У Х В А Л А

Іменем України

05 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

підозрюваного: ОСОБА_4 , його захисника: адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого слідчого відділу (з дислокацією ум. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, підполковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, підполковник Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 04.09.2025 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчими Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000146 від 29.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

В межах даного кримінального провадження 03.09.2025 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України під час вчинення ним даного злочину та останньому 04.09.2025 оголошено про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У ході досудового розслідування є необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- Переховуватися від органів досудового розслідування та суду: враховуючи, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину покарання якого передбачає виключно позбавлення волі, існує ризик, що підозрюваний з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

- Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

- Незаконно впливати на свідків ( ОСОБА_7 ) у цьому кримінальному провадженні: у органу досудового розслідування є підстави вважати, що підозрюваний в подальшому може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на осіб, які будуть допитані в якості свідків у кримінальному проваджені;

- Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_4 підозрюється.

З урахуванням ризиків, які виникли внаслідок дій ОСОБА_4 жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України не забезпечить належну поведінку підозрюваної, виконання з нею процесуальних дій та спробам останньої перешкоджати досудовому розслідуванню а тому, слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до суду з вищевказаним клопотанням та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 661 760, 00 грн.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували, щодо поданого клопотання.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження №0000146, заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного та його захисника, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з часиною першою статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами частини другої статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що слідчими Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000146 від 29.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу № 114/ос від 07.07.2025 начальника відділу поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 , призначено на посаду інспектора з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, який має спеціальне звання «старший лейтенант поліції».

Відповідно до вимог п. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ОСОБА_4 являється працівником правоохоронного органу.

Однак, ОСОБА_4 будучи службовою особою, яка постійно здійснює функції службової особи правоохоронного органу, наділеною правом у межах своєї компетенції пред`являти вимоги та приймати рішення, обов`язкові для виконання фізичними і юридичними особами незалежно від їх відомчої належності чи підлеглості, діючи умисно, вчинив злочин у сфері недоторканості державних кордонів за наступних обставин.

Так, у невстановлений слідством час та місці, але не пізніше 28.08.2025, у ОСОБА_4 виник умисел на вчинення неправомірних дій щодо організації незаконного переміщення через державний кордон осіб призовного віку які бажають уникнути мобілізаційних заходів, з корисливих мотивів. З цією метою ОСОБА_4 відшукав невстановлених, на даний час, осіб, які, у подальшому, будуть безпосередньо здійснювати супровід та переміщення віднайдених ним осіб через державний кордон та вступив з ними в незаконну змову. Згідно вказаної домовленості, ОСОБА_4 мав займатись пошуком бажаючих перетнути кордон в незаконний спосіб та отримувати від ним грошові кошти з подальшим їх розподілом між учасниками змови, а невстановлені особи в свою чергу мали безпосередньо забезпечити подальший незаконний перетин кордону особами призовного віку з Чернівецької області до республіки Румунія поза межами пунктів пропуску.

У подальшому, реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , 03.09.2025 близько 18 год. 30 хв., перебуваючи на автомобільній стоянці за адресою: м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 121, біля ТЦ «Плаза Парк», зустрівся із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та під час розмови з останнім повідомив, йому про те, що він має можливість та може організувати безперешкодне переправлення ОСОБА_7 , який є особою призовного віку, через державний кордон України, поза межами офіційних пунктів пропуску з території Чернівецької області до Республіки Румунія.

В ході бесіди ОСОБА_4 , здійснив інструктаж та розказав ОСОБА_7 , як останньому слід діяти для перетину державного кордону України. Зокрема ОСОБА_4 , надав вказівку ОСОБА_7 про необхідність прибуття останнього до м. Чернівці, до ТРЦ «Депот Мол», де останнього зустрінуть невстановлені на даний час невідомі особи та забезпечують подальше переміщення ОСОБА_7 до державного кордону України у визначене місце де останній зможе пройти поза межами офіційного пункту пропуску зі створенням для нього безперешкодного коридору у певний період часу.

Однак, ОСОБА_4 зазначив, що усі контакти з вказаними невідомими особами будуть відбуватися в телефонній розмові через нього за умови передачі йому грошових коштів в розмірі 16 000 тисяч доларів США (що станом на 03.09.2025 еквівалентно 661 760 грн.), у тому числі для невстановлених осіб, які в подальшому забезпечують безперешкодний перетин ОСОБА_7 державного кордону України поза межами офіційних пунктів пропуску на території Чернівецької області до Республіки Румунія, на що ОСОБА_7 погодився.

В подальшому, 03.09.2025 близько 21 год. 00 хв. на виконання попередньої домовленості ОСОБА_4 із ОСОБА_7 , останній діючи з прямим спільним умислом та корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючі їх настання, перебуваючи на автомобільній стоянці за адресою: м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 121, біля ТЦ «Плаза Парк», зустрівся вдруге із ОСОБА_7 , повторно надав детальний інструктаж та роз`яснив останньому план безперешкодного перетину останнім державного кордону України поза межами офіційних пунктів пропуску на території Чернівецької області до Республіки Румунія та отримав від ОСОБА_7 попередньо обумовлену суму грошових коштів у розмірі 16 000 тисяч доларів США (що станом на 03.09.2025 еквівалентно 661 760 грн.), після чого ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Тобто ОСОБА_4 виконано усі кримінально-протиправні дії, які він вважав за необхідне з метою завершення свої дій у організації, сприянні та наданні порад і вказівок для подальшого незаконного переправлення ОСОБА_7 державного кордону України у напрямку Республіки Румунія поза пунктами пропуску.

