Номер провадження: 11-сс/813/1037/25
Справа № 947/9830/25 1-кс/947/5793/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2025, якою було накладено арешт на майно в межах к/п №0000263 від 14.03.2025 за ознаками вчинення злочинів, передбачених п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000263 від 14.03.2025 за ознаками вчинення злочинів, передбачених п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України було задоволено клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене 03.04.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2, а саме на:

- коробки від стартових пакетів (без SIM-карт) оператору ПрАТ «Київстар» з відповідними номерами телефонів згідно з переліком, який міститься в резолютивній частині ухвали;

- коробки від стартових пакетів (без SIM-карт) оператору ПрАТ «ВФ Україна» з відповідними номерами телефонів згідно з переліком, який міститься в резолютивній частині ухвали, упаковані до сейф-пакету RAWO 151101;

- SIM-банк для розміщення 16 SIM-карт, в якому знаходяться SIM-карти з відповідними номерами телефонів з переліком, який міститься в резолютивній частині ухвали;

- SIM-банк для розміщення 16 SIM-карт, в якому знаходяться SIM-карти з відповідними номерами телефонів з переліком, який міститься в резолютивній частині ухвали, упаковані до картонної коробки;

- «Four Channels GSM Gateaway» модель «GOIP4» номер «E10TD12067179», «Four Channels GSM Gateaway» модель «GOIP4» номер «E17TD12108627», «Four Channels GSM Gateaway» модель «GOIP4» номер пошкоджений «MRM17011789», «Four Channels GSM Gateaway» модель «GOIP4» номер пошкоджений «1BTN160618833» та чотири зарядних пристрої до них марки «Nalin», а також два кабелі та 32 антени для сім-банків, упаковані до картонної коробки;

- SSD диск марки «Dato» №DS700SSD-120GB з комп`ютера №1, SSD диск марки «Transcend» №C21589-0266 з комп`ютера №2, SSD диск марки «Transcend» №C19508-0400 з комп`ютера №3, SSD диск марки «wibrand» №W12.5SSD/SP120GBST, упаковані до сейф-пакету KIV 2115328;

- SIM-банк для розміщення 96 SIM-карт, в якому знаходяться SIM-карти з відповідними номерами телефонів згідно з переліком, який міститься в резолютивній частині ухвали, упаковані до картонної коробки;

- SIM-банк для розміщення 128 SIM-карт, в якому знаходяться SIM-карти з відповідними номерами телефонів згідно з переліком, який міститься в резолютивній частині ухвали, упаковані до двох картонних коробок;

- SIM-банк для розміщення 128 SIM-карт, в якому знаходяться 101 SIM-карта з відповідними номерами телефонів згідно з переліком, який міститься в резолютивній частині ухвали, упаковані до 3-х картонних коробок;

- SIM-банк для розміщення 32 SIM-карт, в якому знаходяться SIM-карти з відповідними номерами телефонів згідно з переліком, який міститься в резолютивній частині ухвали, упаковані до сейф-пакету QHY 0180596;

- SIM-банк для розміщення 16 SIM-карт, в якому знаходяться SIM-карти з відповідними номерами телефонів згідно з переліком, який міститься в резолютивній частині ухвали, упаковані до сейф-пакету QHY 0180597;

- SIM-банк для розміщення 32 SIM-карт, в якому знаходяться SIM-карти з відповідними номерами телефонів згідно з переліком, який міститься в резолютивній частині ухвали, упаковані до сейф-пакету QHY 0180598;

- SIM-банк для розміщення 32 SIM-карт, в якому знаходяться SIM-карти з відповідними номерами телефонів згідно з переліком, який міститься в резолютивній частині ухвали, упаковані до сейф-пакету QHY 0180599;

- SIM-банк для розміщення 48 SIM-карт, в якому знаходяться SIM-карти з відповідними номерами телефонів згідно з переліком, який міститься в резолютивній частині ухвали, упаковані до сейф-пакету QHY 0180600;

