року, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України з призначенням покарання у виді 12 (дванадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Згідно з частиною 5 статті 72 Кримінального кодексу України строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено відраховувати з моменту його фактичного затримання та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 07 січня 2022 року, зарахувавши час попереднього ув`язнення день за день.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_7 , у виді тримання під вартою в Державній установі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що 06 січня 2022 року, близько 22-ої години, більш точний час як у ході досудового розслідування, так і в суді, встановити не виявилось за можливе, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій раптовий злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 , яка під час конфлікту ОСОБА_7 з її матір`ю ОСОБА_9 намагалася захистити останню, погнався за нею з ножем у руках, і поблизу домоволодіння ОСОБА_12 № АДРЕСА_2 , на відстані близько 50 м від житлового будинку АДРЕСА_2 , де почався конфлікт, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи небезпечний наслідок у вигляді смерті потерпілої та бажаючи його настання, з мотивів особистої неприязні до ОСОБА_10 , наніс останній один удар ножем в ліву бокову область, що прийшовся у хребець, чим завдав їй «ножове поранення в лівій боковій області, непроникаюче в черевну порожнину», яке згідно з п.п.2.3.1.а, 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступнею тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 №6, по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6-ть днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня).

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу, спрямованого на позбавлення життя ОСОБА_10 , до кінця, але з незалежних від його волі причин смерть останньої не настала.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за частиною 2 статті 15, пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України, тобто закінчений замах на умисне вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та відправити справу на новий судовий розгляд на підставі ст.415 КПК України.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, вказує, що суд першої інстанції незаконно, упереджено та однобічно, підтримуючи сторону обвинувачення, протягом всієї стадії судового розгляду умисно не брав до уваги незаконність пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України.

Зазначає, що ця справа була сфабрикована проти нього старшим лейтенантом поліції слідчим ВП №2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 .

Просить взяти до уваги те, що цей слідчий, не провівши необхідних слідчих дій, не встановивши усі фактичні обставини справи, одразу помістив його під варту, здійснював тиск на його громадянську дружину ОСОБА_9 та доньку ОСОБА_10 під час допиту, погрожуючи, змусив їх підписати те, що він надрукував. Крім того, вказує, що слідчий проігнорував заяви від потерпілих, які містяться в матеріалах справи, про здійснення на них тиску під час досудового розслідування. Таким чином, обвинувачений вважає, що слідчий вчинив службовий злочин проти нього.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази сторони захисту. Вважає, що обставини справи прямо свідчать про його непричетність до інкримінованого кримінального правопорушення. Пояснює, що під час сварки між ним та його громадянською дружиною ОСОБА_9 його донька ОСОБА_10 намагалася відібрати в нього ніж, який був у нього в руках після того як він колупав ним піч, однак в неї не вдалося це зробити та вона сама стрибнула йому на спину, а після того як він штовхнув її ненавмисно, вона впала на ніж, який вже лежав на підлозі. Таким чином, їй випадково були спричинені тілесні ушкодження. За словами обвинуваченого, зазначене повністю підтверджується показаннями його громадянської дружини ОСОБА_9 та доньки ОСОБА_10 . Крім того, просить врахувати те, що ОСОБА_9 у судовому засіданні сказала, що він не винен та вона не має до нього претензій, має намір дочекатися його та зареєструвати з ним шлюб.

Не погоджується з висновками суду першої інстанції, які полягають у тому, що потерпілі допомагають йому уникнути кримінальної відповідальності, а також у тому, що він здійснює на них тиск.

Вказує, що судом першої інстанції не була досліджена суб`єктивна сторона злочину, оскільки він не бажав, щоб його донька отримала будь-які ушкодження та не міг передбачити, що внаслідок того, що він випадково штовхнув її, вона випадково впаде на ніж. Зазначає, що це сталося через його необережність. При цьому, звертає увагу на те, що спричинені тілесні ушкодження було віднесено до категорії «легких тілесних ушкоджень», які не є небезпечними для здоров`я чи життя потерпілої. Таким чином, обвинувачений вважає, що в його діях був відсутній умисел на умисне вбивство, а також мотив та мета вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений також зазначає, що суд першої інстанції використав проти нього недопустимий доказ, передбачений ч.1 ст.88 КПК України, тобто відомості про його судимості та окремі риси характеру.

На підставі вищевикладеного обвинувачений просить провести апеляційний розгляд цієї справи, дослідити матеріали технічного носія інформації з аудіо- та відеофіксацією всіх судових засідань, що відбулися в суді першої інстанції, допитати потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

На вказане судове рішення також була подана апеляційна скарга захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , яка просить скасувати вирок ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14.03.2025 та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України, кримінальне провадження закрити. Звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

Вказує, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим внаслідок недоведення належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Констатує, що неодноразово допитані потерпілі пояснили, що 06.01.2022 дійсно між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виникла сварка, під час якої ОСОБА_9 отримала ножове поранення в ногу, а ОСОБА_10 намагалася за неї заступитись та, знаходячись поміж ними, відчула біль в правому боці тіла, яка була від ушкодження, спричиненого ножем, що знаходився у ОСОБА_7 . Зауважує, що ОСОБА_7 не вчиняв активних дій, які б свідчили про наявність у нього умислу на заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Просить врахувати те, що допитаний спеціаліст ОСОБА_14 зазначив, що потерпіла ОСОБА_10 не була присутня під час проведення експертного дослідження.

Наголошує на тому, що висновок суду першої інстанції ґрунтується на показах свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та спеціаліста ОСОБА_14 , які не були присутніми при безпосередньому спричиненні тілесних ушкоджень, тому вважає їх безпідставними.

Разом з цим, зазначає, що речові докази, докладно перелічені в апеляційній скарзі, є недопустимими доказами, оскільки не були піддані експертному дослідженню, а тому посилання суду першої інстанції щодо наявності на цих об`єктах слідів злочину нічим не підтверджені.

У зв`язку з цим захисник вказує, що висновок колегії суддів першої інстанції, що саме за допомогою спеціальних медичних знань доведено факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , час їх завдання, причини та ступінь тяжкості, за відсутності об`єктивних доказів щодо знаряддя злочину, є безпідставним, висловленим з припущенням та таким, що суперечить дослідженим доказам, та не доводить наявність у ОСОБА_7 умислу на вчинення замаху на вбивство ОСОБА_10 , тобто кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України.

На вказаний вирок також була подана апеляційна скарга прокурора ОСОБА_11 , яка до початку апеляційного розгляду відмовилася від неї, надавши письмову заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

До початку розгляду апеляційних скарг обвинуваченим було заявлено клопотання про дослідження матеріалів справи у зв`язку з тим, що він не погоджується з тією оцінкою, яку їм надав суд першої інстанції.

Обвинувачений та його захисник підтримали зазначене клопотання, прокурор заперечував проти його задоволення, посилаючись на ч.3 ст.404 КПК України.

