Номер провадження: 11-кп/813/1278/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 у кримінальному провадженні №0001160 від 17.10.2022 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ, Миколаївської області, українця, із неповною середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 05.10.2023 року Київським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2023 року, за яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки, - виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 до строку покарання, строк попереднього ув`язнення в період часу з 13.09.2023 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він знаючи, що на території України діє воєнний стан, відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_9 від 24.02.2024 року №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ (із змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року №2119-ІХ, та від 18.04.2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-ІХ від 17.05.2022 року №341/2022 року, затверджений Законом України від 18.05.2022 року №2263-ІХ, Указом№573 від 12.08.2022 року, затверджений Законом України від 15.08.2022 року №2500-ІХ) 17 жовтня 2022 року, приблизно о 12 годині 23 хвилин, заздалегідь маючи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, прибув за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 11, де знаходиться вхід до приміщення Головного управління статистики в Одеській області.

Далі, ОСОБА_7 , перебуваючи за вищевказаною адресою, переслідуючи корисливі мотиви, обрав об`єктом свого злочинного посягання велосипед марки «Giant» сірого кольору, що належить ОСОБА_10 , вартістю 23000 гривень, який був пристебнутий ланцюгом до металевої конструкції поручнів сходинок входу до приміщення.

В подальшому ОСОБА_7 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю стороннього нагляду за вказаним велосипедом, який був пристебнутий ланцюгом до металевої конструкції поручнів сходинок входу до приміщення, наблизився до нього, застосувавши фізичну силу намагався зламати ланцюг, однак йому не вдалось. Як наслідок приблизно о 12 годині 24 хвилин ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину.

Крім того встановлено, що приблизно о 12 годині 26 хвилин, ОСОБА_7 продовжуючи вчиняти свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, повернувся за вищевказаною адресою, та далі намагався викрасти велосипед, шляхом застосування фізичної сили з метою зламати ланцюг, яким цей велосипед був пристебнутий до металевої конструкції поручнів сходинок входу до приміщення, який зламати не вдалось, та як наслідок зламав багажник велосипеда.

Однак не зламавши ланцюг приблизно о 12 годині 27 хвилин, ОСОБА_7 покидає місце вчинення даного кримінального правопорушення.

З метою завершення свого злочинного умислу, приблизно о 12 годині 29 хвилин, ОСОБА_7 , продовжуючи вчиняти свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, повернувся за вищевказаною адресою, та далі намагався викрасти велосипед, шляхом застосування фізичної сили з метою зламати ланцюг, яким цей велосипед був пристебнутий до металевої конструкції поручнів сходинок входу до приміщення, однак о 12 годині 30 хвилин, не зламавши ланцюг покинув місце вчинення даного кримінального правопорушення.

Далі приблизно о 12 годині 31 хвилина, ОСОБА_7 , продовжуючи вчиняти свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, повернувся за вищевказаною адресою, та далі намагався викрасти велосипед, шляхом застосування фізичної сили з метою зламати ланцюг, яким цей велосипед був пристебнутий до металевої конструкції поручнів сходинок входу до приміщення який зламати не вдалось, та приблизно о 12 годині 33 хвилини, покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

В подальшому, приблизно о 12 годині 38 хвилин, ОСОБА_7 , повернувся за вищевказаною адресою, та з метою завершити свій злочинний умисел на таємне викрадення вищевказаною велосипеда, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, застосувавши фізичну силу, використовуючи металеву арматуру, намагався зламати ланцюг, яким велосипед був пристебнутий до металевої конструкції поручнів сходинок входу до приміщення, однак завершити свій злочинний умисел останньому не вдалось із причин, що не залежали від його волі, так як він був зупинений охоронцем Головного управління статистики в Одеської області.

Таким чином, потерпілому ОСОБА_10 попереджений матеріальний збиток на загальну суму 23000 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, правильності кваліфікації його дій, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , не оскаржуючи фактичних обставин , подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вирок підлягає зміні в частині призначення покарання ОСОБА_7 , через його суворість.

Доводи обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 визнав свою вину в повному обсязі, щиросердно розкаявся, та активно сприяв слідству у розкритті злочину та відверненню негативних наслідків скоєного ним правопорушення, шляхом повернення потерпілому викраденого майна.

При призначенні покарання, судом першої інстанції, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено жодної обставини, що б обтяжувала покарання.

ОСОБА_7 з травня 2023 року хворіє на ВІЛ та потребує регулярного прийому АРТ, а на момент постановлення вироку він майже рік перебував в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», позбавлений такої можливості, що безумовно погіршує стан його здоров`я.

Просить вирок скасувати в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та призначити ОСОБА_7 покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 4 статті 185 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

Потерпілий ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання не з`явились, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участі не надходили до суду апеляційної інстанції.

Від захисника ОСОБА_8 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за їх відсутності, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за відсутності потерпілого та сторони захисту.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У апеляційній скарзі стороною захисту не оспорюються фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, встановленого судом першої інстанції та доведеність вини у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Щодо доводів сторони захисту з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Зокрема до обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, районний суд відніс щире каяття.

Згідно з ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 районним судом не встановлено

Враховуючи сукупність вищезазначених обставин, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 являється раніше судимою особою, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став, належних висновків для своєї поведінки не зробив та вкотре вчинив корисливий злочин, спрямований на заволодіння чужим майном, його вік, стан здоров`я, відношення обвинуваченого до вчиненого, суд дійшов до висновку про необхідність перевиховання та виправлення обвинуваченого тільки в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим призначив йому покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України у виді реального позбавлення волі.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити зазначене покарання, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також сталу практику Верховного Суду, згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Щодо доводів захисника про те, що обвинувачений хворіє на ВІЛ-інфекцію, то апеляційний суд зазначає, що будь-яких доказів неможливості його перебування в умовах ізоляції, матеріали провадження не містять та не входять до переліку хвороб, затверджених у наказі Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Таким чином, лікування обвинуваченого у разі наявності у нього ВІЛ-інфекції можливо в умовах позбавлення волі.

Також апеляційний суд не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на утримання ОСОБА_7 малолітніх дітей його сестри, оскільки будь-яких даних про перебування їх на утриманні у обвинуваченого та обґрунтованих даних, що вони потребують утримання матеріали справи не містять та стороною захисту не надані.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до ст. 65 КК України правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 , вчинив злочини у період війни, яка триває в Україні, у зв`язку з нападом РФ, Законом України затверджено Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Вчиняючи крадіжку в умовах воєнного стану, коли зусилля всієї країни спрямовані на подолання агресора, люди згуртувались, використовуючи, в тому числі, власні матеріальні ресурси, для надання відсічі ворогу та виживання, ОСОБА_7 знехтував всіма моральними та загальнолюдськими цінностями і в надскладний для держави час, здійснив посягання на майно співгромадян, тому ці обставини впливають на ступінь тяжкості вчиненого.

Апеляційний суд вважає, що вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, без застосування положень ст. 69 КК України.

Також колегія суддів звертає увагу, що під час застосування ст. 69 КК України слід встановити не лише наявність двох і більше пом`якшуючих обставин, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винуватій особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках.

Тобто, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Проте, в будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно оцінено неможливість застосування у даному випадку положень ст. 69 КК України, оскільки правові підстави для її застосування відсутні.

Таким чином колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому покарання відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та даними про його особу.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 374, 404, 409, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 у кримінальному провадженні №0001160 від 17.10.2022, яким ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою яка утримується під вартою з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4