В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/486/25

Провадження № 1-кп/348/199/25

16 липня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника потерпілого:

Пасічнянської сільської ради

Надвірнянського району

Івано-Франківської області - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Надвірна кримінальне провадження №0000354 від 17.09.2024 року про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, на утриманні має троє неповнолітніх дітей, несудимого, українця, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив незаконну порубку дерев у лісі, що заподіяло істотну шкоду.

Злочин ним вчинено за наступних обставин:

09.09.2024 року ОСОБА_6 з метою вчинення незаконної порубки дерев направився в лісовий масив ДП «Ліси України», який розташований в адміністративних межах с.Пнів, Пасічнянської ТГ Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Перебуваючи у вказаному лісі, кварталу 61 виділу 9 Пасічнянського лісництва філії «Надвірнянське лісове господарство» ДП «Ліси України», в адміністративних межах с.Пнів, Пасічнянської ТГ Надвірнянського району, обвинувачений ОСОБА_6 реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу, як важливого елемента навколишнього природного середовища, діючи з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, без відповідного дозволу, за допомогою бензопили спиляв 7 сироростучих дерев породи «сосна» та 1 сироростуче дерево породи «бук», чим заподіяв Пасічнянській ТГ Надвірнянського району Івано-Франківської області істотну шкоду на суму 59998 грн. 99 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю.

Суду пояснив, що він проживає в АДРЕСА_1 з дружиною та трьома неповнолітніми дітьми. Коли почалася війна він добровольцем пішов воювати. 07.08.2024 року демобілізувався з ЗСУ і повернувся додому.

Офіційної роботи в нього не було, тому він вдома допомагав дружині по домашньому господарством. Оскільки вулиця Білозорина не газифікована, почалася осінь, жінка сказала йому привезти дров, щоб коли похолодає було чим опалювати будинок.

Тому він позичив в свого рідного брата коня та фіру, взяв з дому бензопилу і поїхав в лісовий масив, який належав Пасічнянському лісництву ДП «Ліси України» по дрова.

Там він бензопилою спиляв сім дерев сосни та одне дерево бука, завантажив їх на фіру та повіз додому. Вдома попросив сусіда допомогти йому розвантажити зрубані стовбури дерев.

На наступний день до нього приїхав працівник лісгоспу, сфотографував зрубані та привезені ним дерева. Не зважаючи на це він все ж таки порізав їх (дерева) на дрова та використав на власні потреби (для обігріву житла).

В подальшому його викликали в Надвірнянський ВП де повідомили, що за самовільну порубку дерев передбачена кримінальна відповідальність і стосовно нього буде порушена кримінальна справа.

Просить суд його суворо не карати, у вчиненому щиро розкаюється, усвідомлює та розуміє, що вчинивши незаконну порубку дерев у лісі, що заподіяло істотну шкоду Пасічнянському лісництву, тобто що скоїв злочин.

Підтвердив, що спричинені Пасічнянському лісництву ДП «Ліси України» збитки в сумі - 59998 грн. 99 коп. він відшкодував повністю.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали надані прокурором, які долучені в судовому засіданні до кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Умисні дії ОСОБА_6 , які виразились у незаконній порубці дерев у лісі, що заподіяло істотну шкоду, вірно кваліфіковано за ч.1 ст.246 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Саме не зазначені критерії призначення кримінального покарання звернуто увагу Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 року (справа № 148/1211/15-к).

У постанові від 14.06.2018 року (справа № 760/115405/16-к) ВС України зазначено, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (ст.65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС України у постанові від 09.10.2018 року (справа № 756/4830/17-к) звернуто увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 ч.1 ст.65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 року (справа №166/1065/18) ВС України зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС України від 27.11.2019 року (справа №629/847/15-к).

Крім того, при вирішенні питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує, що ВС України у постанові від 17.04.2018 року (справа №298/95/16-к) зазначено, що у частині другій статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Суд констатує, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.246 КК України, який відноситься відповідно до вимог ст.12 КК України до категорії нетяжких злочинів, проте у вчиненому розкаявся, активно сприяв його розкриттю, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно.

Отже, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує: його повне визнання вини у вчиненні злочину, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування спричинених збитків, наявність статусу УБД, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, відсутність у потерпілого претензій матеріального та морального характеру та думку щодо призначення йому (обвинуваченому) несуворого покарання.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_6 обставин судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді Надвірнянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, дослідивши інформацію, що характеризує особу обвинуваченого за місцем його проживання, умови життєдіяльності, відносини в суспільстві, з урахуванням результатів оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також імовірної небезпеки для суспільства, уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства (а.к.п.28-30).

Таким чином, аналізуючи встановлені судом відомості, що характеризують особу обвинуваченого, його поведінку до і після вчинення злочину, приписи статей 50, 65 КК України, роз`яснення ВС України, викладені у постанові від 17.04.2018 року, суд приходить до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкцією інкримінованої йому частини статті, а саме у виді пробаційного нагляду, у межах санкції даної статті, що в даному випадку буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень у майбутньому (ч.2 ст.50 КК України).

На переконання суду, обраний обвинуваченому такий вид та розмір покарання, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Відносно запобіжного заходу, суд констатує наступне:

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід щодо обвинуваченого на стадії досудового розслідування та судового розгляду не обирався. Отже, запобіжний захід відносно ОСОБА_6 на момент розгляду даного провадження відсутній.

Беручи до уваги обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, а також те, що суд прийшов до висновку про призначення ОСОБА_6 покарання не пов`язаного із позбавленням волі, а саме у виді пробаційного нагляду, суд вважає за можливе не обирати запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу.

Відшкодування судових витрат належить вирішити з додержанням вимог ст.124 КПК України.

Тому на підставі ч.2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_6 в користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати за проведення інженерно-екологічної експертизи в даному кримінальному провадженні в сумі 3786 грн. 40 коп., згідно акту здачі-приймання висновку експерта №1373/24-28 від 31.12.2024 року.

Речові докази в даному кримінальному провадженні, які слід було б вирішувати керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України - відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні №0000354 від 17.09.2024 року - не заявлявся, арешт на майно - не накладався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.124, 369, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.246 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

Згідно п.1-3 ч.2, п.3 ч.3 ст.591 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду відносно ОСОБА_6 , згідно з ч.1 ст.492 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя: АДРЕСА_1 , в користь держави 3786 грн. 40 коп. за проведення у даному кримінальному провадженні судової інженерно-екологічної експертизи, висновок експерта №1373/24-28 від 31.12.2024 року.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1