- два зарядні кабелі, упаковані до сейф-пакету RAWO 0180599.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що вилучені SIM-банки, SIM-карти, SSD-диски та технічні пристрої можуть містити на собі відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження (дзвінки, листування, фото, номери телефонів осіб, пов`язаних із вчиненням злочину), внаслідок чого таке майн відповідає критеріям речових доказів, необхідні для проведення комплексу слідчих (розшукових) дій та відповідних експертних досліджень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її невідповідність вимогам кримінального процесуального закону, Конституції України та практиці ЄСПЛ з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що в даному випадку вирішувалось питання про арешт майна за фактом шахрайських дій стосовно ОСОБА_9 , які не є предметом досудового розслідування в межах даного кримінального провадження, зазначені у клопотанні номери не мають жодного відношення до вбивства та зберігання зброї, у ОСОБА_8 їх не виявлено;

- вилучене обладнання не є та не може бути знаряддям вбивства, не може зберігати на собі його сліди та не містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин вбивства та зберігання зброї, натомість, ОСОБА_8 є зареєстрованим в установленому законом порядку ФОП, основним видом діяльності якого є діяльність у сфері інформаційних технологій та комп`ютерних систем, в ході обшуку ОСОБА_8 надав підтвердження того, що він є власником вилученого майна, що було підтверджено також Солом`янським райсудом м. Києва 15.03.2024 у справі №760/28693/23;

- арешт на майно було накладено всупереч вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, натомість, ФОП ОСОБА_8 всіляко сприяв проведенню обшуку, надав вільний доступ до приміщення, допомагав у відшукуванні наявної інформації та добровільно надав SIM-карту, номер якої не було зазначено в ухвалі слідчого судді від 28.03.2025;

- слідчим фактично було вилучено все майно, яке не зазначено в ухвалі суду, зокрема, усі SIM-карти, в той час як в ухвалі їх зазначено три, GSM-шлюзи та GSM-банки, які не є комп`ютерною технікою, що призвело до зупинення та надмірного обмеження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_8 ;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що клопотання було подано прокурором в порушення встановленого слідчим суддею 72-годинного строку після усунення недоліків, при цьому, замість 2-х днів розгляд слідчим суддею клопотання про арешт майна тривав майже 1,5 місяці.

Посилаючись на викладені обставини, представник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в повному обсязі в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання прокурора про арешт майна, зазначених вимог закону не дотримався з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми основного закону узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні...; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

На підставі аналізу змісту клопотання в зазначеному к/п №0000263 вбачається, що прокурор просив накласти арешт на зазначене у ньому майно, зокрема, коробки від стартових пакетів, SIM-банки для розміщення SIM-карт, в яких знаходяться SIM-карти, SSD-диски, два зарядні кабелі та інші пристрої, з метою забезпечення збереження такого майна як речового доказу (т. 1, а.с. 1-14).

Окрім того, відповідно до клопотання прокурора, витягу з ЄРДР у вищевказаному к/п №0000263 (т. 1, а.с. 15-17) та інших матеріалів провадження, СУ ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування за ознаками вчинення злочинів, передбачених п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України за фактом здійснення умисного вбивства ОСОБА_10 .

Так, під час досудового розслідування було встановлено, що 14.03.2025 об 10:33 год. ОСОБА_11 , перебуваючи за адресою: м. Одеса, пр-кт Українських Героїв, буд. 5, із наявною у нього вогнепальною зброєю вчинив умисне вбивство ОСОБА_10 .

В ході проведення допиту підозрюваного ОСОБА_11 останній пояснив, що в середині грудня 2024 року йому зателефонувала його мати ОСОБА_12 та повідомила, що є можливість працевлаштуватись в СБУ, після чого надала контактний номер телефону особи, яка представилась як « ОСОБА_13 », який в подальшому координував дії підозрюваного задля реалізації вчинення вбивства ОСОБА_10 ; мати ОСОБА_12 контактувала особисто та за допомогою мобільного телефону з чоловіком, який представився « ОСОБА_14 » та зазначив, що він є «діючим працівником СБУ».

