Справа № 199/7130/25
ВИРОК

іменем України

11.06.2025 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000212 від 14.04.2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Шахтарська Горлівського району Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не маючого, не працюючого, в силу ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21 серпня 1998 року №622, вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним обігом вибухової речовини, за наступних обставин.

В грудні 2024 року, в денний час доби, більш точний час та дата не встановлено, ОСОБА_5 , працюючи на звалищі, розташованому в с. Красноярське Покровського району Донецької області, виконуючі свої функціональні обов`язки, виявив поліетиленовий пакет, в середині якого знаходився тканинний мішечок із сипучою речовиною. Розуміючи, що в вищевказаному тканинному мішечку знаходиться вибухова речовина - «порох», ОСОБА_5 вирішив залишити її собі, таким чином незаконно придбав вибухову речовину. Після чого, ОСОБА_5 переніс тканинний мішечок з вибуховою речовиною до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , таким чином почав незаконно, без передбаченого законом дозволу зберігати вибухову речовину до 14.04.2025 року.

14 квітня 2025 року, близько 13:00 год., ОСОБА_5 , маючи при собі поліетиленовий пакет, в середині якого знаходився тканинний мішечок із сипучою речовиною, та проходячи біля буд. №6 по вул. Парковій в м. Білицьке Покровського району Донецької області, був зупинений працівниками поліції з метою перевірки документів, що посвідчують особу, на підставі статті 32 Закону України «Про Національну поліцію», під час якої останній повідомив, що при собі має вибухову речовину.

В подальшому, в період часу з 14 годин 48 хвилин до 15 годин 03 хвилин, знаходячись біля буд. №6 по вул. Парковій м. Білицьке Покровського району Донецької області, ОСОБА_5 в присутності двох понятих видав тканинний мішечок із сипучою речовиною, яка є вибуховою речовиною групи метальних одноосновним бездимним (нітроцелюлозним) порохом, загальною масою 1320 грам. Зазначену вибухову речовину ОСОБА_5 незаконно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Суд визнає доведеним наведене формулювання обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які виразились у незаконному придбанні, носінні, зберіганні вибухової речовини без передбаченого законом дозволу, за ч.1 ст.263 КК України.

При цьому, у кримінальному провадженні 20 травня 2025 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Зі змісту угоди вбачається, що сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення і кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України. Обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Сторони узгодили призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При цьому, сторони підтвердили, що розуміють і усвідомлюють наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, в тому числі і умисного, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги чинного кримінального та кримінально-процесуального законодавства, просив вказану угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання, з видом та мірою якого він згоден.

Захисник також просив затвердити угоду про визнання винуватості з огляду на те, що вона укладена добровільно, відповідає вимогам закону та інтересам його підзахисного.

Суд заслухав учасників кримінального провадження та переконався, що обвинувачений цілком розуміє, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст. 263 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, який в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб. Взяті обвинуваченим ОСОБА_5 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому не встановлено, суд вбачає наявність достатніх підстав для призначення ОСОБА_5 покарання у виді 3 років позбавлення волі з можливістю звільнити його від відбування якого з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченому покарання, яке узгоджене сторонами.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на залучення експерта.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374, 475, ч.15 ст. 615 КПК України, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12 травня 2025 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні: вибухову речовину порох знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 на корить держави витрати на залучення експерта для проведення судової комплексної вибухово-технічної експертизи №СЕ-19/105-25/3631 від 18.04.2025 року в розмірі 8914 (вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1