Крім того, захисник адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційні скарги, подані нею та ОСОБА_7 . Доповнила, що у даному випадку не було здобуто переконливих доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України, та не встановлено складових ознак інкримінованого злочину. Зокрема, речовий доказ, а саме кухонний ніж, не містить зразків букального епітелію потерпілої ОСОБА_10 або обвинуваченого ОСОБА_7 . У зв`язку з цим захисник просила скасувати вирок та виправдати ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні.

Обвинувачений ОСОБА_7 брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та підтримав подані апеляційні скарги. Пояснив, що потерпіла ОСОБА_10 сама підбігла та почала розмиряти їх з громадянською дружиною під час сварки. Зазначив, що доньку ніколи не ображав та не міг завдати їй ушкоджень. Просив врахувати її покази, відповідно до яких вона сама наткнулася на ніж, а він за нею не гнався. Крім того, наголосив на тому, що не погоджується з кваліфікуючою ознакою, а саме п.13 ч.2 ст.115 КК України, оскільки ніяких вбивств він не вчиняв. Головуючим в судовому засіданні було уточнено позицію обвинуваченого, який просив визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, поданих стороною захисту. Зазначив, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки з досліджених доказів та показань допитаних потерпілих, свідків вбачається, що вина ОСОБА_7 доведена, його дії кваліфіковані вірно.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , будучи повідомленими, у судове засідання не з`явилися, на особистій участі не наполягали. Жодних клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останніх не надходило.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.405 КПК України, а також те, що ніхто з учасників не заперечував проти розгляду справи за відсутності потерпілих, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду вироку за відсутності вказаних осіб, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Положення ч.3 ст.404 КПК України визначають, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується правова позиція суду касаційної інстанції, а саме колегії суддів у складі Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верхового Суду у справі №712/2341/15-к, відповідно до якої повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту досліджень доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Апеляційний суд констатує, що під час розгляду справи судом першої інстанції докази були ретельно досліджені та їм була надана відповідна оцінка.

В своєму клопотанні про дослідження доказів обвинувачений не зазначив, в якій саме частині вони не були досліджені судом першої інстанції чи досліджені з якимись конкретними порушеннями або він заявляв клопотання в суді першої інстанції, а воно не було розглянуте, чи може про ці докази стало відомо після ухвалення вироку, тому колегія суддів не вбачає підстав для дослідження доказів, сприймаючи вказане клопотання як незгоду з оцінкою доказів, яку надав суд першої інстанції.

Будь-яких нових доказів, які не були досліджені судом першої інстанції, обвинуваченим в апеляційній скарзі не зазначено та не надано ним і під час апеляційного розгляду.

У зв`язку з цим клопотання обвинуваченого про повторне дослідження доказів задоволенню не підлягає, оскільки останнім не наведено жодних, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, підстав для повторного дослідження доказів судом апеляційної інстанції. Докази обвинувачення, відповідно до вироку та журналу судового засідання, досліджувались судом першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений не обґрунтував, які саме обставини, зафіксовані на технічному носії інформації, мають істотне значення для вирішення питань, порушених в апеляційній скарзі, та яким чином перегляд відповідного аудіо- чи відеозапису судового засідання може вплинути на висновки суду апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, для повторного дослідження доказів.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Надаючи оцінку доводам апеляційних скарг сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Проаналізувавши матеріали справи, а також зміст оскаржуваного вироку, колегія суддів дійшла висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України, повністю та об`єктивно підтверджується дослідженими у ході судового розгляду доказами, які, в свою чергу, є належними, достовірними і допустимими, а також взаємодоповнюючими та, при їх системному аналізі, достатніми для вирішення кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням, а саме:

- потерпілої ОСОБА_10 , допитаної в судовому засіданні, яка повідомила, що у січні 2022 року, точну дату не пам`ятає, ввечері, вона, її мати ОСОБА_9 та батько ОСОБА_7 пішли до ОСОБА_18 повечеряти, де перебували близько години та вживали спиртне. Потім пішли з гостями до себе додому (будинок по АДРЕСА_2 ). Вдома усі разом вечеряли, вживали алкоголь, спілкувалися. У цей час між батьками почалась сварка із-за печі, яка тривала близько години. У ході сварки ОСОБА_7 вдарив матір долонею правої руки у ліву частину обличчя, а саме по щоці, потім узяв ніж і почав колупати піч. Вона просила батьків не сваритися та відтягувала обвинуваченого від матері. Гості сварки не бачили, оскільки пішли додому раніше. Коли батько був на кухні біля печі, мати сказала, щоб він віддав ніж, який він тримав у правій руці, та почала своєю лівою рукою відбирати ніж, але ОСОБА_7 його не віддавав, а вдарив цим ножем ОСОБА_9 у коліно. Він цього не хотів. Мати кричала, щоб їй допомогли, бо у неї з коліна йшла кров. Вона дала ОСОБА_9 ганчірку, змочену холодною водою, і матір пішла у її кімнату. Під час сварки на кухні, рятуючи маму від батька, вона почала руками забирати у нього ніж, проте не змогла, і стрибнула йому на спину. Батько її штовхнув, і вона впала на ніж, який вже лежав на підлозі. Потім мати вийшла з будинку та пішла до ОСОБА_12 , щоб викликати швидку допомогу, бо у неї йшла кров зі спини після удару об ніж. Батько побіг за матір`ю, бо злякався. Вона залишилась сама вдома, поки не приїхала швидка. Також, до приїзду швидкої разом прийшли батько та мати, та чекали лікаря. До лікарні поїхали усі разом. Ніж весь час був у неї в спині, доки його не витягли у лікарні. ОСОБА_7 не наносив їй удари, претензій до нього вона не має. У поліції її допитували у присутності адвоката;

- потерпілої ОСОБА_9 , допитаної в судовому засіданні, яка повідомила, що 06 січня 2022 року ввечері вони разом зі співмешканцем ОСОБА_7 та донькою ОСОБА_10 були вдома за адресою: АДРЕСА_2 , та вживали спиртні напої. Між нею та обвинуваченим почалася сварка з приводу печі для опалення будинку. Коли вже на вулиці було темно, вони втрьох пішли до Бабенків, де перебували близько двох годин. Після цього, разом з ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та її матір`ю ОСОБА_23 близько 18-30 години повернулись до себе додому, де вечеряли, вживали спиртне, розмовляли. У ході вечері у неї з ОСОБА_7 почалася сварка, бо обвинувачений приревнував її. Гості, побачивши таке, пішли додому, а обвинувачений, не припиняючи сварку, двічі вдарив долонею правої руки по її обличчю, за що вибачився. Після цього вони з потерпілою вийшли на вулицю подихати повітрям, потім пішли до центру придбати спиртне. Проте, купити його не вдалося і вони повернулися додому, де ОСОБА_7 знов розпочав сварку. Вийшовши з будинку, обвинувачений наздогнав її біля домоволодіння ОСОБА_12 , штовхнув у ліве плече, від чого вона впала на сідниці, та при падінні штрикнув її ножем. Весь цей час вони не припиняли сварки. З будинку вибігла донька і стала кликати їх додому. Потім вона підійшла до них й попрохала припинити сварку. Зауважила, що у цей час вона ножа у руках обвинуваченого не бачила, а побачила тільки у спині ОСОБА_10 з лівого боку, як він там опинився їй не відомо. Після цього кликала про допомогу, на що з будинку вийшла ОСОБА_12 , яка викликала швидку. Разом зі швидкою приїхала поліція. ОСОБА_7 у цей час десь пішов. Наголосила, що ОСОБА_7 не винен, вона до нього претензій не має. Має намір дочекатися його та зареєструвати з ним шлюб. Пояснила, що у суді каже правду, а на досудовому слідстві давала дещо інші показання, оскільки на неї тиснув слідчий ОСОБА_13 , погрожуючи відібрати неповнолітніх дітей, яких у неї ще троє, щодо яких батьківства її не позбавляли, однак діти проживають в іншій родині. Натомість, у подальшому, під час дослідження письмових доказів у справі, зазначила, що насправді саме ОСОБА_7 спричинив удар ножем доньці, а тому він винний;

