Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/617/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 941/893/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04.09.2025 року, якою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст. 263 КК України

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України

продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто з 04.09.2025 року 15 години 30 хвилин до 02.11.2025 року 15 години 30 хвилин включно.

Інші учасники судового розгляду:

прокурор ОСОБА_8 ,

захисник-адвокат ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні у Петрівського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0001917 відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04.09.2025 року щодо ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто з 04.09.2025 року 15 години 30 хвилин до 02.11.2025 року 15 години 30 хвилин включно.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив змінити ухвалу суду першої інстанції та обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді не цілодобового домашнього арешту в певний період доби (з 22:00 до 06:00 год) АДРЕСА_1 .

Вважає, що жоден ризик стороною обвинувачення не доведений.

Обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання є зареєстрованим в АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі яка належить матері обвинуваченого ОСОБА_12 згідно договору купівлі продажу від 21 серпня дві тисячі вісімнадцятого року.

Згідно довідки від мешканців вищезазначеного будинку, підписи яких завірено печаткою та підписом голови ОСББ «Грушевського 76» ОСОБА_13 - обвинувачений ОСОБА_7 мешкає за даною адресою разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 -свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ) з 21 серпня 2018 року по теперішній час.

Малолітній ОСОБА_15 має прізвище яке відповідає прізвищу матері - ОСОБА_16 та по батькові - ОСОБА_17 яке відповідає імені обвинуваченого ОСОБА_18 з чого вбачається, що вони проживають разом однією сім`єю на протязі 7-ми роки бо він є його рідним батьком який його утримує та виховує.

Що також підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батьків відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Де в графі батьки Зазначено, що відомості про батька записані відповідно до частини першої ст. 35 Сімейного кодексу України тобто були внесені зі слів матері ОСОБА_14 .

А також неодноразовими звернення ОСОБА_14 до слідчого Колесник про надання дозволу на одруження (реєстрацію шлюбу) з обвинуваченим ОСОБА_7 в наданні якого їй без жодного обґрунтування було відмовлено.

З чого вбачається, що ОСОБА_7 тривалий час - 7-ми років проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_14 та має на утриманні малолітню дитину - сина ОСОБА_15 , що встановлює його міцні соціальні зв`язки та виконання обов`язки по їх утриманню.

Окрім цього обвинувачений ОСОБА_7 з 02.10.2023 року по 14.03.2025 року працював на посаді старшого охоронця групи швидкого реагування ФОП ОСОБА_19 - Служба Безпеки «Уран»

Відповідно до характеристик від 01 червня та 15 квітня 2025року зарекомендував себе як дисциплінований та ініціативний працівник. За характером спокійний, врівноважений, розсудливий.

Розбіжностей, суперечок із представниками влади під час здійснення роботи по охороні об`єктів не мав.

З працівниками СБ «Уран» ОСОБА_7 підтримував добрі взаємини.

До алкогольних напоїв підходив як людина зі здоровим глуздом.

Ставлення до наркотичних засобів виключно негативне.

У випадках, котрі дискредитують людську гідність, ОСОБА_7 не помічений.

З чого вбачається, що ОСОБА_7 крім піклування про родину постійно вів соціально активний, корисний та відповідальний спосіб життя, що також свідчить про його міцні соціальні зв`язки та обов`язки, які ним на протязі тривалого часу сумлінно виконувались.

Окрім цього, ОСОБА_7 відповідно до обставин викладених (зазначених) в обвинувальному акті приймав участь тільки в 2-му епізоді інкримінованого йому злочину, його причетність по 1-му епізоду обвинувачення, визначена слідством гіпотетично, через можливе припущення що йому було повідомлення про його планування та вчинення, що потребує в подальшому відповідного дослідження та оцінки.

Також зі змісту та висновків слідства та в обвинувального акту вбачається та є встановленим, що ОСОБА_7 не є організатором злочину (ів), що до кола осіб причетних до вчинення злочину (ів) визначений третім, а також був виявлений та затриманий працівниками правоохоронного органу не безпосередньо по місцю знаходження потерпілих, тобто не перебував разом з ними в одній кімнаті та фізичного насильства і погроз до потерпілих не застосовував.

Окрім цього ОСОБА_7 свою участь та провину у вчиненому не заперечує, не намагався під час досудового слідства приховуватись, впливати на свідків потерпілих чи інших осіб, знищувати докази, перешкоджатидосудовому слідстві в проведенні слідчих та процесуальних дій, в тому числі при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження.

Таким чином на даний час є наявною та встановлена ціла сукупність стримуючих факторів, які дають підставу для обрання іншого, альтернативного запобіжного заходу .

Як наслідок наявні - фактично встановлені чи доведені ризики які б дійсно могли б перешкодити чи дати підстави вважати неможливим обрання ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу відсутні.

Заявлені прокурором ризики під час досудового слідства і в суді 1-ї інстанції є викладеними в контексті загального переліку ризиків виписаних в КПК України, без урахування того, що кожен з них потребує окремого підтвердження безпосередньо у відношенні до особи ОСОБА_7 тобто їх належного обгрунтування встановленими фактами та наявними обставинами.

Як наслідок наявне обвинувачення на даний час фактично перестало само по собі бути підставою для позбавлення ОСОБА_7 свободи. Окрім цього стороною обвинувачення при розгляді питання доцільності продовження обвинуваченому гримання під вартою з урахуванням наявних характеризуючи даних на ОСОБА_7 не доведено, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З урахуванням наявності у обвинуваченого постійного місця проживання, а також зважаючи на очевидні позитивні данні, та сімейні обставини, певний строк перебування обвинуваченого під вартою, враховуючи відсутність доведених перед судом підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, яке мас бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, також приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений не заперечує що до подальшого дослідження усіх обставин подій інкримінованих йому злочинів та визнає свою участь, вважаю за необхідне та можливе змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, а саме на запобіжний захід у вигляді нецілодобового домашнього арешту, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.4 ст.187 КК України.

На даний час продовжують існувати ризики передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватись від суду, а також будучи обізнаним про місце проживання потерпілих, свідків, може впливати на них з метою уникнення відповідальності, та вчиняти нові кримінальні правопорушення, а також відсутність належних доказів з боку сторони захисту про соціальну стабільність ОСОБА_7 , оскільки житло, де він може перебувати під домашнім арештом йому не належить, та відсутня згода власника не це, не свідчить про можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Судом першої інстанції правильно враховано суспільну небезпечність злочину, який інкримінуються обвинуваченому, суворість можливого покарання.

Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду клопотання місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи, на які посилається у своїй апеляційній скаргі сторона захисту не є суттєвими та не впливають на правильність прийнятого судового рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування, а тому підстав для застосування судом до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Стосовно посилання захисника на застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів вважає дане посилання необґрунтованим та таким, що не має фактичного обґрунтування, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у обвинуваченого житла та можливості його перебування за відповідною адресою суду не надано, у зв`язку з чим колегія суддів позбавлена можливості перевірити реальність виконання такого запобіжного заходу.

Підтверджуючих доказів неможливості утримання обвинуваченого в СІЗО за станом здоров`я не надано.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційних скаргах не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

За таких обставин апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04.09.2025 року, якою стосовно ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02.11. 2025 включно залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4