Під час допиту ОСОБА_12 , матері підозрюваного ОСОБА_11 , встановлено, що остання задля підтримання здоров`я замовила БАДи, які отримала 27.11.2024, після чого, орієнтовно через 7 днів, їх зателефонував за допомогою месенджера «Viber» з номеру телефону « НОМЕР_1 » чоловік, який представився полковником СБУ ОСОБА_15 та пояснив, що замовлені нею БАДи реалізовують з тимчасово окупованих територій, у зв`язку із чим викликав ОСОБА_12 зустрітись в місці, визначеному ним в м. Києві. Під час зустрічі із ним, останній розпитував про синів та сказав, що є робота для сина - ОСОБА_11 , у зв`язку із чим останньому необхідно зв`язатись із працівником СБУ «Клімом» та надав контактний номер телефону на аркуші. В подальшому, під час спілкування через месенджер із « ОСОБА_15 », останній дізнався про заощадження ОСОБА_12 та вказав, що у зв`язку із тим, що грошові кошти в неї не задекларовані, їх необхідно перевести на офіційний рахунок, з якого вони через декілька днів повернуться ОСОБА_12 . Однак згодом останній надав контакти особи, який представився як « ОСОБА_16 » та пояснив, що грошові кошти повернуться після виконання завдання ОСОБА_11 .

Згодом, 15.03.2025 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено ряд речових доказів, серед яких аркуш картонного паперу з номерами « НОМЕР_1 », « НОМЕР_2 » та позначенням « ОСОБА_15 ».

Проведеними оперативно-розшуковими заходами встановлено, що в 2024 році при використанні абонентського номеру « НОМЕР_1 » були вчинені шахрайські дії стосовно гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де невстановлена особа заволоділа грошовими коштами останньої на суму 61 250 доларів США. Також у даних шахрайських діях стосовно останнього використовувався абонентський номер « НОМЕР_3 ».

У подальшому, в ході оперативно-розшукових заходів було встановлено, що вищезгаданий абонентський номер « НОМЕР_3 » зафіксований в зоні роботи базової станції, де розташоване офісне приміщення за адресою: АДРЕСА_2, де ймовірно здійснює діяльність шахрайський колл-центр.

В ході проведення 03.04.2025 на підставі ухвали слідчого судді обшуку за адресою: АДРЕСА_2, було виявлено та вилучено коробки від стартових пакетів операторів ПрАТ «Київстар» та ПрАТ «ВФ Україна», SIM-банки для розміщення SIM-карт, в яких знаходяться SIM-карти, SSD-диски, два зарядні кабелі та інші пристрої (т. 1, а.с. 29-37).

Постановою слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_17 від 04.04.2025 зазначене вище вилучене під час проведення обшуку майно було визнано речовим доказом у вказаному к/п №0000263 (т. 1, а.с. 39-49).

Диспозиція кримінальних правопорушень, передбачених п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, досудове розслідування за ознаками вчинення якого на теперішній час здійснюється в межах к/п №0000263, передбачає кримінальну відповідальність за умисне вбивство, вчинене на замовлення та носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом із тим, ні в наявних у розпорядженні апеляційного суду матеріалах судового провадження, ні в поясненнях прокурора в судовому засіданні не міститься доказів того, що майно, зокрема, коробки від стартових пакетів, SIM-банки для розміщення SIM-карт, в яких знаходяться SIM-карти, SSD-диски, два зарядні кабелі та інші пристрої, вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , має будь-яке відношення до вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , за фактом якого на теперішній час здійснюється досудове розслідування у к/п №0000263.

