КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України - ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2025 року відмовлено в задоволенні скарги представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 25 березня 2025 року № 42418/9.1.4/15-25.

Таке рішення слідчий суддя мотивувала тим, що реєстрації у Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають лише ті заяви чи повідомлення, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення, а такими є наявність в них об`єктивних даних (доказів), що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Проте заява Міністерства юстиції України від 25 березня 2025 року не містить конкретних обставин, які б могли свідчити, що було вчинено суспільно-небезпечне діяння, що у свою чергу було б підставою для внесення органом досудового розслідування відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та потребувало б перевірки органом досудового розслідування лише за допомогою засобів кримінального процесу, тому, дійшовшивисновку про відсутність бездіяльності уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань ________________________________________

Справа №11-сс/824/4935/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1

за такою заявою,відмовила у задоволенні скарги.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник Міністерства юстиції України - ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 214 КПК України, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу Міністерства юстиції України на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, і зобов`язати уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, внести відомості за заявою Міністерства юстиції України від 25 березня 2025 року № 42418/9.1.4/15-25 про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та провести досудове розслідування.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що Міністерство юстиції України звернулось до Державного бюро розслідувань із заявою від 25 березня 2025 року про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення (вих. № 42418/9.1.4/15-25).

У вказаній заяві Міністерство юстиції України повідомляє про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 365, 367 КК України, вчинених невстановленими особами органів державної влади відносно громадянки ОСОБА_8 , в результаті яких Державному бюджету України було завдано збитків, внаслідок виплати заявнику відшкодування в розмірі 101860,80 грн. на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білокінь та інші проти України».

Одночасно Міністерство юстиції України повідомило Державне бюро розслідувань, що у додатках до поданої заяви від 25 березня 2025 року містяться всі наявні у Міністерства юстиції України документи, що можуть бути використані працівниками Державного бюро розслідувань в якості доказів та які свідчать про наявність об`єкту та об`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Зокрема такими документами є: заява громадянина ОСОБА_9 № 7849/17 з доданими до неї документами, рішення Європейського суду з прав людини від 08 лютого 2024 року у справі «Білокінь та інші проти України», платіжна інструкція від 28 березня 2024 року № 88 та інші матеріали справи.

Вказує, що Європейським судом з прав людини розглянуто справу «Білокінь та інші проти України», зокрема за заявою ОСОБА_8 № 7849/17, та 08 лютого 2024 року прийнято рішення, яким встановлено порушення Державою Україна статей 6 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зобов`язано сплатити заявниці 2 400 євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

На виконання вказаного рішення з Державного бюджету України на особистий рахунок заявниці перераховано 101860,80 грн. (еквівалент 2 400 євро), що підтверджується платіжним дорученням від 28 березня 2024 року № 88.

Виплачені кошти за рішенням Європейського суду з прав людини є збитками Державного бюджету України.

Апелянт вважає помилковими висновки слідчого судді, що заява не містить конкретних обставин, що можуть свідчити про вчинення окремими особами саме кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 365, 367 КК України.

Крім того, зазначає, що ст. 214 КПК України не передбачає права слідчого, прокурора не вносити відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Навпаки, аналіз положень ст. 214 КПК України дає підстави для висновку, що для внесення за заявою (повідомленням) про злочин відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань від слідчого не вимагається оцінки цієї заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Наведене свідчить, що якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК України, то такі відомості мають бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань з подальшим закриттям провадження, відповідно до статті 214 КПК України.

Іншого процесуального реагування на повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, окрім як внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у строки, визначені частиною першою статті 214 КПК України, нормами кримінального процесуального закону не передбачено.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що як слідчий суддя, так і особа, чия бездіяльність оскаржується, здійснили поверхневий та абсолютно формальний розгляд заяви Міністерства юстиції України, без вивчення в повному обсязі додатків до матеріалів та доказів у якості додатків.

З огляду на те, що Європейський Суд виносить рішення проти держави, а не конкретних фізичних/юридичних осіб, та встановлює порушення Конвенції, яка є частиною національного законодавства України, Міністерство юстиції України не має можливості встановити внаслідок чиїх саме дій завдано збитків Державному бюджету України та більш конкретні обставини вчинення вказаних дій.

Міністерством юстиції України в своїй заяві було зазначено конкретні обставини про кримінальні правопорушення (відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення), які є хоч і неповними, але достатніми у вказаних правовідносинах, зокрема, для попередньої кваліфікації та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та належного проведення досудового розслідування.