- свідка ОСОБА_15 , допитаного в судовому засіданні, який повідомив, що 06 січня 2022 року ввечері вони разом з ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та її матір`ю ОСОБА_23 прийшли у гості до ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , де вечеряли, вживали спиртне, розмовляли. Коли між господарями почалася сварка, причина якої йому не відома, вони одразу пішли додому;

- свідка ОСОБА_16 , допитаної в судовому засіданні, яка надала аналогічні показання, що і ОСОБА_15 , додавши, що сварка між ОСОБА_9 та обвинуваченим почалася із-за печі. У її присутності ОСОБА_7 погроз не висловлював;

- свідка ОСОБА_12 , допитаної в судовому засіданні, яка повідомила, що 06 січня 2022 року близько 22-00 години вона з дітьми була вдома та почула, що на вулиці хтось кричить. Коли вона вибігла з будинку, то побачила, що це кричить ОСОБА_9 , просить про допомогу. Біля ОСОБА_10 знаходився обвинувачений, який побіг до свого будинку, як тільки її побачив. Обличчя у ОСОБА_9 було в крові, вона була у стані сильного алкогольного сп`яніння. ОСОБА_10 кричала: «ніж», та говорила, що ОСОБА_7 встромив їй його в тіло. Вона викликала швидку та поліцію. Наступного дня ОСОБА_9 розповідала їй події, що ОСОБА_7 ганяв їх, бив, спричинив ножові поранення;

- свідка ОСОБА_17 , допитаного в судовому засіданні, який повідомив, що працює лікарем-хірургом в ІНФОРМАЦІЯ_6 та проводив медичну операцію потерпілій ОСОБА_10 , у якої на момент доставлення до лікарні в лівій боковій поверхні знаходився ніж, а також оглядав ОСОБА_9 , у якої були незначні тілесні ушкодження. При спілкуванні обидві вказували на те, що наявні у них тілесні ушкодження обом спричинені вітчимом ОСОБА_10 . Судячи по розташуванню ножа, він зайшов у тіло 4 поперекового хребця, та свідок як лікар доклав досить серйозні зусилля, щоб витягти його, тому вважає, що ніж ввійшов у кістку ОСОБА_10 з великою енергетикою. Вважає, що це високоенергетична травма, інерція, прискорення, зусилля. За його припущенням, сама людина цього зробити не може, так як глибина проникнення була не мала, поранення могло бути смертельним.

Окрім того, ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області суду від 15 жовтня 2024 року за клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_8 було здійснено виклик судово-медичного експерта ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_24 для допиту у судовому засіданні та надання пояснень стосовно висновків експерта №12-14/17-KP/22 щодо ОСОБА_10 та №12-14/2-KP/22 щодо ОСОБА_9 .

Натомість у зв`язку зі звільненням викликаного експерта у якості спеціаліста було допитано ОСОБА_25 , який займає посаду завідувача ІНФОРМАЦІЯ_7 , який пояснив, що ОСОБА_10 не була присутня при проведенні експертного дослідження. З урахуванням того, що «ножове поранення» детально не описано, експерт дійшов висновку, що «ножове поранення» могло утворитися від дії гострого предмету з ріжучими властивостями. Ножове поранення у ОСОБА_10 не було небезпечним для здоров`я чи життя ані у момент спричинення, ані за наслідками.

Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені показання потерпілих та свідків об`єктивно підтверджуються, узгоджуються та доповнюються ще й наступними доказами.

Так, за рапортом старшого інспектора СПД №1 Красноградського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_26 , складеним 07 січня 2022 року на ім`я начальника СПД №1 Красноградського РУП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_27 та зареєстрованим цього ж дня за №28 в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України (Журналі єдиного обліку) СПД №1 Красноградського РУП ГУНП в Харківській області, 06 січня 2022 року о 22-40 годині до СПД №1 Красноградського РВП надійшло повідомлення від мешканки с.Андріївка Харківської області ОСОБА_12 , що навпроти її будинку, розташованому по АДРЕСА_2 , лежить місцева мешканка з ножем у спині. На місці події встановлено, що 06 січня 2022 року, за вищевказаною адресою, між місцевими мешканцями ОСОБА_7 , 1969 року народження, з одного боку та його співмешканкою ОСОБА_9 , 1978 року народження, та її дочкою ОСОБА_10 , 1999 року народження, усі мешкають разом, з іншого боку, виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 вдарив ножем в лівий бік ОСОБА_10 . Остання бригадою швидкої медичної допомоги доставлена до ІНФОРМАЦІЯ_8 з діагнозом: проникаюче ножове поранення з лівого боку, гематоми обличчя, стан здоров`я стабільно тяжкий (т.2 а.с.158-159).

За протоколом огляду місця події, складеним у період часу з 22-45 години 06 січня 2022 року по 01-00 годину 07 січня 2022 року слідчим відділення №2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_13 , у відповідності до вимог статей 104-106, 223, 234, 237 КПК України, у присутності двох понятих, за участю спеціаліста-криміналіста ОСОБА_28 , із застосуванням технічних засобів у виді мобільних телефонів «Iphone 12pro мах» та «Sumsung Galaxy M30S», разом з матеріалами роботи спеціаліста-криміналіста з фототаблицею, було оглянуто місце події, а саме: територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Виявлені під час огляду предмети: два фрагменти сірої мотузки, які запаковано до двох пластикових конвертів, вилучено (т.2 а.с.160-161).

За протоколом огляду місця події, складеним у період часу з 01-40 години по 02-10 годину 07 січня 2022 року слідчим відділення №2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_13 , у відповідності до вимог статей 104-106, 223, 234, 237 КПК України, у присутності двох понятих, за участю спеціаліста-криміналіста ОСОБА_28 , із застосуванням технічних засобів у виді мобільних телефонів «Iphone 12pro мах» та «Sumsung Galaxy M30S», разом з матеріалами роботи спеціаліста-криміналіста з фототаблицею, було оглянуто місце події, а саме: територію місцевості, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , поблизу електроопори за №12, де на землі та снігу наявні сліди бурої речовини, зовні схожі на кров. У ході даного огляду на фрагмент білого бинта здійснено забір даної речовини бурого кольору, зовні схожої на кров, яку було вилучено (т.2 а.с.162-180).

За рапортами поліцейського з ІНФОРМАЦІЯ_9 старшого сержанта поліції ОСОБА_29 та інспектора з ІНФОРМАЦІЯ_9 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_30 , складеними на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 майора поліції ОСОБА_27 , ними у складі СРПП 06 січня 2022 року о 22-40 годині було здійснено виїзд за викликом ОСОБА_12 , яка повідомила, що 06 січня 2022 року у АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 вдарив ножем у лівий бік ОСОБА_10 . По приїзду на місце події ОСОБА_12 повідомила, що ОСОБА_7 побіг до будинку ОСОБА_9 , де і знаходиться. Після чого, згідно з п.2 ч.1 ст.38 Закону України «Про національну поліцію» було прийнято рішення про переслідування осіб, підозрюваних у вчиненні злочину (т.2 а.с.181-182).

За протоколом огляду місця події, складеним у період часу з 19-15 години по 19-30 годину 07 січня 2022 року слідчим відділення №2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_13 , у відповідності до вимог статей 104-106, 223, 234, 237 КПК України, у присутності двох понятих, за участю підозрюваного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_31 , спеціаліста-криміналіста ОСОБА_28 , із застосуванням технічних засобів у виді мобільного телефону «Iphone 12pro мах», з фототаблицею, ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції: спортивні штани чорного кольору та светр синьо-сірого кольору, які вилучено та запаковано до двух окремих паперових конвертів (т.2 а.с.197-200).

07 січня 2022 року у період часу з 16-00 години по 16-20 годину слідчим відділення №2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_13 , у присутності двох понятих, за участю власника (користувача) приміщення чи іншого володіння особи ОСОБА_32 , із застосуванням технічних засобів у виді мобільного телефону «Iphone 12pro мах», було оглянуто місце події хірургічне відділення операційного блоку КНП « ІНФОРМАЦІЯ_11 », про що складено відповідний протокол з фототаблицею до нього. У ході огляду ОСОБА_33 добровільно видала ніж, яким було поранено ОСОБА_10 , яку було доставлено до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_11 » 06 січня 2022 року з ножовим пораненням. Також у ході огляду видано особистий одяг ОСОБА_10 , а саме: чорну кофту з блакитними рукавами, на яких наявні плями бурої речовини, схожої на кров, та штани коричневого кольору, з лівого боку яких наявне пошкодження у вигляді розрізу, на яких також наявні сліди бурого кольору, схожі на кров. Виявлені під час огляду предмети: кухонний ніж з білою рукояткою, кофта чорного кольору з блакитними рукавами та штани коричневого кольору, вилучено (т.2 а.с.206-209).

Відповідно до розписки, складеної на ім`я слідчого відділення №2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 , ОСОБА_33 добровільно видала працівникам поліції ніж, з яким 06 січня 2022 року було доставлено до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_11 » ОСОБА_10 з ножовим пораненням та її особистий одяг, у якому вона була 06 січня 2022 року (т.2 а.с.205).

З протоколу слідчого експерименту разом з фототаблицею до нього від 11 січня 2021 року, проведеного у період часу з 18-07 години по 18-25 годину 11 січня 2022 року уповноваженою особою на проведення ДР КП старшим інспектором СПД №1 ВП №1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_34 , у відповідності до вимог статті 223 КПК України в присутності двох понятих, за участі потерпілої ОСОБА_9 , статиста ОСОБА_35 , із використанням мобільного телефону «Iphone 12pro мах», вбачається що ОСОБА_9 розказала та на місці показала всі обставини (умови та обстановку) вчиненого ОСОБА_7 відносно неї та її доньки кримінальних правопорушень, зокрема пояснила що «... 06 січня 2022 року, близько 19 години 00 хвилин я, разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 та своєю донькою ОСОБА_10 відпочивали та вживати алкогольні напої у ОСОБА_16 , разом з нами також відпочивали ОСОБА_15 та ОСОБА_36 . Відпочивали за адресою: АДРЕСА_4 . В подальшому, близько о 20 годині 30 хвилин, ми вирішили піти до мене додому та продовжити відпочивати у мене. Прийшовши до нас додому, ми продовжили відпочивати та вживати алкогольні напої. Під час відпочинку між мною та моїм співмешканцем ОСОБА_7 почалася сварка. В ході якої він почав висловлюватися в мій бік та бік моєї доньки нецензурною лайкою. В подальшому ОСОБА_7 наніс мені 3 удари кулаками обох рук. Один удар наніс в праве око, другий удар наніс в ліву частину голови, в лобну частину, та третій удар наніс в праву лобну частину голови, після чого ОСОБА_7 схопив кухонний ніж, який лежав на столі, та вдарив мене в праву ногу, вище коліна, навідмаш. В подальшому він почав кидатися на мою доньку ОСОБА_10 та також бити її. Після чого нам вдалося вибігти з будинку та ми почали тікати. Біля будинку ОСОБА_37 по АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 наздогнав нас та вдарив мою доньку ОСОБА_10 ножем в лівий бік, вище пояса. Після чого я почала кричати, та з будинку вийшла ОСОБА_38 , а в цей час ОСОБА_7 почав тікати до нашого будинку. В подальшому ОСОБА_38 викликала швидку допомогу та працівників поліції. Після чого мене та мою доньку ОСОБА_10 було госпіталізовано до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_11 »...» Протокол власноруч підписано потерпілою ОСОБА_9 без зауважень та заперечень (т.2 а.с.220-223).

З протоколу слідчого експерименту разом з фототаблицею до нього від 11 січня 2021 року, проведеного у період часу з 18-30 години по 18-45 годину 11 січня 2022 року уповноваженою особою на проведення ДР КП старшим інспектором СПД №1 ВП №1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_34 , у відповідності до вимог статті 223 КПК України в присутності двох понятих, за участі свідка ОСОБА_39 , статиста ОСОБА_35 , із використанням мобільного телефону «Iphone 12pro мах», вбачається що свідок розказала та на місці показала всі обставини (умови та обстановку), зокрема пояснила що «... 06 січня 2022 року, близько 19 години 00 хвилин я, разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 її донькою ОСОБА_10 , ОСОБА_15 відпочивали та вживали алкогольні напої у ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_4 . В подальшому, близько 20 години 30 хвилин, ми вирішили піти додому до ОСОБА_9 , та продовжити відпочивати у неї. Прийшовши додому до ОСОБА_9 , ми продовжили відпочивати та вживати алкогольні напої. Під час відпочинку між ОСОБА_9 та її співмешканцем ОСОБА_7 почалася сварка, в ході якої він почав висловлюватися в її бік та бік її доньки ( ОСОБА_10 ) нецензурною лайкою. В подальшому ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 один удар кулаком лівої руки в праве око. Після чого я разом з ОСОБА_16 , ОСОБА_15 пішли додому, оскільки не хотіли, щоб даний конфлікт перейшов і на нас..» (т.2 а.с.224-226).

