Справа № 307/950/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/381/23 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.05.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, що має на утриманні неповнолітню дитину, сезонний робітник, несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки 06 (шість) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 02 (два) роки.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Прийнято відмову потерпілого ОСОБА_11 від позову. Провадження в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення 450000 грн матеріальної шкоди, 500000 грн моральної шкоди, а також 5000 грн за послуги адвоката закрито.

Прийнято відмову потерпілої ОСОБА_12 від позову. Провадження в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення 75000 грн матеріальної шкоди, 100000 грн моральної шкоди та 5000 грн за послуги адвоката закрито.

Речові докази: автомобіль марки «Volkswagen Passat В5», н/з НОМЕР_1 - повернуто ОСОБА_13 ; транспортний засіб «KIA Cerato», н/з НОМЕР_2 - залишено ОСОБА_11 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у сумі 2860 (дві тисячі вісімсот шістдесят) грн за проведення експертиз.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

-2-

Обвинувачений ОСОБА_6 21.01.2018 близько 23 год 40 хв, керуючи автомобілем марки «WV Passat B 5», н/з НОМЕР_1 , рухаючись між селом Бедевля та містом Тячів, на сотому кілометрі - 55 метрів, автодороги Мукачево-Рогатин-Львів, у темну пору доби, в порушення вимог п. 2.3 «б», 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «KIA CERATO», н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «КІА СЕRАТО» ОСОБА_11 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, пасажири цього ж автомобіля ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 - тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а ОСОБА_15 - тяжкі тілесні ушкодження, які потягли за собою його смерть.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 порушується питання про скасування вироку суду та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку суду, який підлягає скасування у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність. Стороною захисту наголошується на невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості. Крім того, захисник вказує на невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки у ньому формулювання обвинувачення викладено невірно й не об`єктивно, крім того, обвинувальний акт не скріплений печаткою прокурора. Обвинувальний акт направлений до суду поза межами строку досудового розслідування, оскільки ОСОБА_6 повідомлений про підозру 01.02.2018, а 26.03.2018 сторонам кримінального провадження відкрито матеріали досудового розслідування, з якими учасники ознайомилися в той же день, обвинувальний акт складено 28.03.20218, однак до суду такий надійшов лише 05.04.2023, що свідчить про наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Суд першої інстанції безпідставно не допитав всіх свідків у кримінальному провадженні, зокрема: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , хоч вказував в ухвалі про їх обов`язковий допит. Окрім іншого, стороною захисту вказується на недопустимість як доказу протоколу огляду місця події, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б стали підставою для проведення 22.01.2018 огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, з огляду на те, що вказана слідча дія була проведена до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Більш того, слідчим в порушення вимог ст. 104 КПК України у вступній частині даного протоколу не зазначено не тільки підставу для проведення огляду, а навіть те, що саме повинно бути оглянуто, при цьому права та обов`язки понятим також не роз`яснено. Що стосується доданої стороною обвинувачення схеми до протоколу огляду місця ДТП, то така додана не як схема до протоколу огляду місця ДТП, а як схема до протоколу проведення слідчого експерименту від 22.01.2018, при цьому у відповідній графі зазначено, що схему склав слідчий ОСОБА_19 та слідчий ОСОБА_16 , який не мав процесуальних повноважень на участь та оформлення протоколу огляду місця пригоди, до того ж слідчим ОСОБА_19 схема не підписана. Зазначені обставини залишились поза увагою суду, яким жодної оцінки у вироку не дано. Крім того, захисником наголошується на недопустимості як доказів висновків експерта № 10/36 від 12.02.2018 та № 10/90 від 23.03.2018, оскільки такі отримані з порушення вимог ч. 2 ст. 69 КПК України, так як складені експертом та призначені слідчим, які є працівниками одного відомства. Крім того, 12.02.2018

-3-

експертом був наданий висновок № 10/36 за результатами проведеної судової трасологічної експертизи, складений буцімто на підставі проведення ряду науково-технічних досліджень, в якому експерт в порушення вимог ч. 1 ст. 101 КПК України та вимог п. 4.14 Інструкції про призначення про проведення судових експертиз» дав відповіді на поставлені слідчим у постанові питання, однак в розпорядження експерту було надано лише постанову про призначення експертизи, копію схеми до протоколу огляду місця події та транспортні засоби, разом з тим, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та інші матеріали експерту не направлялись та останнім не вивчались, що призвело до неповного висновку експерта. Аналогічним чином, висновок експерта № 10/90 від 23.03.2018 також слід визнати недопустимим доказом, оскільки експерт змінив питання, поставлені перед ним слідчим та сформував їх на власний розсуд і на них же дав відповідь. При цьому у вступній частині висновку експертизи експертом зазначено, що йому у розпорядження було надано постанови про призначення експертизи від 02.03.2018 та 13.03.2018; копію схеми до протоколу огляду місця ДТП; копії схем до протоколів проведення слідчого експерименту з ОСОБА_6 та ОСОБА_20 , при цьому протокол огляду місця події, протоколи проведення слідчих експериментів та інші матеріали кримінального провадження експерту не направлялись та останнім не вивчались, що призвело до неповного висновку експерта. Більш того, слідчим у постанові перед експертом не ставилось питання на предмет дотримання водієм ОСОБА_6 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, з приводу чого під час досудового розслідування стороною захисту було заявлено клопотання, однак в задоволенні такого слідчим безпідставно відмовлено, що свідчить про упередженість слідчого та відсутність об`єктивності та повноти досудового розслідування. Окрім того, у постанові про призначення судової автотехнічної експертизи слідчий надає вихідні дані, отримані ним в результаті проведеного протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.01.2018, які самі по собі є недопустимими доказами, так як отримані не в порядку, передбаченому КПК України, і ці вихідні дані експерт використав у своїй експертизі. Таким чином, на переконання сторони захисту, в ході судового розгляду не було отримано належних та допустимих доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки пред`явлені стороною обвинувачення докази є неналежними й недопустимими. Не дивлячись на це, обвинувачений пішов зі щирим каяттям до потерпілих, оскільки вважав, що частково в тому, що трапилось є і його вина та взяв всю відповідальність по відшкодуванню заподіяної шкоди на себе. Зазначене не було враховано судом при призначенні покарання, а також те, що обвинувачений брав участь в бойових діях у війні Росії з Україною, є єдиним опікуном батька - інваліда ІІ групи та має на утриманні неповнолітню дитину. Крім того, судом не враховано, що відносно ОСОБА_6 застосовано долю внесеної обвинуваченим застави в розмірі 140900 грн на підставі ухвали слідчого судді від 07.02.2018.