Окрім того, для перевірки відомостей, зазначених в цій заяві, та остаточної кваліфікації кримінального правопорушення необхідно провести слідчі дії для здобуття та дослідження вже наданих доказів, які можуть свідчити про наявність чи відсутність в діях осіб ознак кримінального правопорушення.Однак проведення таких дій без внесення відомостей по вказаній заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань, є неможливим.

Враховуючи викладені обставини та норми права, вважає ухвалу слідчого судді від 28 травня 2025 року такою, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 214 КПК України.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що копія ухвали надійшла в електронний кабінет Міністерства юстиції України лише 19 червня 2025 року та зареєстрована за № .

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, представник Міністерства юстиції України та прокурор в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про поважність причин своєї неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду не надсилали, а тому апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неявка учасників провадження не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Пропущений строк, згідно положень ст. 399 КПК України, підлягає поновленню, якщо суд апеляційної інстанції, за заявою особи, знайде підстави для цього.

Враховуючи ті обставини, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2025 року була постановлена без участі сторін, а її копія на адресу Міністерства юстиції України надійшла 19 червня 2025 року, що підтверджується карткою реєстрації вхідного документа за № , та оскільки виготовлення обґрунтованої апеляційної скарги потребує ознайомлення зі змістом оскарженого рішення, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим він підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість постановленого слідчим суддею рішення, то колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з наданих матеріалів, до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва представником Міністерства юстиції України - ОСОБА_6 було подано скаргу на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 25 березня 2025 року № 42418/9.1.4/15-25.

При цьому, зі змісту скарги та самої заяви про вчинення кримінального правопорушення від 25 березня 2025 року вбачається, що підставою для звернення Міністерства юстиції України до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, із заявою про вчинення кримінального правопорушення послугувало рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білокінь та інші проти України», зокрема за заявою ОСОБА_8 , яким щодо останньої встановлено порушення Державою Україна п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з надмірною тривалістю кримінального провадження (більше 14 років) та відсутністю ефективного засобу юридичного захисту, а відтак, Європейський суд з прав людини зобов`язав сплатити заявниці 2 400 євро відшкодування моральної та матеріальної шкоди, які еквівалентні 101860,80 грн. Вказані обставини, на думку Міністерства юстиції України, свідчать про наявність в діях невстановлених посадових осіб органів державної влади ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 365, 367 КК України, оскільки виплачені кошти за рішенням Європейського суду з прав людини є збитками Державного бюджету України.

За таких обставин, заявник просить внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинені кримінальні правопорушення, здійснити досудове розслідування та встановити осіб, внаслідок дій або бездіяльності яких Європейським судом прийнято рішення проти України, з метою можливості подання Міністерством юстиції України позову до винної особи.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2025 року у задоволенні вказаної скарги було відмовлено, і таке рішення мотивовано тим, що заява Міністерства юстиції України від 25 березня 2025 року про вчинення кримінального правопорушення, в розумінні ст.ст. 2, 11 КК України, не містить даних про вчинення діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення та є суспільно небезпечним.

З висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, виходячи з наступних обставин.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписами п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Наведені у заяві Міністерства юстиції України обставини, не є відомостями, які можуть об`єктивно свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 365, 367 КК України. Вказана заява взагалі не містить фактів, які б вказували на вчинення будь-якою посадовою особою органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури або суду протиправних дій, тобто в ній не вказано короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а є лише формальне посилання на рішення Європейського суду з прав людини без розкриття змісту наявних порушень, які кримінальним законом можуть бути віднесені до кримінально-караних діянь. Водночас лише виплата коштів з Державного бюджету України на відшкодування матеріальної і моральної шкоди за рішенням Європейського суду з прав людини не є тим спричиненням збитків державі в розумінні закону про кримінальну відповідальність.

У зв`язку із зазначеним, заява Міністерства юстиції України від 25 березня 2025 року не є заявою про вчинення кримінального правопорушення в розумінні ст. 214 КПК України. Таким чином, невнесення по цій заяві відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є бездіяльністю, про яку зазначає апелянт.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягає будь-яка заява, яка названа заявою про кримінальне правопорушення, то вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Як вбачається із зазначених вище обставин, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення і лише за наявності очевидних фактів та відомостей, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень, така заява є заявою про кримінальне правопорушення в розумінні ст. 214 КПК України, відомості по якій підлягають обов`язковому внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2025 року, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її скасування, а відтак, апеляційна скарга представника Міністерства юстиції України - ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

поновити представнику Міністерства юстиції України - ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні скарги представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 25 березня 2025 року № 42418/9.1.4/15-25, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3