З протоколу слідчого експерименту разом з фототаблицею до нього від 11 січня 2021 року, проведеного у період часу з 18-50 години по 19-05 годину 11 січня 2022 року уповноваженою особою на проведення ДР КП старшим інспектором СПД №1 ВП №1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_34 , у відповідності до вимог статті 223 КПК України в присутності двох понятих, за участі свідка ОСОБА_15 , статиста ОСОБА_35 , із використанням мобільного телефону «Iphone 12pro мах», вбачається що свідок розказав та на місці показав всі обставини (умови та обстановку), зокрема пояснив, «...06 січня 2022 року, близько 19 години 00 хвилин я, разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 її донькою ОСОБА_10 , ОСОБА_39 відпочивали та вживали алкогольні напої у ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_4 . В подальшому, близько 20 години 30 хвилин, ми вирішили піти додому до ОСОБА_9 та продовжити відпочивати у неї. Прийшовши додому до ОСОБА_9 , ми продовжили відпочивати та вживати алкогольні напої. Під час відпочинку між ОСОБА_9 та її співмешканцем ОСОБА_7 почалася сварка. В ході якої він почав висловлюватися в її бік та бік її доньки ( ОСОБА_10 ) нецензурною лайкою. В подальшому ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 один удар кулаком лівої руки в праве око. Після чого я разом з ОСОБА_16 , ОСОБА_15 пішли додому, оскільки не хотіли, щоб даний конфлікт перейшов і на нас..» (т.2, а.с.227-229).

З протоколу слідчого експерименту разом з фототаблицею до нього від 11 січня 2021 року, проведеного у період часу з 19-10 години по 19-25 годину 11 січня 2022 року уповноваженою особою на проведення ДР КП старшим інспектором СПД №1 ВП №1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_34 , у відповідності до вимог статі 223 КПК України в присутності понятих, за участі свідка ОСОБА_16 , статиста ОСОБА_35 , із використанням мобільного телефону «Iphone 12pro мах», зафіксовано що свідок розказала та на місці показала всі обставини (умови та обстановку), зокрема пояснила, що «...06 січня 2022 року, близько 19 години 00 хвилин я, разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 її донькою ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_39 відпочивали та вживали алкогольні напої у мене вдома, за адресою: АДРЕСА_4 . В подальшому, близько 20 години 30 хвилин, ми вирішили піти додому до ОСОБА_9 та продовжити відпочивати у неї. Прийшовши додому до ОСОБА_9 ми продовжили відпочивати та вживати алкогольні напої. Під час відпочинку між ОСОБА_9 та її співмешканцем ОСОБА_7 почалася сварка. В ході якої він почав висловлюватися в її бік та бік її доньки ( ОСОБА_10 ) нецензурною лайкою. В подальшому ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 один удар кулаком лівої руки в праве око. Після чого я разом з ОСОБА_16 , ОСОБА_39 пішли додому, оскільки не хотіли, щоб даний конфлікт перейшов і на нас...» (т.2 а.с.230-232).

Постановою прокурора Кегичівського відділу Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_40 від 04 лютого 2022 року кримінальні провадження зареєстровані у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000028 від 07 січня 2022 року за частиною 2 статті 15 частиною 1 статті 115 КК України та №0000005 від 11 січня 2021 року за частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України об`єднано в одне кримінальне провадження за основним номером №0000028 від 07 січня 2022 року, про що внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.2 а.с.253-254).

З протоколу тимчасового доступу до речей і документів, складеного у період часу з 10 години 10 хвилин по 10 годину 40 хвилин 21 березня 2022 року слідчим відділення №2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_13 , у відповідності до вимог статей 103-107, 165 КПК України, у присутності двох понятих, за участі юриста-консульта КНП « ІНФОРМАЦІЯ_11 » ОСОБА_41 , у приміщенні КНП « ІНФОРМАЦІЯ_11 » за адресою: АДРЕСА_5 , на підставі ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_42 від 16 березня 2022 року про тимчасовий доступ до речей і документів, було вилучено оригінал медичної картки стаціонарного хворого №95 на 24 аркушах із КНП « ІНФОРМАЦІЯ_11 » на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , яка проходила стаціонарне лікування у КНП « ІНФОРМАЦІЯ_11 » у період часу з 06 січня 2022 року по 18 січня 2022 року (т.2 а.с.256-258).

За висновком судово-медичної експертизи №12-14/17-КР/22, проведеної у період часу з 21 березня 2022 року по 25 березня 2022 року судово-медичним експертом ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_43 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 КК України, відносно ОСОБА_44 , 1999 року народження, у відповідь на поставлені на розв`язання експертизи питання, з урахуванням наданих матеріалів досудового розслідування, медичної документації, шляхом відповідних досліджень (у тому числі, діагнозу: «проникаюче ножове порання в ділянці лівої почки; рвана рана волосистої частини голови; стан пацієнта «важкий»; ножове проникаюче порання в нижню частину спини; ножове поранення в ділянці поясниці зліва; при транспортуванні до операційної «стан пацієнта вкрай тяжкий»; у ході операції - «нож извлечен, острие ножа уперлось в тело поясничного позвонка, раневой канал в брюшную полость не проникает. Гемостаз. Сухо. Рана ушита». Діагноз після операції: «ножевое ранение в левой боковой области, непроникающее в брюшную полость»), експерт дійшла висновків, що громадянці ОСОБА_10 , 1999 року народження, в КНП « ІНФОРМАЦІЯ_11 » встановлено діагноз «ножове поранення в лівій боковій області, непроникаюче в черевну порожнину. Закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, раною волосяної частини голови»; садна на голові. 06 січня 2022 року (0.00-2.00) проведена операція - первинна хірургічна обробка рани з видаленням інородного тіла (ножа) та накладанням швів.

Вказане «ножове поранення в лівій боковій області» могло утворитися від дії гострого предмету, що володів ріжучими властивостями; рана на голові могла утворитися від ударної дії тупого твердого предмету; садна на голові - від дії тупого твердого предмету за механізмом тертя-ковзання. Вказані тілесні ушкодження утворились не пізніше дати звернення до медичної установи (тобто 06 січня 2022 року).

«Ножове поранення в лівій боковій області непроникаюче в черевну порожнину» відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно з підпунктами 2.3.1.а, 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6.

Садна на голові, рана волосяної частини голови викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень, підпунктів 2.3.2 б, 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6.

Встановлений діагноз - «Закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку» при оцінці ступеню тяжкості не враховувався, оскільки встановлений на основі її суб`єктивних даних та не підтверджений об`єктивними медичними даними, згідно з п.4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6.

Локалізація «ножового поранення в лівій боковій області, непроникаючого в черевну порожнину» у ОСОБА_10 , що описана в наданій медичній документації, виключає можливість його спричинення власноруч (т.2 а.с.259-260).

За висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/121-22/1334-БД, проведеної 09 лютого 2022 року головним судовим експертом сектору досліджень відділу біологічних досліджень та обліку ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_45 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 КК України, у відповідь на поставлені на розв`язання експертизи питання, шляхом відповідних досліджень, з урахуванням наданих матеріалів досудового розслідування, зразка букального епітелію (слини) потерпілої ОСОБА_10 , зразка букального епітелію (слини) підозрюваного гр. ОСОБА_7 , ножа, який згідно з дослідницькою частиною зазначеної експертизи має наступні характеристики «ніж з довжиною леза 223 мм та шириною клинка біля руків`я ножа - 40 мм, ширина клинка біля вістря ножа - 1 мм»), експерт встановила наступне:

Генетичні ознаки (ДНК-профілі) зразків букального епітелію потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (об`єкт №1.1), букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт №3.1, 3.2).

На наданому на дослідження ножі (об`єкти № 3.2 - 3.4) виявлено кров людини та клітини з ядрами; в об`єкті №3.1 виявлено клітини з ядрами, кров людини не виявлено.

Встановлено генетичні ознаки (ДНК-профілі) слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на клинку та руків`ї ножа (об`єкти №3.2, 3.5 відповідно).

Встановити генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на клинку ножа (об`єкт №3.1), слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на руків`ї ножа (об`єкт №3.3, 3.4) не представляється за можливе у зв`язку з надзвичайно низьким вмістом (або відсутністю) ДНК в даних об`єктах.

Генетичні ознаки (ДНІК-профіль) сліду крові та клітин з ядрами, виявлених на клинку ножа (об`єкт №3.2), збігаються з генетичним ознаками зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (об`єкт №1.1) та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт №2.1).

Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак сліду крові та клітин з ядрами, виявлених на клинку ножа (об`єкт № 3.2), та зразка букального епітелію потерпілої гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (об`єкт №1.1) складає 1,12 х 10-31 . Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 8 нонильйонів осіб (8,85 x 1030).

Генетичні ознаки сліду крові та клітин з ядрами, виявлених на руків`ї ножа (об`єкт №3.5), є змішаними, містять генетичні ознаки більш, ніж однієї особи і можуть бути придатні для ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем.

Генетичні ознаки особи, яка домінує у змішаних генетичних ознаках сліду крові та клітин з ядрами, виявлених на руків`ї ножа (об`єкт №3.5), збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка букального епітелію потерпілої гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (об`єкт №1.1) та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт №2.1).

У зв`язку з тим, що генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на клинку ножа (об`єкт №3.1), слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на руків`я ножа (об`єкт №3.3, 3.4), не встановлено, надати відповідь на запитання: «Чи збігаються генетичні ознаки крові та клітин виявлених на ножі з генетичними ознаками зразків букального епітелію потерпілої ОСОБА_10 або підозрюваного ОСОБА_7 » стосовно даних об`єктів не є можливим (т.2 а.с.262-277).

За допомогою спеціальних медичних знань доведено факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , час їх завдання, причини та ступінь тяжкості.

Крім того, судом першої інстанції було безпосередньо досліджено речові докази, визнані такими постановами слідчого відділення №2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 від 07 січня 2022 року та 13 січня 2022 року, а саме:

- речі, в яких 06 січня 2022 року у вечірній час доби була одягнута потерпіла ОСОБА_10 під час її доставлення з ножем у спині до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_8 », всі учасники процесу разом із колегією суддів пересвідчились, що чорна кофта з блакитними рукавами та коричневі штани, які були на потерпілій під час спричинення їй тілесних ушкоджень, дійсно мають бурі плями та поріз у місці, що відповідає місцю розташування тілесних ушкоджень;

- зразки букального епітелію обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 , які мають ознаки, що саме з ними працював експерт-генетик, внаслідок чого було встановлено генетичні ознаки зразків букального епітелію обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 ;

- ніж з білою рукояткою, який знаходився у спині потерпілої під час її доставлення до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_8 », та потім був підданий молекулярно-генетичному дослідженню, під час якого експертом встановлено, що генетичні ознаки (ДНІК-профіль) сліду крові та клітин з ядрами, виявлених на клинку ножа, збігаються з генетичним ознаками зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_10 , та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 , відповідно усі учасники процесу разом із колегією суддів пересвідчились, що за допомогою саме цього ножа ОСОБА_7 було вчинено закінчений замах на життя ОСОБА_10 , тобто саме цей ніж був знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані під час досудового розслідування докази та дав їм кожному окремо та у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Доводи захисника про те, що висновок суду першої інстанції ґрунтується на показах свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та спеціаліста ОСОБА_14 , які не були присутніми при безпосередньому спричиненні тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається з показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та спеціаліста ОСОБА_14 , вони є послідовними та логічними, узгоджуються між собою та з іншими доказами у кримінальному провадженні.

При цьому, вказані особи були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів та повідомили суду ту інформацію, якою володіли, у зв`язку з цим колегією суддів не вбачається підстав для сумніву у показах вказаних осіб. Під час апеляційного розгляду сторона захисту не навела жодної обставини, на підставі якої можна було б піддати сумніву вказані докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України.

Колегія суддів констатує, що безпосередня присутність свідків та спеціаліста на місці вчинення злочину не є критерієм допустимості їхніх показань. Більш того, варто зауважити, що, крім показань зазначених осіб, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується іншими належними та допустимими доказами.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого у сукупності з показаннями потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , допитаних в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що у цілому та по суті вони узгоджуються між собою, окрім факту спричинення ОСОБА_7 тілесного ушкодження ОСОБА_10 та механізму його завдання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі розбіжності мають на меті безпідставно виправдати обвинуваченого у вчиненому, зменшити ступінь його суспільної небезпеки та допомогти уникнути йому кримінальної відповідальності за скоєне.

Такий висновок сформовано на підставі поведінки обвинуваченого у судових засіданнях суду першої інстанції, який прямо чи опосередковано здійснював тиск на ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під час з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, коли останні висловлювали позицію, яка його не влаштовувала, змінювали її та отримували позитивну реакцію від ОСОБА_7 , а також з огляду на вербальну та невербальну поведінку самих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що свідчить про їх перебування під психологічним впливом обвинуваченого.

Відмінність показань, наданих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на стадії досудового розслідування та під час розгляду справи судом першої інстанції не впливає на висновки, викладені у вироку, щодо достовірності таких показань, з огляду на принцип безпосередності дослідження показань, речей та документів, викладений у п.16 ч.1 ст.7 КПК України.

