Провадження № 11-сс/4823/359/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні скарги ТОВ «Гетьманське» на постанову дізнавача ВП №1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 від 29 травня 2025 про закриття кримінального провадження №0000040 від 10.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України. Слідчий суддя вказав на відсутність порушення загальних положень досудового розслідування; оскаржувана постанова винесена на підставі зібраних матеріалів, і підстави для її скасування та задоволення скарги відсутні.

Не погодившись із рішенням суду, представник ТОВ «Гетьманське» ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді місцевого суду та постанову дізнавача про закриття кримінального провадження. Посилається на передчасність закриття дізнавачем кримінального провадження, так як у ході досудового розслідування не проведено всіх необхідних слідчо-розшукових дій, спрямованих на розкриття кримінального правопорушення й встановлення осіб, причетних до самовільного зайняття земельних ділянок, що перебувають у законному володінні ТОВ «Гетьманське». Зокрема, в порушення вимог чинного законодавства дізнавачем не визначено основні елементи складу злочину, передбаченого ст.197-1 КК України, щодо конкретної справи та не зазначено, які елементи складу злочину з них відсутні. Також не допитано в якості свідків працівників ФГ «КОРОВАЙ-У»; не призначено експертизи з метою визначення розміру завданої шкоди, внаслідок самовільного захоплення земельних ділянок та упущеної вигоди; не витребувано у ФГ «КОРОВАЙ-У» інформації та копії документів, які мають відношення до обробітку суміжних земельних ділянок, а саме нарядів, цивільно-правових угод, шляхових листів або інших облікових документів власної або найманої техніки. У порушення вимог ст.110 КПК України, постанова про закриття кримінального провадження не містить належного обґрунтування та мотивів закриття кримінального провадження з посиланням на отриманні під час розслідування докази, не зазначено, які слідчі (розшукові) дії проводились під час розслідування, що свідчить про незаконність прийнятого рішення. Причетність суміжних землевласників (землекористувачів) ФГ «КОРОВАЙ-У» до вчиненого злочину дізнавачем перевірена поверхово й формально. Зазначає, що слідчий суддя не надав повної, всебічної та об`єктивної оцінки доводам скарги щодо незаконності та необґрунтованості постанови дізнавача про закриття кримінального провадження та поверхово перевірив повноту проведених слідчих дій, а тому зробив передчасні висновки про відмову у задоволенні скарги товариства.

Також просив розглянути апеляційну скаргу без участі представника ТОВ «Гетьманське».

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, в їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, 10 травня 2025 року, на виконання ухвали слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07.05.2025, за заявою ТОВ «Гетьманське» від 18.04.2025 щодо можливого самовільного зайняття ФГ «КОРОВАЙ-У» земельних ділянок, які перебувають в оренді у ТОВ «Гетьманське», до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне провадження №0000040 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.

29 травня 2025 дізнавачем ВП №1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000040 від 10.05.2025 за відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.

У своєму рішенні дізнавач зазначив, що в ході досудового розслідування було допитано в якості представника потерпілого ТОВ «Гетьманське», який дотримувався своєї версії обставин події щодо можливого самовільного зайняття ФГ «КОРОВАЙ-У» земельних ділянок, які перебувають в оренді у ТОВ «Гетьманське»; голову ФГ «КОРОВАЙ-У» ОСОБА_5 , який повідомив, що господарство орендує землі, які межують із землями, які орендує ТОВ «Гетьманське»; фермерське господарство умисно земельні ділянки потерпілого не захоплювало і умислу на такі дії не мало.

Також дізнавачем, із залученням головного спеціаліста сектору державного контролю за використанням і охороною земель №2 Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, проведено огляд земельних ділянок з кадастровими номерами, які зазначені в скарзі заявника, та було встановлено, що ці земельні ділянки, користувачем яких являється ТОВ «Гетьманське», відносяться до земель сільськогосподарського призначення, встановлено факт їх самовільного зайняття шляхом оброблення та вирощування сільськогосподарських культур.

Отримано відомості ГУ Держгеокадастр у Чернігівській області про розмір шкоди у разі самовільного зайняття вищевказаних земельних ділянок, яка визначена з урахуванням Методики визначення розміру шкоди, заподіяної унаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель порушення режиму, нормативів і правил їх використання, затвердженої постановою КМУ від 25.07.2007 №963.

Стаття 14 Конституції України передбачає, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону». Згідно із цим визначається і суспільна небезпечність посягань на землю.

Безпосередній об`єкт цього злочину - земельні відносини як суспільні відносини власності щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами цих відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами відносин є земля в межах України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Земельні відносини опосередковуються правом власності на землю і регулюються Земельним кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 197-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Земельна ділянка - це частина земельної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами суб`єктів власності. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки (ст.79 Земельного Кодексу України).

Самовільне зайняття ділянки - це активні протиправні дії по заволодінню (захопленню) всупереч встановленому порядку земельної ділянки. Остання належить на праві власності іншій особі (фізичній чи юридичній), яка володіє нею на інших законних підставах (наприклад, на підставі договору оренди). Причому земельна ділянка для винної особи є чужою, вона не має необхідних і достатніх прав на володіння, користування чи розпорядження ділянкою як власник чи як особа, якій надано право постійно чи тимчасово володіти і користуватися нею.

Самовільне зайняття земельної ділянки з об`єктивної сторони може полягати у різних діях - у незаконному огороджуванні ділянки, знищенні і встановленні «своїх» межових знаків, у протиправному використанні землі у своїх потребах: обробка, удобрення землі, насадження насіння, дерев чи кущів, виконання меліоративних, інших робіт, завезення і розміщення будівельних матеріалів тощо. Але у всіх випадках особа протиправно заволодіває земельною ділянкою, вчинює відносно неї певні дії як «власник» чи «законний користувач» і при цьому порушує суб`єктивні інтереси учасників земельних правовідносин у галузі правомірного використання, відтворення та охорони земель.

Вказане кримінальне правопорушення є злочином з матеріальним складом. Отже, для встановлення об`єктивної сторони цього злочину слід встановити не тільки сам факт самовільного зайняття земельної ділянки, але й настання суспільно небезпечних наслідків, які полягають у спричиненні її власнику чи законному володільцю значної шкоди. Відповідно до примітки до статті 197-1 КК України, шкода визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що у 2025 році становить 151400 грн.

Як правильно встановив дізнавач, з чим погодився і слідчий суддя, у цьому кримінальному провадженні має місце самовільне розорювання частин земельних ділянок на території Батуринської міської ради, з кадастровими номерами: :02:000:0836, :02:000:0838, :02:000:0637, :02:000:0672, :02:000:0351, :02:000:1300:02:000:1018, :02:000:0722, :02:000:0754, користувачем яких є ТОВ «Гетьманське», проте визначений спеціалістом розмір можливих збитків від самовільного зайняття частин земельних ділянок є меншим ніж 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, як визначено законодавцем, тобто, в ході досудового розслідування та проведеними слідчими діями встановити значну матеріальну шкоду, завдану потерпілому, не представилось можливим, тому є обґрунтованим висновок органу досудового розслідування про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У справі в ході досудового розслідування зібрані усі можливі та допустимі докази, досудове розслідування було здійснене на основі принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і у доведенні їх переконливості, диспозитивності та безпосередності дослідження показань, речей і документів, а постанова дізнавача містить належне та достатнє обґрунтування підстав для закриття кримінального провадження.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що при винесенні постанови дізнавач діяв у межах законодавства, ним були виконані всі необхідні та можливі слідчі дії. Висновки дізнавача про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.197-1 КК України, ґрунтуються на вимогах процесуального закону та матеріалах кримінального провадження.

Щодо тверджень представника товариства про обов`язковість проведення судової експертизи для встановлення розміру завданої шкоди, то такі не заслуговують на увагу, з наступних міркувань.

Так, відповідно до ч.1 ст.242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду зробила висновок про те, що імперативність п.6 ч.2 ст.242 КПК України щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування (постанова від 25 листопада 2019 року у справі № 420/1667/18).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, розмір шкоди в даному провадженні був встановлений на підставі відомостей з ГУ Держгеокадастр у Чернігівській області, у відповідності до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної унаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання, затвердженої Постановою КМУ від 25.07.2007 №963.

Вказаний доказ отриманий у передбачений процесуальним законом спосіб та відповідає вимогам ст.ст.84-86 КПК України.

Відтак, підстав проводити експертизу для визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, в цьому кримінальному провадженні не було.

Наведена апелянтом у скарзі мотивація свідчить про те, що особа, яка подала скаргу, у виниклій спірній ситуації вбачає незгоду з механізмом досудового розслідування, яке здійснювалось дізнавачем, методами такого розслідування, обсягом матеріалів, який був використаний у ході такого розслідування та правовим судженням, постановленим дізнавачем.

Більш того, подані до суду скарга та апеляційна скарга жодним чином не свідчать про наявність неповноти при перевірці вказаних обставин дізнавачем. Усі обставини в даному кримінальному провадженню дізнавачем були досліджені в повному обсязі, а прийняте рішення відповідає вимогам норм кримінального судочинства, що підтверджує й оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, слід зазначити, що виходячи із положень ст.2 КПК України, котра визначає завдання кримінального провадження, держава не наділяє заявників правом припису для правоохоронних органів щодо конкретних норм кримінального, матеріального або процесуального законів, саме в межах яких, повинно здійснюватись таке провадження.

На це ж звертав увагу і Європейський суд з прав людини при постановленні рішення у справі «Аль Фаєд проти Франції» (Al Fayed v. France) від 02.10.2007, зазначаючи, що розбіжності, що виникали між слідчими та заявником, не вказували на існування недоліків чи перешкод, які б завадили компетентним органам з`ясувати ці обставини. Крім того, невдоволення заявника рішеннями, схвалюваними суддями-слідчими в ході провадження, не були достатньою підставою для визнання несправедливості процесу у сенсі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, дізнавачем зібрано і вивчено в повному обсязі необхідні матеріали та, виходячи з зібраних доказів, прийнято вмотивовану постанову про закриття даного кримінального провадження, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.4 ст.284 КПК України, слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4-1, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялось про підозру.

Як убачається з наданих апеляційному суду матеріалів провадження, дізнавачем ВП №1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції ОСОБА_4 під час прийняття постанови про закриття кримінального провадження дані вимоги закону були дотримані.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого слідчим суддею рішення, не вбачається.

Керуючись ст.406, ч.3 ст.407, ст.422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 липня 2025 року про відмову у задоволенні скарги ТОВ «Гетьманське» на постанову дізнавача ВП №1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 від 29 травня 2025 про закриття кримінального провадження №0000040 від 10.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_7