У запереченнях на апеляційну скаргу потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_21 , а також їхній представник-адвокат ОСОБА_22 указують на те, що вирок є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга безпідставною. Стверджують про відсутність підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. Зазначають, що кримінальне провадження триває більше п`яти років. Вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведена наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, у тому числі проведеними експертизами, та показаннями свідків, а останній всіляко намагався та намагається і на даний момент уникнути покарання.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілих та їх представника, неявка яких, з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає його

-4-

розгляду. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Також приймається до уваги заяви потерпілих та представника потерпілих - адвоката ОСОБА_22 про можливість розгляду апеляційної скарги без їх участі.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_23 , які підтримали вимоги поданої в інтересах обвинуваченого апеляційної скарги, промову прокурора на заперечення щодо апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в порушенні ним, як особою, що керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілим тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також смерть потерпілого, за викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на зібраних в кримінальному провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведеними у вироку.

-5-

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушенні визнав частково та показав, що 21.01.2018, після 22 год, на автомобілі «WV Passat B 5», н/з НОМЕР_1 , їхав із села Бедевля в м. Тячів. На залізничному переїзді зустрів ОСОБА_24 , якому запропонував поїхати з ним. Падав сніг, через що видимість була поганою. Рухався по своїй смузі руху зі швидкістю 30-40 км/год. Перед м. Тячів був невеликий поворот. Попереду побачив світло фар, почав гальмувати, але вже було пізно. Потім відчув удар. Зіткнення відбулося на його смузі руху. Після дорожньо-транспортної пригоди нічого не пам`ятає. Спиртного не вживав. Намагався відшкодувати шкоду потерпілому ОСОБА_9 , однак той категорично відмовився, інші потерпілі дали розписки, що претензій до нього не мають.

Крім часткового визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, на підтвердження його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду кримінального провадження, дослідив усі наявні докази у кримінальному провадженні та дав їм належну правову оцінку.

Винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілим тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також смерть потерпілого, підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілих та свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зокрема, потерпілий ОСОБА_11 ствердив, що 21.01.2018 їхав за кермом свого автомобіля, зі швидкістю 60 км/год з м. Тячів у напрямку с. Середнє Водяне. На передньому пасажирському сидінні сидів ОСОБА_15 , а на задньому - діти. Під час проїзду невеликого повороту відбулося зіткнення його транспортного засобу з іншим автомобілем. Після чого запам`ятав, як виламували двері на автомобілі та як його намагалися привести до свідомості обливаючи холодною водою. В момент дорожньо-транспортної не бачив ні автомобіля, ні світла фар. Погодні умови були нормальні, трохи падав дощ. Сніг почав падати вже після дорожньо-транспортної пригоди. Проїзна частина дороги була чистою. Чи був ОСОБА_15 пристебнутий ременем безпеки не пам`ятає. Спритні напої не вживав.

Показаннями потерпілої ОСОБА_12 встановлено, що 21.01.2018, біля 23 год 40 хв, вони були в автомобілі п`ятеро, спокійно їхали додому та розмовляли між собою. З ними була дитина. В той день падав дощ, транспортний засіб рухався по своїй смузі руху. Як сталася дорожньо-транспортна пригода не бачила. Прийшла до свідомості на місці зіткнення автомобілів.

Потерпілий ОСОБА_9 ствердив, що являється батьком потерпілого ОСОБА_15 , який загинув під час дорожньо-транспортної пригоди, про яку він дізнався по телефону. Коли приїхав на місце дорожньо-транспортної пригоди, там був тільки автомобіль потерпілих. Очевидці події розповіли, що водій ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Ні обвинуваченого, ні його автомобіля на місці події не було. Обвинувачений та його батьки намагалися відшкодувати шкоду і пропонували примиритися, але він хоче щоб ОСОБА_6 поніс суворе покарання.

Показаннями свідка ОСОБА_25 стверджується, що 21.01.2018 вони разом з родинами ОСОБА_11 та ОСОБА_15 відпочивали у ресторані «New Continent». Повертаючись додому заїхали на АЗС «WOG». Через деякий час транспортний засіб «KIA CERATO» під керуванням ОСОБА_11 виїхав на головну дорогу та їхав попереду них. Виїхавши з АЗС побачив як « KIA CERATO » з`їжджає назад і зрозумів, що їхні друзі потрапили в аварію. Вони почали надавати медичну допомогу ОСОБА_27 та ОСОБА_11. Потім біля них зупинилися інші автомобілі і вони попросили допомогти та викликати швидку. На місці дорожньо-транспортної пригоди бачив п`яних, кого саме не знає.