Так, на підставі аналізу матеріалів, долучених представником власника майна в судовому засіданні апеляційного суду, вбачається, що за вищевказаною адресою здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_8 , із відповідною реєстрацію в установленому законом порядку, основним видом діяльності якого є надання в користування абонентських номерів різних операторів мобільного зв`язку іншим особам через Інтернет ресурс «smshub.org» за допомогою вилученого у нього обладнання та програми «SimClient Agent».

Факт належності вилученого майна на праві приватної власності саме ФОП ОСОБА_8 додатково підтверджується також змістом ухвали слідчого судді Солом`янського райсуду м. Києва від 15.03.2024 у справі №760/28693/23.

При цьому, органом досудового розслідування жодним чином не було доведено того, що вилучене за місцем проведення ФОП ОСОБА_8 підприємницької діяльності майно відповідає критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України в межах даного кримінального провадження, зокрема, того, що таке майно є знаряддям вбивства або зберегло на собі його сліди чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин вбивства та зберігання зброї.

В своєму клопотанні, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на вилучене майно та його відповідність критеріям речових доказів, прокурор посилається на те, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів в межах даного кримінального провадження було встановлено ймовірне здійснення діяльності шахрайським колл-центром, за місцем розташування якого, в зоні роботи базової станції було зафіксовано активність абонентського номеру, який може бути пов`язаний із здійсненням шахрайських дій стосовно гр. ОСОБА_9 та контактуванням із матір`ю підозрюваного у вбивстві ОСОБА_10 - ОСОБА_11 .

Разом із тим, колегія суддів констатує, що органом досудового розслідування в долучених до клопотання про арешт майна матеріалах, так само як і прокурором в судовому засіданні апеляційного суду, не було доведено зв`язку ймовірного здійснення шахрайських дій із використанням абонентського номеру « НОМЕР_3 », який був зафіксований в зоні дії базової станції, де розташоване офісне приміщення, в якому здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_8 , із фактом умисного вбивства ОСОБА_10 , натомість, ймовірні шахрайські дії не є предметом досудового розслідування в межах даного кримінального провадження.

В цьому контексті колегія суддів зауважує на тому, що відомостей за ознаками вчинення злочину, передбаченого ст. 190 КК України за фактом шахрайства органом досудового розслідування до ЄРДР в установленому законом порядку внесено не було.

Окремої уваги вартий також той факт, що зазначене сім-карта із вищевказаним номером мобільного телефону не була виявлена та вилучена під час проведення обшуку за місцем проведення ФОП ОСОБА_8 підприємницької діяльності, а саме за адресою: АДРЕСА_2 .

Водночас, за клопотанням прокурора судом апеляційної інстанції було ухвалено рішення про проведення апеляційного розгляду в закритому судовому засіданні, з метою надання прокурору можливості доведення апеляційному суду обставин, якими обґрунтовуються заперечення стосовно поданої представником власника майна апеляційної скарги та недопущення розголошення відомостей досудового розслідування, проте прокурором не було надано жодних додаткових пояснень та матеріалів, попри ті, що були долучені до клопотання про арешт майна, на підтвердження необхідності арешту вилученого майна, що призвело до безпідставного затягування строків апеляційного розгляду та порушення засади розумності строків, встановленої вимогами ст. 28 КПК України.

Окрім того, окремо апеляційний суд наголошує на тому, що майно ФОП ОСОБА_8 було вилучено ще 03.04.2025, при цьому, в своєму клопотанні прокурор наголошує на необхідності проведення відповідних експертних досліджень вилученого обладнання, проте впродовж всього часу з моменту вилучення майна до моменту апеляційного розгляду, тобто станом на 14.07.2025, доказів призначення в кримінальному провадженні будь-яких експертних досліджень прокурором надано не було.

