Провадження №11-кп/801/911/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2025 року,

якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з 22.07.2025 до 23:59 год. 19.09.2025 з одночасним визначенням застави в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок)

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 307 Кримінального кодексу України,

установив:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 307 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою та третьою статті 307 КК, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 307 КК, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 307 КК.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави. Клопотання мотивувала тим, що ризики, які існували на час застосування запобіжних заходів, на цей час не відпали та не зменшились.

Обвинувачений ОСОБА_7 наголосив на тому, що клопотання прокурора є необґрунтованим та ідентичним з попередніми, а тому просив суд змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , який був залучений судом для проведення окремої процесуальної дії, зазначив, що ризики, які навела прокурор, нічим не доведені, а є лише припущеннями. З огляду на викладене, просив змінити його підзахисному запобіжний захід на домашній арешт.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2025 року - продовжено запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з 22.07.2025 до 23:59 год. 19.09.2025. Визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області. У разі внесення застави ухвалено звільнити ОСОБА_7 з-під варти та покласти на нього такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з населеного пункту, в якому вони проживають без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні.

Постановлене рішення мотивовано тим, що зі змісту клопотання та наявних в матеріалах судового провадження матеріалів слідує, що ризики, які були підставами для застосування запобіжного заходу, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зникли та продовжують існувати. Застосування жодного іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти наявним ризикам.

Не погодившись з ухваленим рішенням, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, за місцем його проживання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що клопотання прокурора не містить обставин, які б свідчили, що наявні раніше ризики не зменшились або виникли нові, не було доведено, що запобігання ризикам неможливе без застосування найсуворішого заходу.На переконання захисника, оскаржувана ухвала є незаконною, винесеною з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, без належного обґрунтування продовження існування ризиків та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів. Також у апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повний текст ухвали отримав лише 29.07.2025, а тому не був ознайомлений з мотивами постановленого судом рішення

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на даний час не зменшилися, продовжують існувати, ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до п.1-1 ч.2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана: на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Як убачається з матеріалів судового провадження, оскаржуване судове рішення постановлено 22 липня 2025 року за участю захисника ОСОБА_6 , проте його копію захисник отримав лише 29 липня 2025 року, а тому після ознайомлення з мотивами постановленого рішення, 29 липня 2025 року подав апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням того, що пропуск строку на апеляційне оскарження ухвали про продовження запобіжного заходу, пов`язаний з необізнаністю захисника з мотивами постановленого рішення, колегія суддів вважає вказану підставу поважною, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Згідно з ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Крім того, розглядаючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Аналізуючи зміст заявленого прокурором клопотання, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , не зменшилися.

Зокрема, колегією суддів ураховано, що обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 307 КК України, які згідно з ст.12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими умисними злочинами у сфері незаконного обігу особливо небезпечних засобів та психотропних речовин, вчинених у складі організованої злочинної групи, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки у разі доведення його винуватості санкція інкримінованих статей передбачає покарання, яке необхідно відбувати реально. ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак належних висновків для себе не зробив, оскільки наразі знову притягується до кримінальної відповідальності, не має постійного та офіційного джерела доходу, судове слідство на цей час не завершене, зокрема, не допитані свідки кримінального провадження, про виклик яких клопотав прокурор, що свідчить про те, що обвинувачений зможе здійснювати вплив на свідків та продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення

Таким чином, продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про його особу та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе у повній мірі забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, позаяк наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, як просить сторона захисту, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

До того ж, дослідивши доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на день апеляційного розгляду втратили свою актуальність.

Водночас установлені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Доводи сторони захисту про відсутність ризиків, можуть вказувати лише на те, що їх відсутність була попереджена шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Разом з тим, вказуючи про відсутність ризиків та можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, захисник суперечить сам собі, оскільки застосування будь-якого запобіжного заходу без наявності ризиків є недопустимим.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід не є безальтернативним, оскільки судом обґрунтовано була передбачена застава, яка достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Визначаючи розмір застави, суд достатньо врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , його майновий стан, а тому правових підстав для визнання його таким, що є завідомо непомірним для обвинуваченого та для його зменшення, навіть з рахуванням важкого матеріального стану обвинуваченого, про який зазначає сторона захисту, у суду апеляційної інстанції не має.

Як під час розгляду клопотання судом першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду судового рішення не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою за станом здоров`я.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За наведених обставин у їх сукупності, ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

постановив:

Поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3