-6-

Скільки людей знаходилися в автомобілі «WV Passat B 5» йому не відомо. В той день був снігопад. Сам момент дорожньо-транспортної пригоди не бачив. Після дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «WV Passat B 5» знаходився посередині дороги, а «КІА СЕRАТО» - на правому узбіччі. Автомобіль марки «WV Passat B 5» був пошкоджений спереду, а у автомобіля «КІА СЕRАТО» були пошкодження з лівого боку. Також помітив, що права фара «КІА СЕRАТО» відлетіла на 50 метрів від місця події.

Свідок ОСОБА_28 ствердив, що 21.01.2018 вони відпочивали у ресторані «New Continent» та повертаючись додому, близько 22 год зупинилися на АЗС «WOG» у м. Тячів. Спочатку з АЗС виїхав автомобіль «КІА СЕRАТО», який рухався приблизно за 200 метрів попереду них. Коли вони виїхали на головну дорогу, помітили як автомобіль «КІА СЕRАТО» котиться назад та зрозуміли, що відбулася дорожньо-транспортна пригода. Побачили, що ОСОБА_15 був без свідомості, почали надавати йому допомогу, а потім відвезли його у реанімацію. На задньому сидінні сиділа дитина. Автомобіль «КІА СЕRАТО» скочувався назад та знаходився на правому узбіччі. Автомобіль «WV Passat» стояв посередині дороги. Спиртне ОСОБА_11 не вживав. На вулиці падав сніг. Дорога була мокра. Сам момент дорожньо-транспортної пригоди не бачив.

Показаннями свідка ОСОБА_29 встановлено, що 21.08.2018 вони відпочивали з друзями. Коли поверталися додому, заїхали на АЗС у м. Тячів. Як тільки виїхали з АЗС ОСОБА_25 сказав, що автомобіль «КІА СЕRАТО» потратив у аварію. Саму дорожньо-транспортну пригоду не бачила. Автомобіль «КІА СЕRАТО» знаходився на узбіччі. Місце дорожньо-транспортної пригоди знаходилося на ділянці дороги після повороту при виїзді з м. Тячів.

Свідок ОСОБА_30 у судовому засіданні ствердила, що 21.01.2018 вони сім`ями відпочивали у ресторані «New Continent». Коли поверталися додому, вона сиділа на задньому сидінні автомобіля, за кермом якого був ОСОБА_25 . На місті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «КІА СЕRАТО» знаходився на правому узбіччі. У транспортному засобі ніхто не рухався. ОСОБА_28 виламав двері та вони почали надавати першу медичну допомогу всім хто знаходився в автомобілі.

Показаннями свідка ОСОБА_24 підтверджується те, що 21.01.2018 о 23 год 30 хв, йшов додому та побачив біля переїзду в с. Бедевля ОСОБА_6 , який запропонував поїхати з ним у м. Тячів. Він сидів спереду. Падав сильний сніг, дорога була слизька. ОСОБА_6 їхав зі швидкістю 50-60 км/год по своїй смузі руху. Перед зіткненням він бачив світло фар зустрічного автомобіля. Запаху алкоголю від ОСОБА_6 не відчував, той розмовляв адекватно. На його думку зіткнення транспортних засобів відбулося на їхній смузі руху. На зустрічній смузі руху вони точно не були.

Свідок ОСОБА_20 ствердив, що 21.01.2018 йому повідомили, що його брат, ОСОБА_24 , потрапив у дорожньо-транспортну пригожу поблизу м. Тячів. Відразу виїхав на місце події і приблизно за 50 метрів від автомобілів побачив ОСОБА_24 , якого відразу відвіз у лікарню. Він не бачив ні потерпілих, ні обвинуваченого. Йому невідомо чи перебував ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння. Коли перебував на місці дорожньо-транспортної пригоди помітив, що одна машина знаходилася в кюветі, а інша - посередині дороги. На вулиці падав сніг.

Вина ОСОБА_6 підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.01.2018, яким стверджено, що огляд здійснювався при штучному освітленні, снігопаді, при температурі -2 градуси Цельсія в напрямку від м. Тячів до с. Бедевля. Місце огляду дорожньо-транспортної пригоди знаходиться на автодорозі Мукачево-Львів-Рогатин, стовпчик сотого кілометру. Покриття асфальтобетонне, мокре, сніговий накат, мокрий сніг. Дорожнє покриття для одного напрямку, шириною 8.2 метри. Число смуг для руху в напрямку огляду одна,

-7-

її ширина 4.1 метри, число смуг для руху назустріч напрямку огляду одна, її ширина 4.1 метрів, ширина узбіччя 2.5 метрів, ширина розділяючої смуги 0.01 метра. На проїжджій частині нанесені лінії повздовжньої розмітки для розділення зустрічних потоків транспорту. До проїжджої частини праворуч та ліворуч примикають узбіччя. Далі за узбіччям праворуч розміщені лісопосадки, а ліворуч - поле. Автомобіль «КІА СЕRАТО» розташований перпендикулярно за межами проїзної частини дороги на відстані 1.2 м, а автомобіль «WV Passat» розташований на проїзній частині дороги на відстані 2.5 м від переднього лівого колеса та 1.8 заднього до лівого краю. Вид слідів шин - ковзання. Наявність відокремлених від транспортного засобу частин та інших об`єктів: уламки скла та пластмаси, зафіксовані у формі еліпса довжиною 6.5 м, фара автомобіля КІА на відстані 24.5 м. від правого переднього колеса автомобіля КІА в напрямку с. Бедевля. Інші сліди і негативні обставини - сліди мастила на смузі руху в напрямку с. Бедевля.

Схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.01.2018, якою стверджується, що автомобіль «KIA CERATO», н/з НОМЕР_2 , знаходиться на правому узбіччі, а його задня частина за межами узбіччя - в кюветі. Автомобіль «WV Passat B 5», н/з НОМЕР_1 , повернутий передом у бік села Бедевля, знаходиться на середині проїзної частини дороги, дещо під кутом, його переднє ліве колесо за 2.5 м. від правого краю по напрямку Тячева, а заднє - 1.8. метра. Між автомобілями, на смузі руху автомобіля «KIA CERATO», н/з НОМЕР_2 , наявні два осередки осипу та уламків транспортних засобів.

Протоколом огляду автомобіля «WV Passat B 5», н/з НОМЕР_1 , яким встановлено, що у нього деформована передня частина, пошкоджене вітрове скло.

Протоколом огляду автомобіля «KIA CERATO», н/з НОМЕР_2 , яким стверджено, що у нього деформована передня частина з лівої сторони, крила, капот, ліве колесо, вітрове скло.

Висновком експерта № 10/34 від 09.02.2018 підтверджено, що робоча гальмівна система автомобіля «WV Passat B 5», н/з НОМЕР_1 , знаходиться в працездатному стані, системи рульового управління та освітлення пошкоджені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Висновком експерта № 10/35 від 09.02.2018 встановлено, що робоча гальмівна система, система рульового управління та система освітлення автомобіля «KIA CERATO», н/з НОМЕР_2 , пошкоджені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Висновком експерта № 10/36 від 12.02.2018 встановлено, що автомобіль «WV Passat B 5», н/з НОМЕР_1 , має механічні пошкодження, пов`язані із зіткненням транспортних засобів, які локалізовані в передній частині, більше зліва і направлені спереду назад відносно повздовжньої осі транспортного засобу. Автомобіль «KIA CERATO», н/з НОМЕР_2 , має механічні пошкодження пов`язані із зіткненням транспортних засобів, які розташовані в передній лівій кутовій та лівій боковій частині і направлені спереду назад та дещо зліва направо відносно повздовжньої осі транспортного засобу. Первинний контакт транспортних засобів відбувся між переднім лівим кутом та передньою частиною лівого борта автомобіля «KIA CERATO», н/з НОМЕР_2 та передньою лівою частиною автомобіля «WV Passat B 5», н/з НОМЕР_1 , при цьому кут між повздовжніми осями цих транспортних засобів міг складати величину близько 153 +_5 градусів.

Висновком експерта № 10/90 від 23.03.2018 встановлено, що показання водія ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_31 відносно розташування місця зіткнення автомобілів на проїзній частині, з технічної точки зору, неспроможні. В даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «WV Passat B 5», н/з НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної пригоди.

-8-

Висновком судово-медичної експертизи № 98 від 14.03.2018 встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: компресійного перелому першого і п`ятого поперекових тіл хребців, закритої травми живота, множинних розривів брижейки тонкої, сліпої, сигмовидної кишки, відриву великого сальника, розриву паріетальної очеревини задньої стінки черевної порожнини, некрозу ділянки тонкої кишки, заочеревинної гематоми здухвинної ділянки, забою та гематоми грудної клітки, верхніх та нижніх кінцівок. Вказані вище тілесні ушкодження спричиненні в результаті дії тупих твердих та тупогранних предметів, якими могли бути виступаючі деталі легкового автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 21.01.2018 і відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, які являються небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення.

Висновком судово-медичної експертизи № 99 від 14.03.2018 підтверджено, що ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, струсу головного мозку, закритого перелому латеральної кісточки лівої гомілки та заочеревинної гематоми. Вказані тілесні ушкодження спричиненні в результаті дії тупих твердих та тупогранних предметів, якими могли бути виступаючі деталі легкового автомобіля при дорожньо-транспортній пригожі, яка мала місце 21.01.2018 і відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 21 дня.

Висновком судово-медичної експертизи № 100 від 14.03.2018 стверджується, що ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, струсу головного мозку, садна лівої гомілки, забоїв м`яких тканин голови та грудної клітки. Вказані тілесні ушкодження спричиненні в результаті дії тупих твердих та тупогранних предметів, якими могли бути виступаючі деталі легкового автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 21.01.2018 і відносяться до групи тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, оскільки подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня.

Висновком судово-медичної експертизи № 97 від 14.03.2018 підтверджено, що ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому великогомілкової кістки з незначними зміщенням, а також забоїв м`яких тканин тазу та лівого стегна. Вказані тілесні ушкодження спричиненні в результаті дії тупих твердих та тупогранних предметів, якими могли бути виступаючі деталі легкового автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 21.01.2018 і відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, оскільки подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 21 дня.

