Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/2036/25

Номер провадження: 1-кп/511/283/25

08 серпня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області кримінальне провадження №0000195 від 13.03.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кам`янка Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, офіційно не одруженого, маючого на утриманні батьків-пенсіонерів, раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В середині березня 2025 року (більш точний час та дату не встановлено) у невстановленої особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження (Особа 1) виник злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб через державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску. Так, Особа 1 за допомогою телеграм-каналів підшукувала осіб, які бажали здійснити протиправний перетин державного кордону України до Республіки Молдова.

З метою реалізації свого злочинного умислу для конспірації та не викриття своїх злочинних дій з боку правоохоронних органів Особа 1 підшукала та залучила у якості водія обвинуваченого ОСОБА_4 , який повинен був довезти заздалегідь підшуканих Особою 1 осіб до наближених до державного кордону населених пунктів для подальшого їх залишення у контрольованій прикордонній зоні, щоб в подальшому Особа 1 організувала їх подальше переправлення через державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску.

Згідно досягнутої домовленості, Особа 1 підшукала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в умовах воєнного стану, введеного на території України відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, згідно з яким в Україні запроваджено воєнний стан з 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із подальшим багаторазовим продовженням (востаннє Указом Президента України від 14 січня 2025 року № 26/2025, затвердженим Законом України від 15 січня 2025 року № 4220-ІХ), на законних підставах не міг перетнути державний кордон у відповідному прикордонному пункті пропуску через заборону виїзду громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років за межі країни.

Окрім цього, Особа 1, володіючи інформацією про розміщення місцевих пунктів пропуску, вказівками, порадами та забезпеченням засобів скоординувала ОСОБА_6 на те, що 20.03.2025 приблизно о 16:00 год. останнього заберуть з міста Одеси, а саме біля будинку №1-Б по вулиці Академіка Воробйова, та доставлять у контрольований прикордонний населений пункт Гребеники Роздільнянського району Одеської області, де в подальшому він зможе незаконно перетнути державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску.

В подальшому, 20.03.2025 близько 16:00 год. обвинувачений ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Chevrolet», номерний знак « НОМЕР_1 », перебуваючи біля буд. №1-Б по вулиці Академіка Воробйова в місті Одесі, на виконання вказівки Особи 1 зустрів ОСОБА_6 та розмістив його в якості пасажира у автомобілі, яким він користувався, після чого ОСОБА_4 надав ОСОБА_6 відповідні інструкції та вони на автомобілі під керуванням ОСОБА_4 направились до державного кордону України в напрямку населеного пункту Гребеники Роздільнянського району Одеської області, проте протиправні дії ОСОБА_4 були викриті працівниками правоохоронних органів, а ОСОБА_4 затримано на шляху до державного кордону України.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.332 КК України, кваліфікований як незаконне переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.332 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив фактичні обставини справи і суду та пояснив, що на прохання невідомої йому особи з телеграм-каналу погодився як таксист перевезти невідому йому особу - ОСОБА_6 з міста Одеса до державного кордону з Республікою Молдова на території Роздільнянського району. Але до державного кордону вони з ОСОБА_6 не доїхали, оскільки були затримані правоохоронними органами. Грошей за свої послуги він не отримав.

Таким чином, показання обвинуваченого ОСОБА_4 повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не оспорює.

Враховуючи дані обставини, за погодженням всіх інших учасників процесу, суд визнав не доцільним дослідження доказів та тих обставин справи, які ніким не оспорюються та роз`яснивши положення ст.349 ч.3 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів справи, що характеризують особу обвинуваченого, оскільки істинність, добровільність та правдивість його позиції у суду сумнівів не викликає.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного злочину, а його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.332 КК України, як незаконне переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного кримінального злочину й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення злочину і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого та враховує ті обставини, що ОСОБА_4 є особою, раніше не судимою, характеризується позитивно, є особою з інвалідністю 3 групи, має на утриманні батьків-пенсіонерів, займається волонтерською діяльністю, про що надав відповідні документи, має захворювання головного мозку з прогресуючою течією після перенесеної контузії, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, надав заяви на перерахування застави, внесеної за нього, в розмірі 60 560 грн. на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є вчинення злочину вперше, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, надання заяви на перерахування застави в розмірі 60 560 грн. на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду необхідно виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, зокрема форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали тощо.

Суд вважає, що згідно з вимогами діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку.

При цьому, щире каяття - це певний психічний стан особи винуватого, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставин вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Санкцією ч.2 ст.332 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

З урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, позиції сторони обвинувачення, яка просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого санкцією ч.2 ст.332 КК України за цей злочин, у виді штрафу, без призначення додаткового покарання.

При призначенні більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст.69 КК), суд враховує наявність зв`язку між пом`якшуючими обставинами і метою та мотивами злочину, поведінкою обвинуваченого під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину.

Така позиція суду узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №591/2221/19 (провадження №51-4503км19) та постанові Верховного Суду від 07.02.2023 у справі №187/1548/15-к.

У відповідності до ст.174 ч.4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Цивільний позов по справі не заявлявся. Долю речових доказів по справі суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні. Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді застави до набрання вироком законної сили слід залишити незмінним.

Керуючись ст.ст.100,174,349,368,369-371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ч.ч. 1, 2 ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 10 010 (десять тисяч десять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 170 (сто сімдесят тисячі сто сімдесят) гривень без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ч. 4 ст. 53 КК України розстрочити засудженому ОСОБА_4 виплату штрафу на строк 10 (десять) місяців зі сплатою рівними частинами щомісячно по 17 017 (сімнадцять тисяч сімнадцять) гривень, починаючи з дня набрання вироком законної сили.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами він зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу він має повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу. Згідно з ч. 4 ст. 26 КВК України у разі несплати ним чергового платежу штрафу, призначеного як основне покарання, з розстрочкою його виплати, суд через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2025р. на майно - мобільний телефон марки «Iphone», ІМЕІ: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Iphone», ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , - автомобіль марки «Chevrolet», номерний знак « НОМЕР_1 », який перебуває в користуванні ОСОБА_4 скасувати.

Речові докази, а саме: мобільний телефон марки «Iphone», ІМЕІ: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Iphone», ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 вважати повернутими обвинуваченому ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили.

Речовий доказ: автомобіль марки «Chevrolet», номерний знак « НОМЕР_1 », який належить на праві власності ОСОБА_7 та перебуває в користуванні ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили вважати повернутим ОСОБА_4 .

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді застави до набрання вироком законної сили залишити незмінним.

Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 60 560 грн., внесену 21.03.2025 року за ОСОБА_4 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області заставодавцем ОСОБА_8 на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 21.03.2025 року по кримінальному провадженню №0000195 від 13.03.2025 року перерахувати на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України в національній валюті.

Цивільний позов по справі не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1