Справа № 357/6045/25
У Х В А Л А

16.05.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області клопотання засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, до засудження працюючого столяром ЖЕД № 411, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 18.02.2002 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. Не звільнявся;

- 14.05.2002 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 3 ст.187 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 04.08.2004 року умовно-достроково на 1 рік 2дні;

- 22.02.2005 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України на 6 років позбавлення волі. Звільнений 02.01.2009 року умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 11 днів;

- 24.07.2015 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 187 КК України, із врахуванням ч.5 ст. 72 КК України на 7 років позбавлення волі. Звільнений 22.02.2016 року по відбуттю строку;

- 22.07.2016 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України на 4 місяці арешту;

- 10.01.2020 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України на 8 років позбавлення волі,

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, в порядку ст. 82 КК України,

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

представник «БВК №35» ОСОБА_6 ,

засуджений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява засудженого ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини призначеного покарання більш м`яким.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_3 засуджений 10.01.2020 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, на 8 років позбавлення волі.

Засуджений вважає, що своєю сумлінною поведінкою довів своє виправлення, а тому йому необхідно замінити невідбуту частин упокарання більш м`яким.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав свою заяву та просив задовольнити. Зазначив, що він виправився, вину у скоєному визнав, він більше не хоче скоювати злочини. Вважає, що своєю поведінкою довів своє виправлення та йому необхідно замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, а саме на обмеження волі. Пояснив, що йому залишилося 7 місяців до кінця строку відбування покарання та він просить замінити його на обмеження волі.

Захисник засудженого - адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного, вважав, що йому необхідно замінити невідбутий строк покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді обмеження волі строком на 7 місяців.

Представник колонії вважає, що в задоволенні клопотання засудженого слід відмовити, оскільки останній має недостатній ступінь виправлення, а також зазначив, що відповідно до ст. 61 КК України заміна покарання, в даному конкретному випадку, погіршить становище засудженого.

Прокурор повіністю підтримав позицію представника колонії та заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений не став на шлях виправлення.

Заслухавши думки учасників судового засідання, перевіривши матеріали особової справи засудженого та надані матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що при вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений 10.01.2020 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 186 КК України, із врахуванням ст. 70 КК України, на 8 років позбавлення волі.

Початок строку покарання 09.12.2017 року, кінець строку 09.12.2025 року.

В Державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35» відбуває покарання з 17.02.2022 року.

За час відбування покарання характеризується посередньо, режим відбування покарання порушує, за що мав 6 стягнень, які погашені, заохочень не має.

Працевлаштований помічником оператора на дільниці з обробки деревини, наказ № 60 ПР/ВР від 26.02.2025 року.

Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, як позитивної так і негативної спрямованості, адекватно реагує на критику у свою адресу. Не конфліктний.

Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи з метою встановлення поблажливого ставлення до себе. В цілому стриманий, агресій не проявляє.

Свідомо не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.

Намагається утримувати в чистоті та порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Має шкідливі звички.

Умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні.

Свідомо уникає виконання робіт по благоустрою установи або перекладає їх виконання на інших засуджених.

Не приймає особисту участь у виховних заходах які проводять в установі.

Не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених.

Не підвищував свої професійно-технічні навички та наявний загальноосвітній рівень.

Не бере участь у роботі самодіяльних організацій.

Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними та близькими родичами.

З наданих матеріалів убачається, що відповідно до витягу з протоколу №12 від 24.03.2022 року, відмовлено комісією установи в переведені з дільниці ресоалізації до дільниці соціальної реабілітації, у зв`язку з тим, що має недостатній ступінь виправлення. Також, відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у зв`язку з тим, що має недостатній ступінь виправлення.

Відповідно до протоколу №15 від 09.04.2025 року, відмовлено комісією установи в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання у зв`язку з тим, що не довів своє виправлення.

Також в судовому засіданні встановлено, що 18.02.2002 року ОСОБА_3 засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. З місць позбавленні волі не звільнявся та 14.05.2002 року знову засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 3 ст.187 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

04.08.2004 року ОСОБА_3 був звільнений умовно-достроково на 1 рік 2дні.

В період умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин, за яким останнього було засуджено 22.02.2005 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, на 6 років позбавлення волі. ОСОБА_3 був звільнений 02.01.2009 року умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 11 днів.

Через невеликий проміжок часу, ОСОБА_3 знову вчинив злочин, за що був засуджений 24.07.2015 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 187 КК України, із врахуванням ч.5 ст. 72 КК України, на 7 років позбавлення волі. Звільнений 22.02.2016 року по відбуттю строку покарання.

Через невеликий проміжок часу ОСОБА_3 знову вчинив кримінальне правопорушення та був засуджений 22.07.2016 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 1,5 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України на 4 місяці арешту.

ОСОБА_3 на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин за яким останній був засуджений 10.01.2020 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, на 8 років позбавлення волі.

Судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб. Суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідност. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки; свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та виконання всіх покладених на засудженого обовязків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів та обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про заміну покарання більш мяким.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення.

Виконання призначеного судом покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому в його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом заміни покарання або його невідбутої частини більш м`яким.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на заміну покарання або його невідбутої частини більш м`яким.

Разом із тим, ОСОБА_3 раніше неодноразово засуджувався та відбував покарання в місцях позбавлення волі, звільнявся умовно достроково, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив злочин.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.

Крім того, хоча ОСОБА_3 і працевлаштований в установі відбування покарань, однак за час відбування покарання характеризується посередньо, режим відбування покарання порушує, за що мав 6 стягнень, які погашені. Також, свідомо не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, не завжди має охайний зовнішній вигляд, має шкідливі звички. Крім того, умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Свідомо уникає виконання робіт по благоустрою установи або перекладає їх виконання на інших засуджених. Не приймає особисту участь у виховних заходах які проводять в установі. Не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених. Не підвищував свої професійно-технічні навички та наявний загальноосвітній рівень. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій.

З огляду на наведене, у суду виникають обгрунтовані сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування заміни покарання більш м`яким.

Враховуючи викладене, суд не знаходить законних підстав для задоволення клопотання. Матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті.

При цьому, суд звертає увагу, що питання про можливість заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням є правом, а не обов`язком суду.

Таким чином, суд дійшов висновку про неможливість застосування до засудженого заміни покарання більш м`яким.

Керуючись ст. 82 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, в порядку ст. 82 КК України, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_7