Висновком судово-медичної експертизи № 22 від 07.02.2018 встановлено, що смерть ОСОБА_15 наступила від тупої травми грудної клітки, що супроводжувалася розривом висхідної гілки (дуги) аорти, з послідуючою масивною внутрішньою кровотечею, що призвело до гострого загального малокрів`я організму. Крім того, ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді: множинних прямих по своєму характеру переломів 1-2-3-4-5-6 ребер з права та 1-2-3-4-5-6-7 ребер зліва, закритого уламкового перелому лівого стегна в верхній третині, смугастого характеру садна та двох забійно-рваних ран в лобно-тім`яній області зліва. Тупа травма грудної клітки з послідуючим розривом висхідної гілки (дуги) аорти знаходитись в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого. Всі вказані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупих твердих та тупогранних предметів, салону легкового автомобіля в момент зіткнення транспортних засобі. При судово-токсикологічному дослідженні в крові від трупа ОСОБА_15 виявлено - 1.2%, в сечі - 1.44%, етилового спирту. Дана концентрація алкоголю в крові живої людини, відповідає алкогольному сп`янінню легкого ступеня.

-9-

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у кримінальному провадженні, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та стороною захисту в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними і такі апеляційним судом відхиляються.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так й однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

В апеляційній скарзі сторона захисту наводить власну оцінку показанням обвинуваченого на користь його невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також вказує про необхідність повторного дослідження письмових доказів, зокрема: протоколу огляду місця події та схеми дорожньо-транспортної пригоди, висновків експерта №10/36 від 12.02.2018, №10/90 від 23.03.2018, постанови про призначення судової автотехнічної експертизи від 14.03.2018, а також допитати в судовому засіданні як свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які не були допитані судом першої інстанції, однак в суді апеляційної інстанції таке клопотання обвинувачений та захисник не підтримали.

Разом з тим, колегія суддів констатує, що сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження (постанова Верховного Суду від 20.01.2022 (провадження № 51-4667 км21).

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати від 16.10.2019 (провадження № 13-43кс19), під час апеляційного провадження повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для кримінального провадження, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши

-10-

їх відповідно до вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілим тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також смерть потерпілого, а тому доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів уважає необґрунтованими і такі відхиляє.

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за, що його засуджено, колегія суддів приходить до висновку, що такі висновки ґрунтуються на сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілим тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також смерть потерпілого.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та дійшов правильного висновку щодо доведеності обвинувачення у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_6 , оскільки останній порушив вимоги пунктів 2.3 «б», 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, так як будучи водієм транспортного засобу, повинен був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, перед виїздом на зустрічну смугу руху автодороги, повинен був переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкоду іншим учасникам руху, у звЙ`язку з чим повинен був діяти згідно п. 2.3 «б», 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, а саме: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу. Проте, зазначених вимог Правил дорожнього руху України обвинувачений ОСОБА_6 не дотримався.

При цьому апеляційний суд враховує, що за результатом досліджених судом першої інстанції доказів, а саме показань учасників судового провадження, висновків судових експертиз, поза всяким розумним сумнівом доведено, що зіткнення транспортних засобів відбулося на смузі руху автомобіля «KIA CERATO», н/з НОМЕР_2 , на яку водій автомобіля «WV Passat B 5», н/з НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , виїхав з порушенням вищевказаних Правил дорожнього руху України.

Доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження допустив неповноту та однобічність судового розгляду та дав неправильну правову оцінку зібраним у кримінальному проводжені доказам є необґрунтованими та безпідставними. Суд першої інстанції повно, об`єктивно та неупереджено розглянув кримінальне провадження, правильно встановив дійсні фактичні обставини справи, при цьому дотримався вимог кримінального

-11-

процесуального та кримінального закону. Істотних порушень вимог закону які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого рішення ним не допущено.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення відсутня, оскільки зіткнення автомобілів відбулося на смузі руху автомобіля «WV Passat B 5», н/з НОМЕР_1 , повністю спростовуються протоколом огляду місця події та схемою до нього, протоколами огляду транспортних засобів, висновком експерта № 10/90 від 23.03.2018 та показаннями потерпілих.

Доводи сторони захисту про недопустимість протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.01.2018 колегія суддів визнає необґрунтованими з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Положеннями ч. 1 ст. 214 КПК України регламентовано, що слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування… Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Крім того, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 22.01.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто не пізніше 24 годин після повідомлення про вчинення злочину, як вимагає ст. 214 КПК України, а тому жодних порушень допущено не було.

Щодо посилань захисту про відсутність підстави для проведення огляду місця події, то вони є необґрунтованими, виходячи з наступного.

За змістом статей 214, 237 КПК України огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів вчинення злочину. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставою для проведення огляду місця події стало повідомлення оперативного чергового Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області від 22.01.2018 про дорожньо-транспортну пригоду.

Таким чином враховуючи те, що зазначена слідча дія була невідкладною, а підставою для її проведення була інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі, тому проведення огляду місця події до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань було доцільним та законним.

Колегія суддів відхиляє і доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що обвинувальний акт було скеровано до суду поза межами строків досудового розслідування.

-12-

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України встановлено, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 повідомлений про підозру 01.02.2018, а 26.03.2018 сторонам кримінального провадження відкрито матеріали досудового розслідування, з якими учасники ознайомилися в той же день, обвинувальний акт складено 28.03.20218 та який фактично надійшов до суду 05.04.2023.

Статтею 284 КПК України визначено підстави для закриття кримінального провадження, тобто закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно із Законом № 2147-VIII частину 1 статті 284 КПК України доповнено пунктом 10, за яким ці зміни вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, тобто з 16.03.2018 і не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

Відповідно ж до висновку щодо застосування норм права, який міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду

від 11.09.2023 (справа № 711/8244/18, провадження № 51-769 кмо 22), датою введення в дію положень, вказаних у пункті 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII, у тому числі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України, є 16.03.2018.