03 вересня 2025 року о 21 год. 04 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

04 вересня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненої за попередньою змовою групою осіб із корисливих мотивів.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Проаналізувавши зміст клопотання про застосування запобіжного заходу, а також доданих до клопотання доказів, а саме: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000146 від 29.08.2025; повідомлення про виявлене кримінальне правопорушення; протоколів допитів свідка; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.09.2025; протоколу обшуку; повідомлення про підозру від 04.09.2025, інших матеріалів кримінального правопорушення та пояснень підозрюваного наданих в судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України обґрунтована.

У відповідності з пунктом 4 частини другої статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, одружений, раніше не судимий.

На теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років.

Таким чином, враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, суд під час розгляду клопотання дійшов висновку, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд також враховує вік та стан здоров`я підозрюваного та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості клопотання слідчий суддя враховує, що слідчим та прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, а тому дійшов висновку про доцільність задоволення клопотання та застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Що стосується необхідності визначення підозрюваному застави та її розміру слідчий суддя враховує наступне.

Обгрунтовуючи виключність випадку та відповідно розмір застави в сумі 661 760,00 грн. слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні було зазначено про те, що ОСОБА_4 підозрюється в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів, при цьому сума отриманої неправомірної вигоди становила 16 тисяч доларів США, що еквівалентно 661 760,00 грн., що свідчить про наявність у підозрюваного фінансових можливостей.

Як зазначено вище та встановлено судом, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до вимог частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом.

Відповідно до вимог частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За правилами встановленими частиною четвертою статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Абзацами сьомим-дев`ятим частини четвертої статті 183 КПК України закріплено:

- при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

- під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

- розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що вищевказаний перелік випадків, коли слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Вирішуючи питання розміру застави слідчий суддя враховуючи положення статті 65 Конституції України, вимоги статей 2, 182, 183 КПК України, статей 12, 332 КК України, дійшов висновку про необхідність визначення підозрюваному застави в розмірі двохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600,00 грн., з огляду на таке.

Диспозицією статті 332 КК України передбачено настання кримінальної відповідальності за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

Частиною другою та третьою статті 332 КК України врегульовано випадки настання кримінальної відповідальності за:

- ті самі дії, вчинені способом, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яку незаконно переправляли через державний кордон України, чи вчинені щодо кількох осіб, або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням службового становища;

- дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою або вчинені з корисливих мотивів.

Зокрема, частиною третьою статті 332 КК України, яка інкримінується підозрюваному, визначено, що дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою або вчинені з корисливих мотивів, - караються позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

За правилами встановленими частинами третьою-шостою статті 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі. Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років. Особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Отже, злочин, який інкримінується підозрюваному ОСОБА_4 кваліфікується як тяжкий злочин.

Однак, детально проаналізувавши зміст повідомленої ОСОБА_4 підозри слід зазначити наступне.

ОСОБА_4 , підозрюється у в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів, з метою ухилення такої особи від призову та/або мобілізації.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Загальновідомим є те, що Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який до триває до цього часу.

В той час, коли Українські захисники та захисниці, Збройні Сили України та добровольці стали на захист незалежності нашої держави і гідно боронять Україну, інша частина «діячів», зокрема працівник правоохоронного органу, з метою власного збагачення, створюють або ж приймають участь у створенні передумов для ухилення осіб від мобілізації та можливості залишення території України, що є вкрай небезпечним явищем, коли країна перебуває в умовах війни.

Таким чином, злочин, передбачений частиною третьою статті 332 КК України, який вчинений у період дії воєнного стану, безумовно, за своєю суспільною небезпекою та можливими наслідками, слід відносити до особливо тяжких злочинів.

Пунктом 2 та 3 частини п`ятої статті 182 КПК України передбачено що розмір застави визначається у таких межах:

- щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як уже зазначалося, відповідно до третьої статті 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК)

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

На думку слідчого судді вчинення працівником правоохоронного органу з корисливих мотивів злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, наслідком якого є ухилення осіб від виконання обов`язку захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України в період дії воєнного стану, слід кваліфікувати як виключний випадок, коли застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак, слідчий суддя звертає увагу на те, що 16 тисяч доларів США неправомірної вигоди підозрюваним не отримувалося, оскільки злочин вчинявся під контролем правоохоронних органів та відповідно кошти, які передавалися, вилучені.

Крім того, на думку суду, розмір неправомірної вигоди, у даному випадку, не є виключним випадком, в розумінні статті 182 КПК України, для визначення підозрюваному застави, що перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому посилання прокурора, в цій частині, є безпідставними.

З огляду на вищевикладене, оскільки застава - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, у вчиненні тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному заставу в розмірі двохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 372, 400 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до 21:04 год. 01 листопада 2025 року, в межах строку досудового розслідування.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 01 листопада 2025 року.

Одночасно визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі двохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600,00 грн. (шістсот п`ять тисяч шістсот гривень), яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави визначити на час дії ухвали суду.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя