Справа № 489/8674/24
Провадження № 1-кп/489/582/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

09 червня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження за №0001151 від 03.09.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Білозерка Білозерського району Херсонської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, студента Чорноморського національного університету імені Петра Могили, неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого по АДРЕСА_2 , проживаючого по АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 ,

встановив:

03.09.2024 близько 03:20 год. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , перебуваючи у дворі будинку по АДРЕСА_4 , вступили між собою у злочинну змову на незаконне заволодіння транспортним засобом, марки «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_9 та перебував у володінні ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проникли до салону вищевказаного автомобіля, оскільки ОСОБА_3 через привідчинене вікно передніх водійських дверей здійснив рукою розблокування затворного механізму замка автомобіля, тим самим надав доступ до нього ОСОБА_4 .

Після того, шляхом поєднання дротів замку запалювання, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 привели автомобіль марки «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , у рух, чим встановили контроль над ним і отримали можливість перемістити його від первинного місцезнаходження, тим самим заволоділи транспортним засобом та розпорядилися ним на власний розсуд, чим заподіяли володільцю майна ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 76440 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що своїми умисними діями обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та надав показання про те, що 02.09.2024 близько 23:00 години разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 пішли до магазину «АТБ-Маркет» по просп. Миру, м. Миколаєва, де зустріли та познайомилися з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , після чого пішли додому до останнього за адресою: АДРЕСА_5 . Там вони відпочивали, вживаючи втрьох, крім ОСОБА_13 , алкогольне пиво. Близько 23:30 години знову пішли до магазину, де купили пляшку горілки, з якою повернулися за вказаною адресою та стали вживати у тому ж складі, крім ОСОБА_13 . Від вжитого спиртного він перебував в стані середнього ступеня сп`яніння, але повністю усвідомлював свої дії, не мав хиткої ходи та орієнтувався у просторі. Близько 02:00 години 03.09.2024 ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пішли спати, а він з ОСОБА_13 залишися у кімнаті. Далі він вийшов на балкон, де побачив у дворі легковий автомобіль, червоного кольору, марки ВАЗ-2107. Після того він запропонував ОСОБА_16 спуститися до вказаного автомобіля, оскільки він вирішив спробувати відчинити його власним ключем від свого автомобіля. Коли вони підійшли до зазначеного автомобіля, який стояв у дворі будинку, то він спробував з допомогою власного ключа відчинити замок на дверцятах, але не зміг цього зробити. Далі він дав ОСОБА_13 свій телефон, щоб той йому присвічував ліхтарем, а сам руками приспустив скло на передніх водійських дверцятах, після чого засунув руку через скло всередину та відчинив замок на дверцятах. Після того він проник до салону автомобіля, висмикнув дроти замка запалювання, перемкнув їх між собою та завів двигун автомобіля. Потім відчинив замок на правих передніх дверцятах, і ОСОБА_17 також сів до вказаного автомобіля, після чого вони поїхали із вказаного місця кататися та дорогою він запропонував поїхати в мікрорайон «Намив», де знаходився його власний автомобіль. Рухалися вони без увімкненого світла фар зі значною швидкістю і при переїзді трамвайної колії пошкодили ліве переднє колесо автомобіля, однак продовжили рух, але через деякий час він побачив іскри від колеса, та все одно продовжував рух. Та невдовзі двигун автомобіля перегрівся і вони зупинилися біля АЗС. Вийшовши з автомобіля, він побачив, що на лівому колесі відсутня шина та воно було зігнуте. Далі він підняв капот, щоб охолов двигун. Потім він з ОСОБА_13 намагалися завести автомобіль шляхом буксирування, при цьому він знаходився за кермом, а ОСОБА_13 штовхав автомобіль, але не змогли цього зробити. Також до них підходив незнайомий чоловік, похилого віку, який допомагав штовхати автомобіль. Не зумівши завести авто, вони залишили його біля вказаної АЗС, а самі пішли назад в напрямку квартири, в якій відпочивали. Дорогою він зателефонував ОСОБА_18 , якому розповів, що він з ОСОБА_13 викрали автомобіль біля під`їзду та розповів, де вони знаходяться, і невдовзі їх затримали поліцейські. Також вказав, що ОСОБА_13 розумів та знав, що вказаний автомобіль йому не належить, та ОСОБА_13 стояв на відстані близько 1 м від нього, коли він намагався відчинити дверний замок своїм ключем, але не міг цього зробити, та ОСОБА_13 підсвічував йому ліхтариком з телефону, коли він опускав скло, щоб незаконно проникнути до салону вказаного автомобіля. Він жодного разу не говорив ОСОБА_13 про те, що автомобіль є його власністю. Крім того, зазначив про своє щире каяття, попросив вибачення у потерпілого та вказав, що готовий компенсувати йому заподіяні збитки, а також запевнив суд про неприпустимість вчинення кримінальних правопорушень в майбутньому.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та надав показання про те, що 02.09.2024 близько 19:00-20:00 години зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_12 за місцем його проживання по АДРЕСА_5 , де вони разом спілкувалися. Близько 23.00 години вирішили піти до магазину «АТБ-Маркет», де вони зустріли та познайомилися з ОСОБА_19 та ОСОБА_10 , після чого всі разом прийшли до вищевказаного місця проживання ОСОБА_20 по АДРЕСА_5 . Там вони відпочивали і хлопці, крім нього, вживали пиво. Близько опівночі сходили до магазину, де купили пляшку горілки, з якою повернулися до квартири, де зазначені особи стали вживати її. Близько 02:00 години ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пішли спати, а він з ОСОБА_21 залишися відпочивати, та через деякий час останній запропонував вийти у двір подихати повітрям. Коли вони вийшли, то там він побачив легковий автомобіль червоного кольору, до якого підійшов ОСОБА_21 . Що той робив біля автомобіля, він не бачив, оскільки стояв на відстані близько 5 м і не підходив. Далі ОСОБА_21 завів двигун автомобіля, від`їхав назад та запросив його до салону. Коли він сів до автомобіля, то ОСОБА_21 запропонував поїхати до його автомобіля, який знаходився в іншому місці в мікрорайоні «Намив». Автомобілем керував ОСОБА_21 , він просив його зупинятися, оскільки дорогою йому ставало погано (нудило). Коли вони зупинилися через деякий час, то невідомий чоловік повідомив їм, що пошкоджене колесо. Далі вони продовжили рух і доїхали до АЗС, де вийшли з авто і він побачив, що пошкоджене ліве переднє колесо. Вони намагалися завести автомобіль, але безрезультатно. Також він штовхав автомобіль, щоб завести його з буксиру, і їм допомагав незнайомий чоловік. Не зумівши завести двигун, вони залишили автомобіль біля АЗС та пішли назад. Дорогою Болдирев зателефонував ОСОБА_18 та розповів про те, що вони викрали автомобіль. Саме в той момент він дізнався, що автомобіль належав не ОСОБА_21 . Коли сідав до автомобіля, то думав, що він належить саме ОСОБА_21 , оскільки останній сказав йому про це. Також заперечив, що бачив, як ОСОБА_21 опускав скло, щоб відчинити двері, і не бачив, які він замикав електродроти замка запалювання.

Також винуватість обвинувачених підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Потерпілий ОСОБА_8 надав показання про те, що проживає по АДРЕСА_6 та має у власності транспортний засіб «ВАЗ 2107, р.н. НОМЕР_1 , який постійно залишає на ніч біля вказаного будинку. Вказаний автомобіль згідно зі свідоцтвом про реєстрацію належить брату померлої дружини, однак він володіє ним близько 4 років. 03.09.2024 близько 03:00 год. до нього прийшов сусід та повідомив, що бачив як вказаний автомобіль від`їхав від будинку. Далі потерпілий викликав поліцію, яка зафіксувала факт викрадення транспортного засобу. Через дві години поліція повідомила, що знайшли вказаний автомобіль недалеко від Центрального ринку. Після викрадення на автомобілі з`явилися пошкодження: відсутня шина, зім`ятий диск колеса, пошкоджений стартер та глушник, автомобіль перегрітий, задній бампер побитий, відсутня фара. До вказаних подій вказаний автомобіль був у зачиненому стані та без пошкоджень. Про те, що автомобілем заволоділи обвинувачені дізнався від поліції.

Свідок ОСОБА_22 надала показання про те, що є дочкою потерпілого ОСОБА_8 та проживає разом з ним. 03.09.2024 в нічний час поверталася додому за місцем проживання по АДРЕСА_6 та попереду неї заходили до квартири АДРЕСА_7 чотири невідомі їй хлопці, дуже голосно розмовляючи. Вночі прийшов сусід та повідомив, що автомобіль потерпілого, який був припаркований біля під`їзду їхнього будинку, викрали невідомі особи. Після чого, свідок вийшла на вулицю та виявила, що автомобіля немає, і вона викликала поліцію.

Свідок ОСОБА_23 надав показання про те, що 02.09.2024 близько 23:00 год. разом зі своїм знайомим ОСОБА_19 перебували біля магазину «АТБ-Маркет», розташованому по просп. Миру біля ринку «Колос» в м. Миколаєві. Там вони познайомилися з ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які запросили їх до квартири, розташованої неподалік по просп. Миру. Далі вони вчотирьох пішли до місця проживання ОСОБА_15 , де випили текілу, сходили до магазину за горілкою та, повернувшись, вживали її. В подальшому близько 02:00 години він та ОСОБА_26 пішли спати, а ОСОБА_13 з ОСОБА_21 залишалися на балконі. Близько 04:30-05:00 год. 03.09.2024 його та ОСОБА_15 розбудили працівники поліції, які повідомили, що був викрадений автомобіль біля будинку. При цьому, ОСОБА_13 та ОСОБА_21 у квартирі були відсутні. В той час йому зателефонував ОСОБА_27 та повідомив, що він разом з ОСОБА_13 викрали автомобіль біля будинку, після чого залишили його в якомусь місці, а самі повертаються назад пішки, та знаходяться біля заводу «ЧСЗ». Цю розмову чули поліцейські, які одразу поїхали шукати ОСОБА_21 з ОСОБА_13 . Коли вказані особи виходили з квартири та як викрадали автомобіль, він не бачив.

Свідок ОСОБА_28 надав показання про те, що протягом двох років знайомий з ОСОБА_29 . В один із днів 2024-2025 року, точний час не пам`ятає, вони удвох зустрілися у квартирі за місцем його проживання по АДРЕСА_5 . Через деякий час пішли до магазину «АТБ-Маркет», розташованому біля ринку «Колос» за цигарками та дорогою назад познайомились з ОСОБА_19 та ОСОБА_30 , після чого всі разом прийшли до нього додому за вищевказаною адресою, де пили пиво та слухали музику. Близько півночі пішов спати. Зранку приїхали працівники поліції та повідомили про крадіжку транспортного засобу. В квартирі на той час був він та ОСОБА_31 , куди ділись ОСОБА_21 з ОСОБА_13 , він не знав. В ході спільного дозвілля ОСОБА_21 казав, що у нього в гаражі стоїть автомобіль. Під час знайомства всі хлопці були без транспортних засобів, до квартири йшли пішки. Коли приїхали працівники поліції, то виявили кросівки та сумочки ОСОБА_32 та ОСОБА_33 .

Із заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.09.2024 вбачається, що ОСОБА_22 звернулася до поліції про вжиття заходів до невідомої особи, яка 03.09.2024 близько 03:10 год. незаконно заволоділа транспортним засобом «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , що був розташований по просп. Миру, 10, м. Миколаєва.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 03.09.2024 та фототаблиці до нього, місцем події є ділянка місцевості, розміром 15х15 м, розташована навпроти під`їзду № 2 п`ятиповерхового будинку АДРЕСА_4 .

Згідно з протоколом огляду місця події від 03.09.2024 та фототаблицею до нього, слідчим проведено огляд ділянки місцевості, розташованої навпроти АЗС «ANP» по вул. Озерна, 61, м. Миколаєва. На вказаній ділянці розташований транспортний засіб «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , червоного кольору, він-код НОМЕР_2 . Двері автомобіля відчинені. На вказаному автомобілі наявні пошкодження: задній бампер з лівої сторони має вм`ятину; на лівому передньому колесі відсутня шина, диск має пошкодження. Зроблено змиви з поверхні ручки ричага перемикання швидкостей та з ручки з внутрішньої сторони дверей. Поверхні автомобіля з зовнішньої та внутрішньої сторін оброблялися дактилоскопічним порошком, в результаті чого виявлено та вилучено 8 слідів папілярних узорів. Вказаний автомобіль був вилучений до ВП № 2 МРУП ГУНП в Миколаївській області.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.09.2024 та довідки до нього слідує, що свідок ОСОБА_28 впізнав ОСОБА_4 як особу, з якою разом з ОСОБА_34 та ОСОБА_35 вживали алкогольні напої 03.09.2024 та близько 05:00 год. зателефонував ОСОБА_36 і повідомив, що він разом з ОСОБА_37 викрали автомобіль «ВАЗ».

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.09.2024 та довідки до нього, свідок ОСОБА_28 впізнав ОСОБА_3 як особу, з якою разом з ОСОБА_37 та ОСОБА_35 вживали алкогольні напої 03.09.2024 за місцем його проживання та близько 05:00 год. зателефонував ОСОБА_36 і повідомив, що він разом з ОСОБА_37 викрали автомобіль «ВАЗ».

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.09.2024 та довідки до нього, свідок ОСОБА_38 впізнав ОСОБА_3 як особу, яку 03.09.2024 у ранковий час бачив в автомобілі «ВАЗ» разом з іншим хлопцем.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.09.2024 та довідки до нього, свідок ОСОБА_38 впізнав ОСОБА_4 як особу, яку бачив 03.09.2024 у ранковий час в автомобілі «ВАЗ» разом з іншим хлопцем.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.09.2024 та довідки до нього, свідок ОСОБА_39 впізнав ОСОБА_4 як особу, з якою 02.09.2024 близько 22:00 год. познайомився разом зі своїм знайомим ОСОБА_19 .

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.09.2024 та довідки до нього, свідок ОСОБА_39 впізнав ОСОБА_3 як свого товариша, з яким 02.09.2024 близько 22:00 год. познайомилися з двома хлопцями, з якими в подальшому почали вживати алкогольні напої.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/115-24/18715-Д від 16.10.2024, на додатку до протоколу огляду місця події містяться вісім слідів папілярних узорів, з яких шість слідів пальців рук (руки) з розмірами 29х20 мм, 23х20 мм, 26х14 мм, 25х114 мм, 31х18 мм та 23х15 мм та один слід долоні з розмірами 80х48 мм, придатні для ідентифікації за ними особи (осіб), що їх залишила (залишили), а слід папілярного узору пальця руки з розмірами 26х16 мм не придатний для ідентифікації за ним особи. Слід папілярного узору пальця руки з розмірами 25х14 мм залишений вказівним пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Слід папілярного узору долоні руки з розмірами 80х48 мм залишений гіпотенаром та частиною тенара долонної поверхні лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Слід папілярного узору пальця руки з розмірами 31х18 мм залишений безіменним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з висновком експерта № 24-5588 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 07.01.2025, ринкова вартість автомобіля «ВАЗ-2107» р.н. НОМЕР_1 , складає 76440 грн.

З протоколів затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 03.09.2024 вбачається, що 03.09.2024 о 08:10 год. за адресою: вул. Кузнецька, біля будинку 25, в м. Миколаєві Миколаївської області в порядку ст. 208 КПК України були затримані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , в ході особистого обшуку яких нічого не виявлено та не вилучено.

Ухвалами слідчого судді від 05.09.2024 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були застосовані запобіжні заходи у виді домашнього арешту два місяці, строк дії якого не продовжувався.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та їх дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки вони своїми умисними діями вчинили незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При цьому, не можуть бути підставою для невинуватості обвинуваченого ОСОБА_4 твердження сторони захисту про те, що останній не мав умислу на заволодіння транспортним засобом через те, що не був обізнаний про те, що автомобіль належав не ОСОБА_3 , а іншій особі, оскільки вказане спростовується сукупністю досліджених судом доказів.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 у своїх показаннях зазначив про те, що для того, щоб проникнути до салону автомобіля з метою незаконного заволодіння ним, він використовував свій особистий ключ, намагаючись з його допомогою відчинити замок дверей, але не зміг цього зробити. При цьому, ОСОБА_4 в той час знаходився на відстані близько 1 м від нього та бачив його спроби, відчинити замок, у зв`язку з чим повністю усвідомлював протиправність діянь ОСОБА_3 , які полягали у незаконному проникненні до салону автомобіля, що належав іншій особі.

Також про обізнаність ОСОБА_4 про те, що автомобіль належав іншій особі, а не ОСОБА_3 , є показання останнього про те, що після невдалої спроби відчинити двері ключем він передав свій телефон ОСОБА_4 , який з його допомогою став світити ліхтариком, а він руками опустив скло та відчинив замок, після чого проник усередину авто. Крім того, ОСОБА_3 заперечив твердження ОСОБА_4 про те, що говорив останньому про те, що зазначений автомобіль належить йому.

