Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/245/25
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

власника майна: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 20 березня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000260, -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000260, а саме:

- запасні (складові) частини військової техніки, зокрема

металева деталь, зовні схожа на пульт керування ПБЗ, на якому міститься

шильд з номером МХ6569; металева деталь, зовні схожа на пульт керування

ПБЗ, на якому міститься шильд з номером ДС 3129; металева деталь, зовні схожа на пульт керування ПБЗ, на якому міститься шильд з номером КН0359;

металева деталь, зовні схожа на пульт керування ПБЗ, на якому міститься

шильд з номером ДС 3135; металева деталь, зовні схожа на компресор АК-

150, на якому міститься шильд з номером АА 254381; металева деталь, зовні

схожа на компресор АК-150, на якому міститься шильд з номером АО 5811677;

металева деталь, зовні схожа на компресор АК-150, на якому міститься шильд з

номером Н8МК2528; металева деталь, зовні схожа на компресор АК-150, на

якому міститься шильд з номером Н716А569 ( його частина); металеві деталі,

зовні схожі на коробку клапану без будь-яких ідентифікуючих даних ( номерів)

- 4 шт.; предмети зовні схожі на СВО СЕ2П, без будь-яких ідентифікуючих

ознак ( номерів) у кількості 2 шт.; предмет у корпусі металевому коричневого

кольору, зовні схожий на насос ТИВ 1 у кількості 1 шт., на якому міститься

номер К01КМ 3947.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що органом досудового розслідування не доведено, що вилучене майно, на яке слідча просить накласти арешт, відповідає статусу речових доказів, як майна -матеріальних цінностей, що належать ДП «ЖБТЗ», які неправомірно привласнені групою осіб.

Також, відсутні підстави стверджувати, що вилучене під час обшуку та досліджене спеціалістом майно є одним і тим же майном.

Крім того, відсутні підстави вважати, що вилучене у ОСОБА_6 майно підлягає спеціальній конфіскації.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати постановити нову ухвалу, якою задовольнити в повному обсязі клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що ухвала слідчого є необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Прокурор вказує, що під час розгляду клопотання не взято до уваги доводи сторони обвинувачення, зокрема вилучене у ОСОБА_6 обладнання є запасними (складовими) частинами військової техніки, а саме: бойової машини піхоти БМП (різних модифікацій) та іншої військової техніки. Зазначені запасні деталі не перебувають у вільному обігу, для їх придбання ТОВ ДБТЗ укладає відповідні договори з зазначенням походження вказаних ТМЦ.

Стверджує, що вказані обставини також підтверджуються проведеним оглядом місця події від 24.09.2024 за участю спеціаліста ЖБТЗ.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення власника майна, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст. 132 КПК України, застосування таких заходів допускається за умови доведення слідчим, прокурором існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотання слідчого і може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий звернувся з клопотанням.

Відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ст.170 КПК України, під арештом майна розуміється тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 та ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання про арешт майна дотримався вказаних вимог закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим суддею встановлено, що 14.11.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира №296/11215/23 від 06 листопада 2023 року, було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено майно, на яке потрібно накласти арешт.

15.11.2023 року вказане майно визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

21.11.2023 року ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира (справа 296/11634/23) накладено арешт на вищезазначене майно.

25.11.2024 року ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира (справа № 296/10632/24) частково скасовано арешт на майно.

11.12.2024 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира у справі №296/11419/24 повернуто клопотання про накладення арешту на майно для усунення недоліків.

22.01.2025 ухвалою Житомирського апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 задоволено частково, ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 19.12.2024 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 20 березня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000260.

Відповідно до ч.1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває це майно, можливості володіти, користуватись та розпоряджатись певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку встановленому законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 169 КПК тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.

Норма ч. 1 ст. 169 КПК України носить імперативний характер, і у разі, якщо слідчим суддею постановлена ухвала про скасування арешту майна, таке майно має бути повернуте особі, у якої воно було вилучене; будь яких додаткових погоджень чи окремих рішень слідчого, прокурора, за наявності ухвали слідчого судді про скасування арешту, для повернення майна, законом не передбачено.

Слідчий суддя дійшов висновку, що в клопотанні недостатньо обґрунтовано підстави для накладення арешту на майно вилучене під час обшуку, зокрема на запчастини, оскільки питання арешту вказаного майна уже було предметом перевірки слідчим суддею.

З таким висновком слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, клопотання про накладення арешту на майно, поданого в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000260 є повторним, питання арешту майна вже було предметом судового розгляду, в результаті якого прийнято рішення слідчим суддею про скасування арешту (ухвала від 25.11.2024 р.).

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий суддя повно і об`єктивно дослідив матеріали провадження та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, оскільки вже існує рішення суду, яке набрало законної сили про скасування арешту.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для її скасування, колегією суддів не встановлено, тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що повернення запчастин негативно вплине на хід досудового розслідування та негативно позначиться на завданнях кримінального провадження апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки серед завдань кримінального провадження, також є те, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як вбачається з матеріалів провадження сторона обвинувачення намагається, в обхід належної правової процедури, ігноруючи наявність судових рішень, через значний час після прийняття рішення про скасування арешту, домогтися накладення арешту на майно, яке підлягає поверненню, а свої доводи обґрунтовує не нормами процесуального закону, а виключно доцільністю та необхідністю, що не допускається та суперечить засадам кримінального провадження.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому ухвала слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 20 березня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000260 є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 20 березня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000260 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: