УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року

м. Київ

справа № 755/16048/24

провадження № 51-2038ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалуКиївського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року про застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку до

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя с. Копачів Обухівського району Київської області,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122Кримінального кодексу України (далі - КК).

Суть питання

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києвавід 09 грудня 2024 року частково задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_5 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Як зазначив суд в ухвалі, 08 березня 2024 року приблизно о 16:20 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виносили будівельне сміття з п`ятого поверху будинку, що знаходиться у м. Києві (бул. Русанівський, 5). На першому поверсі будинку ОСОБА_6 побачив незнайомого йому раніше ОСОБА_5 , який звернувся до ОСОБА_6 та сказав зняти капюшон, після чого ОСОБА_5 , перебуваючи в стані неосудності, знаходячись на відстані витягнутої руки від потерпілого, наніс йому не менше двох ударів кулаком правої руки в обличчя, внаслідок чого потерпілий впав, а ОСОБА_5 наніс йому ще не менше двох ударів ногою в тулуб та пішов з місця події.

У результаті вказаного суспільно-небезпечного діяння потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Дослідивши всі обставини справи, судом першої інстанції встановлено, що своїми діями ОСОБА_5 в стані неосудності вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 122КК.

Київський апеляційний суд ухвалою від 27 лютого 2025 року ухвалу місцевого суду змінив та ухвалив застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Так, за твердженням прокурора, апеляційний суд посилаючись на висновок судово-психіатричного експерта від 22 серпня 2024 року № 1071, відповідно до якого ОСОБА_5 потребує поміщення в спеціальний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги, а також запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь, не зазначаючи про незгоду з вказаним висновком та жодним чином не мотивуючи змінює застосовані до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру. При цьому, відмовив у задоволенні клопотання захисника про призначення судової психіатричної експертизи та у виклику в судове засідання експерта психіатра.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій.

Частиною 2 ст. 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених вказаним Кодексом.

Так, суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 122 КК, у стані неосудності, застосував до нього примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

На обґрунтування своїх доводів зазначив про те, що місцевий суд при прийнятті рішення послався на висновок судово-психіатричного експерта від 22 серпня 2024 року № 1071, однак психоемоційний стан ОСОБА_5 з моменту проведення експертизи і до часу розгляду судом клопотання змінився в сторону покращення, в тому числі і через проходження ним терапії лікарськими препаратами.

Під час розгляду скарги сторони захисту в апеляційному порядку суд перевірив усі посилання та доводи, викладені адвокатом у скарзі, і, посилаючись на сталу судову практику, зокрема постанову Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 243/4632/17 (провадження № 51-5807км18), зазначив, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК критерії в їх сукупності.

Крім того, відповідно до приписів ч. 3 ст. 503 КПК кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій.

Так, апеляційний суд зазначив, що дійсно висновком судово-психіатричного експерта від 22 серпня 2024 року № 1071 встановлено, що ОСОБА_5 , виявляв ознаки «Шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу». Стійкий параноїдний синдром» (згідно МКХ-10 F20.00). За своїм психічним станом у теперішній час не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період вчинених ним дій виявляв ознаки «Шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу». Стійкий параноїдний синдром» (згідно МКХ-10 F20.00) та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Враховуючи клінічний перебіг наявних у ОСОБА_5 психічних порушень, він потребував поміщення в спеціальний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги, а також запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь.

При цьому, цей суд врахував, що відповідно до наданого епікризу № 1195, ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» з 08 травня до 21 червня 2024 року, та згідно висновку, зазначеного в епікризі, не потребує продовження госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку. Відповідно до встановленої динаміки стану ОСОБА_5 в поведінці впорядкований та спокійний, став менш напруженим, м`якшим у спілкуванні, емоційно живіший. Виписаний у задовільному стані. Рекомендації при виписці: спостереження психіатра, раціональний режим та відпочинку, медикаментозна терапія.

Крім того, послався на лист КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» від 24 вересня 2024 року, з якого слідує, що ОСОБА_5 знаходився під наглядом лікаря-психіатра амбулаторії з 12 липня 2024 року по час апеляційного розгляду, регулярно відвідує психіатра раз на два тижні, отримує медикаментозну терапію та в його лікуванні спостерігається позитивна динаміка, оскільки ОСОБА_5 поводить себе стримано та виважено, агресії та неадекватної поведінки в суспільстві не проявляє.

Також, в ході апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 працює, а саме допомагає своєму брату у підприємницькій діяльності з розвитку тваринництва в с. Копачів, Обухівського району Київської області.

Зважив апеляційний суд і на те, що з дня вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, ОСОБА_5 не вчиняв інших суспільно-небезпечних діянь.

Доводи прокурора щодо незадоволення клопотання захисника про призначення судової психіатричної експертизи та у виклику в судове засідання експерта психіатра не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. При цьому, Суд бере до уваги, що сторона захисту не оскаржувала ухвалу апеляційного суду.

Ухвала апеляційного суду належно вмотивована та обґрунтована і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено достатні мотиви та положення закону, якими керувався суд, постановляючи рішення, а тому доводи прокурора про невідповідність вищевказаним положенням закону ухвали суду апеляційної інстанції є безпідставними.

З висновками апеляційного суду погоджується і Верховний Суд, вважає їх правильними і такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому доводи прокурора, наведені в касаційній скарзі, щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду та вмотивованість висновків цього суду, прокурор у касаційній скарзі не навів.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та судових рішень не встановлено підстав для задоволення скарги, Верховний Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора

ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3