При цьому, в ході судового розгляду судом не встановлено існування причин для обмови ОСОБА_4 з боку ОСОБА_3 , що також підтвердив і сам ОСОБА_4 , враховуючи той факт, що вказані особи до дня вчинення кримінального правопорушення знайомі не були, будь-яких неприязних відносин між собою мали.

Також спростовують твердження ОСОБА_4 про те, що він вважав, що даний автомобіль належав ОСОБА_3 , показання свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_23 , а також показання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що під час зустрічі вказаних осіб 02.09.2024 напередодні неправомірного заволодіння транспортним всі вони пересувалися пішки, не використовували, зокрема, ОСОБА_3 вищевказаний автомобіль, а також під час їхнього спілкування у квартирі за місцем проживання ОСОБА_28 . ОСОБА_40 повідомляв, що має автомобіль, який стоїть у гаражі в іншому місці, а не біля будинку, в квартирі якого вони відпочивали.

Крім того, суд враховує, що автомобіль, до якого проникли та заволоділи ним ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , знаходився біля під`їзду будинку, в якому проживав ОСОБА_28 , який був другом ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 прийшов до вказаного будинку лише за запрошенням ОСОБА_28 , у зв`язку з чим не міг зберігати свій автомобіль біля зазначеного будинку, про що вказував ОСОБА_4 у своїх показаннях

Також суд враховує, що навіть оцінюючи показання власне обвинуваченого ОСОБА_4 , який зазначив, що після початку руху на автомобілі та проїзду певної відстані від місця вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_3 запропонував проїхати до його власного автомобіля, який знаходився в іншому місці, куди вони і почали їхати, то в той момент, виходячи з позиції ОСОБА_4 , останній повинен був розуміти та усвідомлювати, що автомобіль, на якому він пересувався з ОСОБА_41 , останньому не належав. Проте, усвідомлюючи факт належності автомобіля, на якому вони пересувалися, іншій особі, ОСОБА_4 не вжив будь-яких дій, направлених на припинення кримінального правопорушення, зокрема не попросив ОСОБА_42 зупинити авто, не залишив його, не повідомив до правоохоронних органів або іншим особам про його викрадення, а навпаки продовжив користуватися ним спільно з ОСОБА_3 , та навіть допомагав останньому керувати ним, оскільки після зупинки автомобіля та вимкнення двигуна, ОСОБА_4 штовхав його, намагаючись запустити двигун, щоб продовжити на ньому подальший рух.

Вказані обставини, у свою чергу, спростовують заперечення сторони захисту про відсутність у ОСОБА_4 умислу на заволодіння транспортним засобом, оскільки останній чітко усвідомлював та розумів, що автомобіль, до якого він з ОСОБА_3 проникли та заволоділи ним біля будинку по АДРЕСА_4 , належав іншій особі, а не був у власності чи користуванні ОСОБА_3 .

Крім того, не можуть бути підставою для висновку про відсутність у діях обвинувачених складу інкримінованого правопорушення посилання сторони захисту про те, що автомобіль належав на праві власності не ОСОБА_8 , а ОСОБА_9 , який помер, оскільки, по-перше, факт належності транспортного засобу конкретній фізичній особі, відмінній від обвинувачених, не наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, необхідною умовою якого є те, що обвинувачені, які незаконно заволодівають транспортним засобом, не мають будь-яких законних правових та фактичних підстав на володіння, користування та розпорядження даним транспортним засобом, незалежно від того, хто є його власником. По-друге, в ході свого допиту потерпілий ОСОБА_8 вказав, титульний власник автомобіля, ОСОБА_9 , помер та після його смерті саме ОСОБА_8 став одноособово постійно та безперервно володіти та користуватися зазначеним автомобілем протягом чотирьох років, що свідчить про те, що саме даній особі була заподіяна шкода внаслідок незаконного заволодіння та пошкодження вищевказаного транспортного засобу.