Крім того, захисником обвинуваченого як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, було зауважено про визнання неналежними та недопустимими речових доказів, які не піддавались експертному дослідженню.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Як зазначено у ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Статтею 86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Аналізуючи зазначені доводи захисника, колегія суддів констатує, що речові докази, а саме: чорні спортивні штани з білими лампасами та синьо-сірий светр, добровільно видані слідчому обвинуваченим ОСОБА_7 та вилучені в ході проведення огляду місця події; два фрагменти сірої мотузки, вилучені в ході проведення огляду місця події у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 ; два фрагменти білого бинта, на одному з яких наявний змив бурої речовини, зовні схожої на кров, другий фрагмент бинта чистий, вилучені в ході проведення огляду місця поблизу електроопори №12, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; зразки змивів з обох рук, відібрані у ОСОБА_7 ; контрольний зразок бинта, змоченого дистильованою водою; зразки нігтів та піднігтьового вмісту з обох рук, відібрані у ОСОБА_7 ; зразок крові та контрольний чистий бинт, відібрані у ОСОБА_10 , були досліджені судом першої інстанції, однак, оскільки вони не були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди та не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не були покладені в основу судового рішення, що оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який полягає у тому, що твердження захисника ОСОБА_8 про визнання неналежними та недопустимими речових доказів, а саме: спортивної кофти чорного кольору з блакитними рукавами та коричневих штанів, є безпідставними у зв`язку з відсутністю існування істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також невстановленням факту їх здобуття завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, оскільки ці речові докази зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості та покладені в основу цього вироку.

Що стосується доводів захисника про те, що для встановлення приналежності речей, дослідження слідів та деформацій потрібні спеціальні знання, але ці речові докази не були предметом експертного дослідження на предмет слідів злочину, слід зазначити наступне.

Згідно зі ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, за змістом ч.2 ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, на підставі всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Це означає, що речові докази, навіть без проведення експертизи, можуть бути належними і допустимими, якщо їх походження, зв`язок з обставинами кримінального правопорушення, спосіб виявлення та вилучення підтверджуються іншими доказами (показаннями, протоколами слідчих дій, фото- та відеофіксацією тощо).

Таким чином, відсутність експертного дослідження речових доказів не є підставою для визнання їх недопустимими, якщо їх належність і доказове значення встановлені в ході судового розгляду іншими процесуальними засобами доказування.

Більше того, під час судового розгляду стороною захисту не порушувалося питання про призначення повторних чи додаткових експертиз.

Доводи захисника обвинуваченого, які стосуються речового доказу, а саме кухонного ножа, який не містить зразків букального епітелію потерпілої ОСОБА_10 або обвинуваченого ОСОБА_7 , є також позбавленими правових підстав, оскільки факт відсутності генетичних слідів на знарядді злочину не спростовує можливості використання цього ножа як знаряддя злочину, враховуючи інші докази (показання обвинуваченого про тримання ножа у руці, показання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про завдання їм тілесних ушкоджень ножем, свідка ОСОБА_17 , який виймав ніж зі спини потерпілої), а також, виходячи з висновків судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/121-22/1334-БД, проведеної 09 лютого 2022 року, в якій експерт констатував, що генетичні ознаки, виявлені на руків`ї ножа є змішаними та генетичні ознаки ОСОБА_10 виявились домінуючими по відношенню до генетичних ознак ОСОБА_7 .

При цьому, колегія суддів критично ставиться до тверджень обвинуваченого про те, що потерпіла ОСОБА_10 сама наткнулася на ніж, а не він її ударив, оскільки зазначене не узгоджується з матеріалами справи та у повному обсязі спростовується доказами, дослідженими судом першої інстанції, зокрема показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , протоколом слідчого експерименту разом з фототаблицею до нього, проведеного 11 січня 2022 року за участі потерпілої ОСОБА_9 , висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/121-22/1334-БД від 09 лютого 2022 року та висновком судово-медичної експертизи №12-14/17-КР/22 від 25 березня 2022 року.

Доводи захисника обвинуваченого, які полягають у тому, що ОСОБА_7 не вчиняв активних дій, які б свідчили про наявність у нього умислу на заподіяння смерті ОСОБА_10 , є аналогічними до тих, які були заявлені стороною захисту в суді першої інстанції. Так, колегія суддів погоджується з висновком, викладеним у оскаржуваному вироку, який полягає у тому, що вказані доводи не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, умисне вбивство може бути вчинене як з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої особи і бажає їх настання, так і з непрямим умислом, коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої особи, але свідомо припускає можливість її настання.

Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №399/819/20 (провадження №51-3243 км 23) зазначив, що залежно від характеру передбачення суспільно небезпечних наслідків виділяють умисел конкретизований і неконкретизований. Конкретизований умисел це умисел, за якого особа передбачає конкретний характер суспільно небезпечних наслідків свого діяння, а неконкретизований за якого особа передбачає можливість настання альтернативних суспільно небезпечних наслідків. Дії винуватого кваліфікуються як замах лише за наявності конкретизованого (визначеного) умислу.

Відповідно до положень ст.15 КК України, замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Отже, особа несе відповідальність за замах на вбивство лише за наявності в неї прямого, конкретизованого, визначеного умислу.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» визначено, що питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Наявність прямого умислу обвинуваченого саме на вбивство ОСОБА_10 вбачається у тому, що під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 використовував ніж з довжиною леза 223 мм та шириною клинка біля руків`я ножа 40 мм, ширина клинка біля вістря ножа 1 мм, про що свідчить дослідницька частина висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/121-22/1334-БД, тобто предмет, який здатний заподіяти саме небезпечні для життя тілесні ушкодження у разі спрямування його в ділянки життєво важливих органів і завдання ним удару; заподіяння удару таким ножем у напрямку життєво важливих органів людини ліву бокову частину, де розташована черевна порожнина, нирки, інші життєво важливі органи; інтенсивність нанесення удару та наявність у зв`язку з цим відповідних ушкоджень у потерпілої, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №12-14/17-КР/22, а також показаннями свідка ОСОБА_17 , який безпосередньо оглядав потерпілу після поранення, оперував та виймав ніж з тіла.

Крім того, обвинувачений є особою чоловічої статі, більш фізично розвинутий та сильніший за потерпілу, а тому вчинення такої активної дії як завдання їй удару за допомогою ножа значних розмірів беззаперечно свідчить про направленість його умислу в моменті вчинення злочинного діяння саме на скоєння умисного вбивства.

Позиція сторони захисту щодо відсутності у обвинуваченого умислу на заподіяння смерті потерпілій з огляду на спричинення їй легких тілесних ушкоджень, які не є небезпечними ані в момент заподіяння, ані за наслідками, не може свідчити про відсутність умислу на вбивство, оскільки ОСОБА_7 злочин не доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як удар ножем прийшовся у хребець ОСОБА_10 , що перешкодило його потраплянню у черевну порожнину.

Про наявність реальної загрози життю потерпілої свідчить й той факт, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час сварки вибігли з дому в зимовий період року без верхнього одягу, що свідчить про їх намагання врятувати своє життя у будь-який спосіб.

Крім того, ненадання допомоги потерпілій ОСОБА_10 та втеча ОСОБА_7 з місця подій також свідчить про наявність у нього умислу на заподіяння смерті потерпілій, яка є його донькою.