Пункт 10 частини 1 статті 284 КПК України застосовується лише до кримінальних проваджень, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань після введення в дію цього положення, тобто поширюється на кримінальні провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань з 16.03.2018 і не поширюється на кримінальні провадження, відомості щодо яких внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань, до вказаної дати.

Отже, наведені положення введені законодавцем у дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

Таким чином, враховуючи, що відомості про кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2018, тобто до введення в дію змін ч. 1 ст. 284 КПК України, підстави для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу відсутні.

Крім того, колегія суддів констатує, що в даному кримінальному провадженні, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило, в тому числі, смерть потерпілого. Отже, додатковим об`єктом інкримінованого ОСОБА_6 тяжкого кримінального правопорушення є життя людини.

Приписи п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України виключають закриття провадження у разі вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Саме такий підхід застосовано Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у постанові від 13.02.2023 у справі № 932/8842/20 (провадження № 51-5954кмо21) стосовно кримінального правопорушення, де життя і здоров`я є додатковим об`єктом кримінально-правової охорони.

Доводи захисника про невідповідність обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України з підстав невірного й необ`єктивного викладення у ньому формулювання обвинувачення не підлягають до задоволення, оскільки питання відповідності обвинувального акта вимогам КПК України, з огляду на положення ст. 314 цього Кодексу, вирішує суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання.

-13-

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

При цьому, прокурор відповідно до вимог ч. 1 ст. 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження судовий розгляд було проведено на підставі зміненого обвинувального акту, який отриманий стороною захисту 14.04.2022.

Неспроможними є й посилання сторони захисту на те, що обвинувальний акт належним чином не затверджений прокурором у кримінальному провадженні, оскільки як вбачається зі змісту зміненого обвинувального акту підпис в графі «Затверджую» скріплений печаткою прокурора.

Разом з тим, стаття 291 КПК України містять вичерпний перелік відомостей та реквізитів, які повинен містити обвинувальний акт для того, щоб він вважався таким, який відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Проте, зазначений перелік не містить вимоги щодо скріплення підпису слідчого та прокурора печаткою, а тому завірення обвинувального акту гербовою печаткою не вимагається.

Враховуючи викладене, змінений обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 складений та затверджений відповідно до вимог ст. 291 КПК України.

Доводи про невідповідність протоколу огляду місця події вимогам ст. 104 КПК України з тих підстав, що у ньому не зазначено підстави для його проведення, не приймаються до уваги з таких підстав.

Відповідно до вимог пунктів 1, 2 частини 3 статті 104 КПК України, протокол повинен містити в собі, серед іншого, місце, час проведення та назву процесуальної дії; всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); послідовність дій.

Указаних вимог КПК України слідчим було дотримано, протокол огляду місця події від 22.01.2018 відповідає вищенаведеним вимогам закону.

Зокрема, у протоколі відображено, час і місце його проведення, назву процесуальної дії, дані про всіх осіб, присутніх під час її проведення, а також послідовність дій, зокрема те, що огляд здійснювався при штучному освітленні, снігопаді, при температурі -2 градуси Цельсія в напрямку від м. Тячів до с. Бедевля. Місце огляду дорожньо-транспортної пригоди знаходиться на автодорозі Мукачево-Львів-Рогатин, стовпчик сотого кілометру. Покриття асфальтобетонне, мокре, сніговий накат, мокрий сніг. Дорожнє покриття для одного напрямку, шириною 8.2 метри. Число смуг для руху в напрямку огляду одна, її ширина 4.1 метри, число смуг для руху назустріч напрямку огляду одна, її ширина 4.1 метрів, ширина узбіччя 2.5 метрів, ширина розділяючої смуги 0.01 метра. На проїжджій частині нанесені лінії повздовжньої розмітки для розділення зустрічних потоків транспорту. До проїжджої частини праворуч та ліворуч примикають узбіччя. Далі за узбіччям праворуч розміщені лісопосадки, а ліворуч - поле. Автомобіль «КІА СЕRАТО» розташований перпендикулярно за межами проїзної частини дороги на відстані 1.2 м, а автомобіль «WV Passat» розташований на проїзній частині дороги на відстані 2.5 м від переднього лівого колеса та 1.8 заднього до лівого краю. Вид слідів шин - ковзання. Наявність відокремлених від транспортного засобу частин та інших об`єктів:

-14-

уламки скла та пластмаси, зафіксовані у формі еліпса довжиною 6.5 м, фара автомобіля КІА на відстані 24.5 м від правого переднього колеса автомобіля КІА в напрямку с. Бедевля. Інші сліди і негативні обставини - сліди мастила на смузі руху в напрямку с. Бедевля. Вказаний протокол підписаний всіма учасниками слідчої дії.

Крім того, долучення до протоколу огляду місця події схема до протоколу слідчого експерименту, не свідчить про неправильність чи незаконність проведеної процесуальної дії, оскільки на схемі дорожньо-транспортної пригоди позначено місце зіткнення транспортних засобів, зокрема, автомобіль марки автомобіль «KIA CERATO», н/з НОМЕР_2 , знаходиться на правому узбіччі, а його задня частина за межами узбіччя - в кюветі. Автомобіль «WV Passat B 5», н/з НОМЕР_1 , повернутий передом у бік села Бедевля, знаходиться на середині проїзної частини дороги, дещо під кутом, його переднє ліве колесо за 2.5 м від правого краю по напрямку Тячева, а заднє - 1.8. метра. Між автомобілями, на смузі руху автомобіля «KIA CERATO», н/з НОМЕР_2 , наявні два осередки осипу та уламків транспортних засобів.