Не змінюють висновків суду про наявність в діях ОСОБА_4 складу інкримінованого кримінального правопорушення і той факт, що безпосередні дії, направлені на проникнення до авто, запуск його двигуна та безпосередня керування ним здійснював ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4 , оскільки останній, як вказано вище, будучи достовірно обізнаним, що автомобіль ВАЗ 2107, р.н. НОМЕР_3 , не належав ні йому, ні ОСОБА_3 , не вчинив будь-яких дій, направлених на припинення протиправних дій останнього щодо незаконного заволодіння транспортним засобом, не залишив місце пригоди, не повідомив до правоохоронних органів чи іншими особам про вказаний факт, а навпаки, допомагав ОСОБА_3 проникати до салону автомобіля, підсвічуючи ліхтариком, сів всередину нього та разом з іншим співучасником залишили на ньому місце вчинення кримінального правопорушення, а також допомагав штовхати автомобіль з метою запуску двигуна, щоб продовжити пересуватися на ньому.

При встановленні факту наявності в діях ОСОБА_4 складу пред`явленого обвинувачення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, суд керувався також висновками, викладеними у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 02.12.2021 у справі 742/2146/20, згідно з якими «Співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір. Слід зауважити, що угода між співучасниками (про характер діяння, час і місце його вчинення, розподіл ролей) виникла попередньо, тобто до початку вчинення злочину (задовго до цієї події або безпосередньо перед нею). Слід також зазначити, що відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом настає для всіх співучасників, незважаючи на те, що транспортним засобом керував один з них, і те, що особа особисто не вчиняла активних дій, спрямованих на його фізичне переміщення, не свідчить про відсутність у її діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України».

Таким чином, встановлені судом обставини вказують на наявність у ОСОБА_4 прямого умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб та, у зв`язку з цим, доведення його винуватості в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 289 КК України, поза розумним сумнівом.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працює, не одружений, лікування у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не проходив, за медичною допомогою не звертався, раніше не судимий.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить вказане в обвинувальному акті щире каяття, яке полягає у тому, що він повністю визнав свою вину у скоєному, засудив свої дії та висловив щирий жаль з приводу вчиненого, негативно ставиться до свого діяння та запевнив суд про те, що став на шлях виправлення, а також надав правдиві викривальні показання щодо іншого співучасника ОСОБА_4 та висловив готовність відшкодувати ОСОБА_8 збитки, заподіяні пошкодженням автомобіля в ході незаконного заволодіння ним.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, характеризується позитивно, не працює, не одружений, є особою молодого віку, його щирого каяття та негативного ставлення до вчиненого, засудження свого діяння, наявності обставини, що пом`якшує покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача та потерпілого щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України без конфіскації майна та можливість звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вказані вид та міра покарання, на переконання суду, є необхідними й достатніми для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, головним чином враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, засудив свої дії, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження, тому зазначені обставини, які зменшують суспільну небезпечність обвинуваченої, вказують на можливість встановлення однорічного іспитового строку для його виправлення.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працює, є студентом та особою молодого віку, не одружений, лікування у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не проходив, за медичною допомогою не звертався, раніше не судимий.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено. Суд не визнає в якості пом`якшуючої обставини вказане в обвинувальному акті щире каяття, оскільки останній не визнав свою вину, не засудив свої дії не висловив будь-яких критичних засуджень з приводу вчиненого ним діяння, що свідчить про те, що своєю позицією він намагався уникнути кримінальної відповідальності за скоєне діяння та що будь-яких критичних наслідків скоєного для себе не зробив.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, характеризується позитивно, офіційно не працює, є студентом, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача та потерпілого щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України без конфіскації майна та можливість звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вказані вид та міра покарання, на переконання суду, є необхідними й достатніми для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не визнав своєї провини, не надав критичної оцінки скоєному, не попросив вибачення у потерпілого, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження, тому зазначені обставини вказують на доцільність встановлення дворічного іспитового строку для його виправлення.

Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинувачених підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, тому відсутні підстави для обрання їм запобіжних заходів до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 09.06.2025.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання час попереднього ув`язнення з 03.09.2024 до 05.09.2024 включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 09.06.2025.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання час попереднього ув`язнення з 03.09.2024 до 05.09.2024 включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Речовий доказ: транспортний засіб «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 повернути володільцю ОСОБА_22 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 1989 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 75 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 1989 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 75 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України в сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн 12 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України в сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн 12 копійок.

Запобіжні заходи відносно обвинувачених до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Інгульський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1