Із матеріалів кримінального провадження також вбачається, що 29.04.2025 слідчим у даному кримінальному провадженні було надано доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих дій, зокрема, щодо проведення огляду вилученого під час обшуку майна із встановленням 30-денного строку для виконання зазначеного доручення (т. 1, а.с. 155-157), проте будь-яких доказів виконання доручення та проведення вищезгаданої слідчої дії матеріали кримінального провадження не містять та прокурором в судовому засіданні апеляційного суду надано не було.

Зазначені обставини призводять до надмірного обмеження та фактичного зупинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_8 , а також не є співрозмірними завданням кримінального провадження, визначеним ст. 2 КПК України.

Відтак, наявні у розпорядженні суду апеляційної інстанції матеріали провадження не містять доказів того, що вилучене майно, зокрема, коробки від стартових пакетів, SIM-банки для розміщення SIM-карт, в яких знаходяться SIM-карти, SSD-диски, два зарядні кабелі та інші пристрої, вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , будь-яким чином пов`язані із фактом умисного вбивства ОСОБА_10 , тобто відповідають критеріям речових доказів в зазначеному кримінальному провадженні.

Сам по собі факт наявності в матеріалах к/п №0000263 постанови слідчого від 04.04.2025 про визнання вилученого майна речовими доказами (т. 1, а.с. 39-49) не може автоматично свідчити про відповідність таких речей критеріям речових доказів, визначеним зазначеною вище ст. 98 КПК України.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить переконання, що органом досудового розслідування не було доведено того, що майно, на яке накладено арешт, вилучене за місцем проведення ФОП ОСОБА_8 підприємницької діяльності, відповідає встановленим законом критеріям речових доказів в зазначеному кримінальному провадженні, зокрема, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин умисного вбивства ОСОБА_10 та носіння, зберігання вогнепальної зброї.

Що стосується посилань представника власника майна на те, що прокурором було порушено встановлений вимогами закону 72-годинний строк подання клопотання після усунення недоліків, апеляційний суд наголошує на наступних обставинах.

Так, вимогами ч. 3 ст. 172 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до наявних у розпорядженні апеляційного суду матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 18.04.2025 було повернуто прокурору клопотання про арешт майна в межах даного к/п №0000263 та встановлено строк для усунення недоліків в 72 години (справа №947/9830/25, провадження №1-кс/947/4917/25).

Разом із тим, матеріали не містять жодних достеменних доказів дати отримання Одеською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону копії повного тексту зазначеної ухвали слідчого судді про повернення клопотання для усунення недоліків, що в даному випадку має вирішальне значення з огляду на необхідність встановлення конкретних підстав для такого повернення.

В повторно поданому клопотанні прокурор посилається на те, що копія такої ухвали станом на 18.04.2025 не надходило до Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

При цьому, повторно клопотання про арешт майна було подано прокурором засобами поштового зв`язку 22.04.2025 (т. 1, а.с. 113), внаслідок чого колегія суддів вважає безпідставними посилання представника власника майна на порушення прокурором строку подання повторного клопотання про арешт майна.

Разом із тим, заслуговують на увагу також посилання представника власника майна на порушення слідчим суддею встановленого вимогами ч. 1 ст. 172 КПК України дводенного строку для розгляду клопотання про арешт майна, разом із тим, з урахуванням завантаженості судів 1-ої інстанції та скорочених строків розгляду справ даної категорії, дані порушення, на переконання колегії суддів, не є істотними та не можуть бути єдиними підставами для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно із п. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відтак, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя допустив невідповідність висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи, не звернувши увагу на необґрунтованість клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_8 , що є підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене майно з підстав, викладених апеляційним судом вище.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2025, якою в межах к/п №0000263 від 14.03.2025 за ознаками вчинення злочинів, передбачених п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України накладено арешт на майно, відповідно до переліку в резолютивній частині ухвали, вилучене 03.04.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про арешт майна в межах к/п №0000263 від 14.03.2025, перелік якого зазначено в резолютивній частині ухвали, вилученого 03.04.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4