КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/2023/2025
Категорія КК: ч. 2 ст. 332 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ульянівка Херсонської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , якийпроживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування, а також з охороною державного кордону на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він, будучи обізнаним про порядок перетину державного кордону України громадянами України в період військового стану, у порушення вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», Указу Президента України від 24.02.2024 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальших Указів про продовження воєнного стану, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» сприяв незаконному переправленню чоловіків - громадян України віком від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за межі території України в умовах воєнного стану, через державний кордон України, шляхом надання порад та вказівко з цього приводу.

Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , який засуджений вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.02.2024 за ч. 2 ст. 332 КК України погодились на пропозицію декількох чоловік, які мали намір ухилитися від мобілізації та бажали в умовах воєнного стану потрапити за кордон України із використанням документів про непридатність до військової служби, що надає право на пільги вищевказаним особам на виїзд за кордон та надали поради та вказівки з цього приводу, оскільки знали, що такі документи може надати ОСОБА_9

ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , засудженого вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.03.2024 за ч. 2 ст. 332 КК України, діючи в умовах воєнного стану, повідомив ОСОБА_10 , що зможе сприяти незаконному переправленню останнього через державний кордон України.

У подальшому, 04.06.2023, ОСОБА_10 зустрівся з ОСОБА_8 у АДРЕСА_3 , де передав останньому копію власного паспорту громадянина України, дві фотокартки розміром 3,5х4,5 см та грошові кошти у сумі 2500 доларів США, для підготовки необхідних документів, які нададуть ОСОБА_10 змогу перетнути кордон.

Після цього ОСОБА_8 , у період часу з 04 по 10 червня 2023 року передав ОСОБА_6 отримані у ОСОБА_10 копію паспорту громадянина України, дві фотокартки розміром 3,5х4,5 см та грошові кошти у сумі 2500 доларів США. В подальшму, ОСОБА_6 , діючи спільно з ОСОБА_8 , отримали підготовлені ОСОБА_9 документи та приблизно 10.06.2023 (точної дати не встановлено) під час особистої зустрічі, яка відбулася в м. Вишневе Бучанського р-ну Київської обл. на вул. Святошинській, 40, ОСОБА_8 передав ОСОБА_10 документи про призначення на роботу та розпорядження про відрядження з підписами та печаткою Білогородської сільської ради, а також тимчасове посвідчення військовозобов`язаної особи № КСВ/27/675/21 про непридатність ОСОБА_10 до проходження військової служби. При цьому ОСОБА_6 надав ОСОБА_8 поради та вказівки для безперешкодного переправлення через державний кордон України ОСОБА_10 , які, в подальшому, ОСОБА_8 передав ОСОБА_10 - щодо використання наданих документів, чим сприяв незаконному переправленню останнього через державний кордон України.

Під час спроби перетину державного кордону на пункті «Шегині» Львівської області ОСОБА_10 був затриманий працівниками ДПС України у зв`язку з виявленням факту підробки документів.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого,просить скасувати вказаний вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 332 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування, а також з охороною державного кордону на 2 роки.

Виключити з вироку обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 - щире каяття.

В решті вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги прокурор вказує про порушення судом положень ст. 65 КК України під час призначення покарання ОСОБА_6 та безпідставне звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

Прокурор звертає увагу, що щире каяття означає добровільну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. В даному випадку, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б щире каяття ОСОБА_6 , а визнання вини обвинуваченим, свідчить про те, що останній, під тиском беззаперечних доказів, намагається уникнути справедливого покарання за вчинене.

На думку апелянта, суд не надав належної оцінки обставинам вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який хоч і притягується до кримінальної відповідальності вперше, однак його визнано винним у вчинені тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років, а також те, що він своїми умисними діями фактично сприяв ухиленню іншими особами від виконання ним свого Конституційного обов`язку з захисту незалежності та територіальної цілісності України, що зменшує обороноспроможність Держави та ставить її у більш вразливе становище відносно військових викликів, що постали перед нею сьогодні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково, просив скасувати вирок і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, пояснення обвинуваченого та захисника, які заперечили проти скасування вироку та призначення більш суворого покарання, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведена дослідженими судом доказами і в апеляційній скарзі прокурором не заперечується.

Кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 332 КК України є правильною.

Відповідно до 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вказані вище вимоги закону України про кримінальну відповідальність. Виконуючи законодавчі приписи, суд першої інстанції з`ясував насамперед питання про те, до якої категорії тяжкості закон відносить вчинені в конкретному випадку злочинні діяння відповідно до ст. 12 КК України, у якій дається видова характеристика кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, установленій за кримінальне правопорушення цього виду.

Суд урахував, що вчинений ОСОБА_6 злочини належить до категорії тяжких.

При призначенні ОСОБА_6 покарання судом належним чином враховано фактичні обставини скоєного, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, надавав волонтерську допомогу Збройним Силам України. Також судом враховано ставлення обвинуваченого до скоєного, визнання своєї вини. На думку колегії суддів, судом обґрунтовано враховано в якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України - щире каяття, а також відсутність обставин, які його обтяжують, згідно ст. 67 КК України.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, судом обґрунтовано можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства з урахуванням ставлення до скоєного, а саме критичної оцінки своєї злочинної поведінки.

Щире каяття обвинуваченого, який під час судового розгляду визнав свою вину, і під час апеляційного розгляду вказав, що критично оцінює свої протиправні дії, осуджує свою поведінку, висловив жаль з приводу скоєного та запевнив у намірі утримуватись від будь-яких протиправних дій, свідчить про істотне зниження ступеню тяжкості скоєного злочину.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що особам, які у співучасті з ОСОБА_6 вчинили злочин, передбачений ч. 2 ст. 332 КК України та засуджені відповідними вироками Києво-Святошинського районного суду Київської області, призначено покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України. З фактичних обставин вчиненого вбачається, що ОСОБА_6 не вчинив дій, які б свідчили про необхідність призначення йому більш суворого покарання, ніж іншим співучасникам. Прокурор у поданій апеляційній скарзі також не приводить аргументів з приводу цього.

Доводи апеляційної скарги прокурора про особливі обставини, за яких ОСОБА_6 вчинив злочин, а саме період дії воєнного стану, як підстави для посилення кримінальної відповідальності, тобто лише тих загальних обставин вчинення злочину, які охоплюються його об`єктивною стороною, поза зв`язком із іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного, на думку колегії суддів, не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

Натомість викладені вище обставини та дані про особу обвинуваченого в сукупності дають можливість апеляційному суду погодитись з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою та застосування протягом іспитового строку широкого ряду соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, оскільки доводи, що в ній викладені, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Порушень вимог кримінального процесуального закону в ході судового розгляду допущено не було.

Тому, вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. 376, ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2024 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 332 КК України, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня її проголошення.

С у д д і :

______________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/2023/2025

№ 369/19542/23

Категорія КК: ч. 2 ст. 332 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ульянівка Херсонської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , якийпроживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Приймаючи до уваги те, що складання ухвали вимагає значного часу, колегія суддів вважає за можливе обмежитися складанням і оголошенням лише резолютивної її частини.

Керуючись ст. 376, ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2024 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 332 КК України, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголосити 19 травня 2025 року о 14 годині.

С у д д і :

______________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3