Зауваження захисника щодо оформлення схеми дорожньо-транспортної пригоди не приймаються до уваги, оскільки складена схема є додатком до протоколу огляду місця події від 22.01.2018 та була підписана на місці події учасниками слідчої дії.

Більш того, стороною захисту будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів з приводу недопустимості протоколу огляду місця події та схеми дорожньо-транспортної пригоди не надано, на наявність таких сторона захисту не посилалася під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду.

Також колегія суддів не приймає до уваги твердження сторони захисту про те, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом з тих підстав, що його підписав слідчий ОСОБА_16 , який на той час не мав відповідних повноважень. Вказаний протокол склала і підписала повноважна особа - слідчий СВ Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_19 . Та обставина, що в протоколі є підпис старшого слідчого ОВС ОСОБА_16 , якому в подальшому, у встановленому порядку було доручено проводити досудове розслідування, в жодному разі не робить вказаний протокол недопустимим доказом.

Доводи захисника щодо недопустимості як доказів висновків експерта № 10/36 від 12.02.2018 та № 10/90 від 23.03.2018, оскільки такі отримані з порушення вимог ч. 2 ст. 69 КПК України, так як складені експертом та призначені слідчим, які є працівниками одного відомства не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 69 КПК України не можуть бути експертами особи, які перебувають у службовій або іншій залежності від сторін кримінального провадження або потерпілого.

У той же час, в противагу доводам обвинуваченого, матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр Головного управління міністерства внутрішніх справи України у Закарпатській області перебуває у службовій залежності від будь-якої зі сторін кримінального провадження. Більше того, з матеріалів провадження також не вбачається і того, що стороною захисту заявлялися відводи експертам з підстав їхньої упередженості у порядку ст. 79 КПК України.

Не свідчить про неповноту судового розгляду не проведення в кримінальному провадженні комплексної судової автотехнічної експертизи та транспортно-трасологічної експертизи, враховуючи, що у кримінальному провадженні проведено автотехнічну експертизу, яка не містить суперечливих висновків і дає однозначні відповіді на запитання без подвійного їх тлумачення.

Оцінюючи доводи захисника про недопустимість в якості доказу висновку експерта від 12.02.2018 за № 10/36 з тих підстав, що у розпорядження експерту було

-15-

надано лише постанову про призначення експертизи, копію схеми до протоколу огляду місця події та транспортні засоби разом, а інші вихідні дані, зокрема: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та інші матеріали експерту не направлялись та останнім не вивчались, що призвело до неповного висновку експерта, апеляційний суд звертає вагу на таке.

З висновку судової автотехнічної експертизи від 12.02.2018 за № 10/36 вбачається, що вказаний висновок виконаний на підставі вихідних даних отриманих в результаті проведення слідчих дій: схеми до протоколу огляду місця події та транспортних засобів.

На переконання колегії суддів відсутні підстави для визнання недопустимим доказом у кримінальному провадженню висновку судової автотехнічної експертизи від 12.02.2018 за № 10/36, оскільки вказаний висновок виконаний на підставі вихідних даних отриманих в результаті вищевказаних документів, а також за наявності транспортних засобів.

Крім того, судова автотехнічна експертиза виконана кваліфікованим експертом, який попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, на підставі вихідних даних, які є повними достовірними, обЙ`єктивними та достатніми. На поставлені питання експертом було надано конкретні відповіді, протиріччя та неповнота у вказаному висновку відсутні.

Оцінюючи доводи захисника про недопустимість в якості доказу висновку експерта № 10/90 від 23.03.2018 у зв`язку з тим, що у постанові про призначення судової автотехнічної експертизи слідчий надає вихідні дані, отримані ним в результаті проведеного протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.01.2018, які самі по собі є недопустимими доказами, так як отримані не в порядку, передбаченому КПК України, апеляційний суд звертає вагу на таке.

З висновку судової автотехнічної експертизи № 10/90 від 23.03.2018 вбачається, що вказаний висновок виконаний на підставі вихідних даних отриманих в результаті проведення слідчих дій: копії схеми до протоколу огляду місця ДТП; копії схем до протоколів проведення слідчого експерименту з ОСОБА_6 та ОСОБА_20 .

Також на переконання колегії суддів, така слідча дія - слідчі експерименти та дані отримані в результаті проведення останніх є належними та достовірними, тому вказані докази отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та є належними доказами у кримінальному провадженню. Порушень кримінального процесуального закону які б стали підставою для визнання недопустимими доказами колегія суддів не вбачає. Також на переконання колегії суддів відсутні підстави для визнання недопустимим доказом у кримінальному провадженню висновку судової автотехнічної експертизи № 10/90 від 23.03.2018, оскільки вказаний висновок виконаний на підставі вихідних даних отриманих в результаті вищевказаних слідчих експериментів зі свідком ОСОБА_24 та ОСОБА_6 .

Дана судова автотехнічна експертиза, виконана кваліфікованим експертом, який попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, на підставі вихідних даних, які є повними достовірними, обЙ`єктивними та достатніми. На поставлені питання експертом було надано конкретні відповіді, протиріччя та неповнота у вказаному висновку відсутні.

