Справа № 450/2915/24 Провадження № 1-кп/450/264/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000520 від 29.08.2023р., щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець м.Носівка Чернігівської області, студент, працюючий у ФОП « ОСОБА_6 », не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,-

встановив:

28 серпня 2023 близько 19год 50хв водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «BMW» модель «Х6» реєстраційни номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі «Львів-Шегині» в напрямку до м.Шегині в с.Конопниця Львівського району Львівської області порушив вимоги чинних Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.01.02001р. із змінами та доповненнями, а саме: Розділу 1, пунктів: 1.3 (учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил); 1.5 ( дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків); 1.10 ( в частині значення термінів «дорожня обстановка» (сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом та «дати дорогу» (вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість); Розділу 10, пункту 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху); Розділу 12, пункту 12.9 (б) ( водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "й" пункту 30.3 цих Правил); Розділу 13 пункту 13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу), що виразилось в тому, що він керуючи вищевказаним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та рухаючись у правій смузі руху у напрямку до м.Шегині, маючи об`єктивну можливість виявити, як попереду у цій же смузі руху у попутньому напрямку рухається автомобіль марки «BMW» модель «318D» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , зокрема не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу та внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, без причин технічного характеру, допустив попутнє зіткнення керованого автомобіля з автомобілем марки «BMW» модель «318D» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм марки «BMW» модель «Х6» реєстраційни номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 водій ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у виді різано-рваної рани зовнішньої поверхні лівого плеча, множинні забійні садна передньої поверхні лівого стегна, гомілки, попереку зліва, обох верхніх кінцівок, передньої черевної стнки, грудної клітки та травму хребта у вигляді зламу правого поперечного відростка L3, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України.

Під час судового розгляду прокурором подано угоду про визнання винуватості, укладену 31.03.2025 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань № 0000520 від 29.08.2023 року за ч. 1 ст. 286-1 КК України, згідно з умовами якої обвинувачений ОСОБА_4 повністю та беззаперечно визнає свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення.

У судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив затвердити угоду про визнання винуватості, вказав, що вішкодував потерпілому завдану шкоду.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Потерпілий ОСОБА_7 надав заяву прокурору про свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_4 від 12.03.2025р., також потерпілим ОСОБА_7 подано заяву про погодження угоди щодо визнання винуватості в якій повідомив, що ознайомлений з угодою про визнання винуватості від 31.03.2025р., згідний на визначений сторонами вид покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України, наслідки укладення угоди йому відомі, а також порядок та умови оскарження. Наголосив що він немає жодних претензій до ОСОБА_4 , просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Вислухавши учасників кримінального провадження, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд прийшов до наступного висновку :

відповідно до ч.5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, зокрема, кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).

Зі змісту вказаної угоди вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнає обвинувачення в повному обсязі.

При укладені угоди сторонами враховано такі обставини:

потерпілий ОСОБА_7 надав прокурору письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості у відповідності до абзацу другого ч.4 ст.469 КПК України.

З врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , такий щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, вину визнав повністю, примирився з потерпілим, повністю відшкодував завдану шкоду, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, згідно Акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 09.09.2024р. затвердженого начальником Франківського відділу соціального захисту офіційно здійснює постійний догляд за своїм батьком ОСОБА_8 , який згідно висновку від 24.07.2024р № 284 потребує постійного догляду, сторони погоджуються визнати ці обставини такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченому ОСОБА_4 .

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Обвинуваченій роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Судом з`ясовано, що дії ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфіковано за ч. 1 ст. 286-1 КК країни і така кваліфікація є вірною.

Також судом встановлено, що за умовами даної угоди міра покарання визначена відповідно до вимог ст. 69 КК України.

Так, згідно із ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК України.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, зокрема, викладені в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі №606/1059/22.

Суд при вирішенні питання про можливість призначення покарання, узгодженого сторонами угоди, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який позиивно характеризується за місцем проживання, потерпілий ОСОБА_9 не має жодних претензій до обвинуваченого, завдана йому шкода повністю відшкодована, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому, добровільне відшкодування шкоди власнику транспортного засобу ОСОБА_10 (заява від 29.08.2024р.), здійснення постійного догляду за своїм батьком ОСОБА_8 , який згідно висновку від 24.07.2024р № 284 потребує постійного догляду (згідно Акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 09.09.2024р. затвердженого начальником Франківського відділу соціального захисту) та відсутність обставин, які б обтяжували покарання, а тому за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає, за можливе застосувати до основного покарання ст. 69 КК України та призначити покарання у виді штрафу, в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 тисяч гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів, а також вказане покарання обумовлене укладеною сторонами кримінального провадження угодою про примирення.

Такий вид покарання, на переконання суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також особі обвинуваченого, та відповідає цілям покарання.

Вивчивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, переконавшись в тому, що укладення угоди є добровільним, а взяті на себе зобов`язання обвинуваченим можуть бути реально виконані, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України і КК України та іншим положенням закону України про кримінальну відповідальність, встановивши, що підстави для відмови у затвердженні угоди відсутні, роз`яснивши обвинуваченому передбачені ст. 473 КПК України наслідки укладення та затвердження угоди, заслухавши думку учасників кримінального провадження, роз`яснивши обвинуваченому наслідки невиконання угоди передбачені ст.476 КПК України, суд затверджує угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором, укладену 31.03.2025 року та ухвалює обвинувальний вирок.

Виходячи з вищезазначеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладену 31.03.2025 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами кримінального провадження міри покарання.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Згідно із статтями 118, 124 КПК України з ОСОБА_4 на користь держави необхідно стягнути судові витрати, пов`язані із залученням експертів у справі.

Із врахуванням обставин справи, враховуючи клопотання учасників про скасування запобіжного заходу у виді застави та залишення в силі запобіжного заходу у виді тимчасового обмеження у користуванні спеціальним правом, а саме правом керування транспортним засобом, суд вважає за необхідним до вступу вироку у законну силу ОСОБА_4 залишити запобіжний захід у виді тимчасового обмеження у користуванні спеціальним правом, а саме правом керування транспортним засобом, запобіжний захід у виді застави скасувати.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 373, 374, 376, 468- 475, 532 КПК України, суд,-

ухвалив:

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 31.03.2025 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань № 0000520 від 29.08.2023 року за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити узгоджене покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, щодо основного покарання, шляхом призначення покарання більш м`якого ніж передбачене санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України, у виді штрафу у розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу ОСОБА_4 залишити у виді тимчасового обмеження у користуванні спеціальним правом, а саме правом керування транспортним засобом.

Запобіжний захід у виді застави стосовно ОСОБА_4 - скасувати.

Повернути заставодавцю ОСОБА_11 суму внесеної нею застави у розмірі 58400,00(п`ятдесят вісім тисяч чотириста гривень 00 копійок)грн.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: автомобіль марки «BMW» модель «Х6» реєстраційни номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_4 ;

автомобіль марки «BMW» модель «318D» реєстраційний номер НОМЕР_2 - вважати повернутому володільцю ОСОБА_7 .

Скасувати арешт, накладений на автомобіль марки «BMW» модель «Х6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки «BMW» модель «318D» реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.08.2023р.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 17 452,36 (сімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят дві гривні 36 копійок).

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення:

обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

СуддяОСОБА_1