Таким чином, враховуючи характер і динамічність дій ОСОБА_7 , а саме завдання цілеспрямованого удару зі значною силою в ліву бокову частину тіла потерпілої, тобто в область розташування її життєво важливих органів, гострим предметом із ріжучою поверхнею (ножем з довжиною леза 223 мм), поведінку обвинуваченого одразу після вчиненого діяння (не доклав зусиль, щоб надати першу медичну допомогу ОСОБА_10 та/або викликати бригаду швидкої медичної допомоги, а втік з місця вчинення злочину), його обізнаність у колючо-ріжучих властивостях використаного знаряддя злочину та у наслідках завдання ним удару по тілу людини, яке може спричинити проникаюче поранення та потягнути смерть (був засуджений за вчинення незакінченого замаху на вбивство з використанням ножа), колегія суддів стверджує про наявність у ОСОБА_7 прямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 , який виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі (удар ножем прийшовся у хребець потерпілої та їй була надана своєчасна невідкладна медична допомога, під час якої ОСОБА_10 перебувала у вкрай важкому стані).

При цьому, слід зазначити, що доводи обвинуваченого про використання проти нього недопустимого доказу, передбаченого ч.1 ст.88 КПК України, тобто відомості про його судимості та окремі риси характеру, є недоцільними. Так, у ч.1 ст.88 КПК України передбачене загальне правило, яке полягає у тому, що не допускається використання відомостей про судимості чи риси характеру як доказу вини обвинуваченого. Проте ч.2 ст.88 КПК України містить винятки з цього правила, зокрема зазначені відомості можуть бути визнані допустимими, якщо вони подаються для доказування того, що обвинувачений діяв з певним умислом та мотивом або мав можливість, підготовку, обізнаність, потрібні для вчинення ним відповідного кримінального правопорушення, або не міг помилитися щодо обставин, за яких він вчинив відповідне кримінальне правопорушення. Таким чином, посилання у вироку суду першої інстанції на попередню судимість обвинуваченого за вчинення незакінченого замаху на вбивство із застосуванням ножа не використовується як доказ його загальної винуватості. Ці відомості наведені як обставина, що свідчить про наявність у нього умислу на вбивство, а також про його обізнаність у можливих наслідках нанесення удару ножем. Зокрема, обвинувачений розумів, що такі дії можуть призвести до заподіяння проникаючого поранення та настання смерті, і діяв свідомо.

Отже, версія сторони захисту про відсутність у обвинуваченого умислу на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_10 не знайшла свого підтвердження, оскільки є такою, що спрямована на уникнення відповідальності за вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення та повністю спростовується встановленими судом обставинами, а також суперечить наявним у матеріалах цього кримінального провадження доказам.

Разом з цим, твердження захисника ОСОБА_8 , які полягають у тому, що потерпіла ОСОБА_10 не була присутня під час проведення експертного дослідження, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки судово-медична експертиза щодо встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень була проведена на підставі медичної документації ОСОБА_10 , що відповідає вимогам, викладеним у п.4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6, які не забороняють проводити судово-медичну експертизу на підставі дослідження лише справжніх повноцінних медичних документів (історії хвороби, індивідуальної карти амбулаторного хворого тощо), що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Доводи обвинуваченого, які полягають у тому, що слідчий, на його думку, не провів необхідних слідчих дій, не встановив усі фактичні обставини справи, а одразу помістив його під варту, спростовуються дослідженими матеріалами кримінального провадження, які свідчать про те, що досудове розслідування було проведене із дотриманням приписів чинного КПК України, без порушень прав обвинуваченого, з урахуванням правозастосовної практики, встановленої касаційним кримінальним судом, а також із застосуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, твердження обвинуваченого про те, що слідчий здійснював тиск на потерпілих під час допитів, є голослівними та не підтверджуються жодними належними й допустимими доказами.

В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б свідчили про незаконний вплив з боку слідчого на потерпілих чи порушення процедури проведення слідчих (розшукових) дій. Протоколи допиту складені відповідно до вимог КПК України, підписані потерпілими, зокрема з підтвердженням правильності викладеного.

Разом з цим, поведінка самих потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які неодноразово змінювали свої показання, навпаки свідчить про спроби тиску на них саме з боку обвинуваченого, про що вже зазначалось вище. Така непослідовність показань пояснюється намаганнями вплинути на хід розслідування та розгляду справи, щоб допомогти обвинуваченому уникнути кримінальної відповідальності, а не будь-яким тиском з боку органу досудового розслідування.

Таким чином, колегія суддів критично ставиться до таких тверджень обвинуваченого та вважає їх непідтвердженими припущеннями, які не впливають на допустимість та достовірність показань потерпілих, особливо з урахуванням інших доказів у справі.

Аналізуючи доводи обвинуваченого, який не погоджується з кваліфікуючою ознакою, а саме п.13 ч.2 ст.115 КК України, оскільки ніяких вбивств він не вчиняв, слід зазначити наступне.

Так, чинне кримінальне законодавство України передбачає відповідальність за вчинення умисного вбивства людини, ретельно розмежовуючи його види: умисне вбивство, вчинене без обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність (так зване «просте вбивство» ч.1 ст.115 КК України); умисне вбивство, вчинене за обставин, що обтяжують відповідальність («кваліфіковане вбивство» ч.2 ст.115 КК України); умисне вбивство, вчинене за обставин, що пом`якшують відповідальність («привілейоване вбивство» ст.ст.116-118 КК України).

Відповідно до ч.1 ст.115 КК України, вбивство це протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Водночас частина 2 наведеної статті КК України передбачає відповідальність за вчинення кваліфікованого вбивства, зокрема умисного вбивства, вчиненого особою, яка раніше вчинила умисне вбивство (п.13 ч.2 ст.115 КК України).

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» роз`яснено, що за п.13 ч.2 ст.115 КК кваліфікуються дії особи, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком убивства, передбаченого статтями 116-118 цього Кодексу. Відповідальність за повторне умисне вбивство настає незалежно від того, чи була винна особа раніше засуджена за перший злочин, вчинила вона закінчене вбивство чи готування до нього або замах на нього, була вона виконавцем чи іншим співучасником злочину. Вбивство не може кваліфікуватися за п.13 ч.2 ст.115 КК, коли судимість за раніше вчинене вбивство знята чи погашена в установленому законом порядку, коли на момент вчинення нового злочину минули строки давності притягнення до відповідальності за перший злочин, а у випадку, передбаченому ч.4 ст.49 КК, коли особа була звільнена судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності».

Таким чином, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 раніше був визнаний винним вироком, ухваленим 10 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_3 у межах справи з єдиним унікальним №617/565/13-к (провадження №1-кп/617/2/14) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, та притягнутий до відповідальності у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, звільнений по відбуттю покарання, а судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, тому колегія суддів вважає доведеним віднесення обвинуваченого ОСОБА_7 до категорії суб`єктів злочину, визначеного п.13 ч.2 ст.115 КК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст.94 КПК України, критерію «поза розумним сумнівом», оцінивши усі наявні докази, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та цілком вірно кваліфікував його дії саме за ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України, тобто закінчений замах на умисне вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство. У зв`язку з цим доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про неправильну кваліфікацію його дій не є слушними і не підлягають задоволенню.

Усі інші доводи апеляційних скарг не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції слід залишити без змін як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги захисника та обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 14.03.2025 по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4