Отже суд першої інстанції, обґрунтовано встановив у діянні водія ОСОБА_6 наявність порушень Правил дорожнього руху України та причинного зв`язку між цими порушеннями і суспільно небезпечними наслідками, що настали, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність наявності ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачено ч. 2 ст. 286 КК.

-16-

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків у вироку суду фактичним обставинам кримінального провадження, підтвердження не знайшли. Висновки суду, викладені у вироку ґрунтуються на належних, достовірних, допустимих та достатніх доказах, зокрема, з врахуванням численних експертних висновків, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Всі сумніви щодо доказів та їх змісту були перевірені під час судового розгляду та з приводу цього наведено відповідні мотиви у рішенні. У вироку суду відповідно до вимог частини 3 статті 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , які суд дослідив та оцінив з дотриманням положень статті 94 КПК України.

З огляду на зазначене, заперечення під час апеляційного розгляду вини ОСОБА_6 щодо обставин події дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд розцінює, як обрану лінію захисту обвинуваченого з метою уникнення ним відповідальності, а тому ставиться до таких його доводів критично.

У ході аналізу доводів апеляційної скарги підстав для закриття кримінального провадження, судом апеляційної інстанції встановлено не було, адже винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується належними, допустимими, достовірними доказаними, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції.

Слід визнати необгрунтованими й доводи захисника про неповноту судового розгляду, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів кримінального провадження.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у кримінальному правопорушенні, за яке його засуджено.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченими та його захисником в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи апеляційної скарги захисника про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними і такі відхиляються.

З вироку вбачається, що на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях першої й апеляційної інстанцій, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення, а твердження обвинуваченого та його захисника про недоведеність вини в зазначеному злочині, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів його вини у кримінальному правопорушенні, за яке обвинувачений засуджений, слід визнати безпідставними.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому захисник наголошує в апеляційній скарзі. Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винним ОСОБА_6 в указаному у вироку кримінальному правопорушенні та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, а також смерть потерпілого.

Інші доводи апеляційної скарги захисника вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при розгляді кримінального провадження.

-17-

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За приписами ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цих вимог кримінального закону, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався.

З вироку суду вбачається, що вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 як основного так і додаткового покарання, суд першої інстанції врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має неповнолітню дитину, характеризується позитивно, добровільно частково відшкодував завдану шкоду, а також те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, яке характеризується необережною формою вини, характер суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та дані про особу винного.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції не встановлено.

Колегія суддів ураховує, що допущені ОСОБА_6 порушення Правил дорожнього руху України знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої загинула людина та троє потерпілих отримали тілесні ушкодження тяжкі та середнього ступеня тяжкості, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України та з призначенням ОСОБА_6 додаткового покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_6 дотримано вимоги ст. 50, 65 КК України та призначено покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також співмірним вчиненому протиправному діянню та його наслідкам у виді смерті людини, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Твердження захисника про наявність у обвинуваченого неповнолітньої дитини, здійснення опіки над батьком - особою з інвалідністю ІІ групи, участь у бойових діях під час військової агресії Російської Федерації проти України, не вказують на можливість пом`якшення обвинуваченому покарання, тобто суд першої інстанції правильно врахував обставини вчиненого кримінального правопорушення та правомірно ОСОБА_6 призначив основне покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально та правомірно призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керуванням транспортними засобами. З огляду на це сумнівів у правильності таких висновків колегія суддів не вбачає.

Законних підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, в тому числі й за доводами апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

-18-

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до положень частини 5 зазначеної статті цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди. А відповідно до пункту 2 частини 2 статті 23 цього Кодексу моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як зазначено у ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Потерпілий ОСОБА_9 звернувся в суд з цивільним позовом до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди в сумі 1000000 грн. 02.03.2020 ОСОБА_9 подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на його користь 320000 грн матеріальної шкоди, 1000000 грн моральної шкоди та 10000 грн за оплату послуг адвоката.

Потерпіла ОСОБА_10 звернулася з позовом до обвинуваченого про стягнення моральної шкоди в сумі 3000000 грн, 140000 грн матеріальної шкоди та 5000 грн за оплату правових послуг. 02.03.2020 ОСОБА_10 подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь 40000 грн матеріальної шкоди, 500000 грн моральної шкоди та 3000 грн за оплату послуг адвоката.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір грошового стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 щодо відшкодування моральної шкоди, в повній мірі врахував, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 втратив сина, а ОСОБА_10 - чоловіка. Завдана потерпілим моральна шкода є непоправна і вона полягає у сильних душевних стражданнях, нервових переживаннях, порушенні звичайного ритму їхнього життя, у постійній тривозі, у виникненні багатьох незручностей та емоційних переживань та обґрунтовано задовольнив частково заявлені потерпілими позовні вимоги і стягнув суму морального відшкодування в розмірі 500000 грн, а в задоволенні решти позовних вимог потерпілих - в частині відшкодування матеріальної шкоди та витрат за послуги адвоката відмовив, оскільки ними не подано жодного доказу на обґрунтування своїх позовних вимог.

-19-

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується й колегія суддів та вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди з ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 узгоджується з вимогами розумності і справедливості та відповідає характеру правопорушення і глибині душевних страждань потерпілих.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_23 без задоволення, а вирок суду без змін.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не надано доказів, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.05.2023, щодо ОСОБА_33 ,- без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційним судом, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому судового рішення.

Судді