печерський районний суд міста києва
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2025 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001004, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2021, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, що має вищу освіту, зареєстрований як фізична особа-підприємець, одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України.

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання пред`явленого обвинувачення, яке визнане судом недоведеним.

Згідно з обвинувальним актом у даному кримінальному провадженні, 15.04.2021 року близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_9 перетинав проїзну частину перпендикулярно межам дороги вул. І. Мазепи в м. Києві, яка має чотири смуг руху в обох напрямках.

В цей же час, по вул. І. Мазепи в м. Києві, зі сторони площі Слави в напрямку вул. Московська, рухався тролейбус «Богдан Т-701», бортовий номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_11 .

Так, під час руху ОСОБА_9 допустив порушення вимог п.п. 4.4; 4.7; 4.8; 4.10; 4.14 (а, б, г) Правил дорожнього руху України, в яких зазначено:

-п.п. 4.4. - у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху;

-п.п. 4.7. - пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч;

-п.п. 4.8. - якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки.

-п.п. 4.10. - перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об?єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються;

-п.п. 4.14 - пішоходам забороняється:

а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;

б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід;

г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку пішохода ОСОБА_9 виявились в тому, що він, маючи реальну можливість скористатися підземним пішохідним переходом, розташованим неподалік, нехтуючи цим обов`язком, не впевнившись у відсутності небезпеки, вийшов на проїзну частину в невстановленому для переходу місці навпроти буд. 3 по вул. І. Мазепи у м. Києві, та під час наближення до суцільної смуги дорожньої розмітки, яка розділяє напрямки руху, створив небезпеку для руху водію тролейбуса «Богдан Т-701» під керуванням ОСОБА_11 , внаслідок чого останній застосував екстрене гальмування, в результаті якого відбулось падіння пасажира ОСОБА_10 , яка перебувала в салоні тролейбусу.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру тролейбуса «Богдан Т-701» ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівого плеча: вивиху плеча з ушкодженням суглобових губ, з ознаками незначного синовіїту, набряку дельтовидного м?язу лівого плеча; закритої травми грудної клітки: перелому 4,5,6 ребер справа; синців - в проекції середнє-грудного відділу хребта, на лівій лопатці з переходом в підлопаткову ділянку, на задній поверхні правого ліктьового суглобу з переходом у верхню третину передпліччя, в підреберній ділянці справа, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Пішохід ОСОБА_9 своїми діями створював небезпеку для руху водію тролейбуса «Богдан Т-701», бортовий номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 .

Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України пішоходом ОСОБА_9 перебуває в причинному зв?язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

2. Позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 23.12.2021 прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , відповідно до якого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у порушенні чинних на транспорті правил, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України.

За наслідками судового розгляду прокурор вважав, що винуватість ОСОБА_9 в пред`явленому обвинуваченні повністю доведена та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Прокурор також вказав, що внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР через 2 місця після ймовірної події кримінального правопорушення не є порушенням вимог КПК України, а направлення потерпілої на проходження медичного огляду було необхідним.

Щодо невідкриття стороні захисту в ході виконання вимог ст. 290 КПК України підписаної постанови про призначення групи прокурорів, вказав, що його повноваження підтверджуються наданою суду копією постанови про призначення групи прокурорів, що узгоджується із даними, внесеними до ЄРДР.

Прокурор зауважив, що проведення огляду місця події до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та проведення такого огляду слідчим, який надалі не включений до групи слідчих, уповноважених здійснювати досудове розслідування в даному кримінальному провадженні, не є порушенням норм КПК України.

При призначенні покарання просив врахувати, що ОСОБА_9 винуватість не визнав, відшкодування не здійснював, та призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі на строк два роки, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, задовольнити цивільний позов в частині стягнення зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 матеріальної шкоди в межах документально підтверджених сум. Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили не вбачав.

3. Позиція потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_10 підтримала позицію сторони обвинувачення щодо виду та міри покарання обвинуваченому.

Крім того, вказана цивільна позивачка (потерпіла) пред`явила до цивільного відповідача (обвинуваченого) цивільний позов, в якому просила стягнути з цивільного відповідача на її користь відшкодування:

-майнової шкоди в розмірі 5 813 грн. 10 коп.;

-моральної шкоди в розмірі 400 000 грн.;

-витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 700 грн.

В судовому засіданні даний цивільний позов вона підтримала та просила задовольнити. Крім того, зазначила, що внаслідок отриманих ушкоджень вона зазнала значного фізичного болю та тяжких моральних страждань. Зауважила, що наявність тих чи інших процесуальних порушень, допущених на стадії досудового розслідування, не повинні позбавляти її права на відшкодування вищевказаних шкоди та витрат, а те, що обвинувачений намагається уникнути відповідальності, використовуючи допущені слідчим порушення - є несправедливим.

4. Позиція сторони захисту.

Правова позиція сторони захисту відображена у показаннях обвинуваченого ОСОБА_9 , виступах обвинуваченого, захисника під час дебатів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, вказавши, що кримінального правопорушення не вчиняв, як і будь-яких адміністративних правопорушень, Правил дорожнього руху України не порушував. Зазначив, що від надання будь-яких показань, а також відповідати на будь-які запитання - відмовляється.

В судових дебатах, останньому слові ОСОБА_9 зазначив, що вину не визнає, оскільки не порушував Правила дорожнього руху України, просив його виправдати.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 в судових дебатах зазначив про невинуватість ОСОБА_9 в пред`явленому обвинуваченні, вказавши, що стороною обвинувачення не доведено винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Захисник зауважив, зокрема, що:

- відомості до ЄРДР за № 0001004 про вчинення кримінального правопорушення внесено лише 18.06.2021, тобто через два місця після вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди;

- постанову про призначення групи слідчих винесено лише 19.07.2021;

- у витягу з ЄРДР відсутні відомості про повноваження слідчого, який проводив огляд місця події;

- огляд місця події проведено слідчим, який не входив до групи слідчих в даному кримінальному провадженні;

- відеозапис дорожньо-транспортної пригоди отримано слідчим із соціальної мережі «Фейсбук», однак, в матеріалах досудового розслідування даного кримінального провадження відсутній протокол огляду відеозапису та документально не оформлено процес скопіювання цього відеозапису із вказаної соціальної мережі, а тому такий носій інформації з наявним на ньому відеозаписом, так само як і протокол перегляду відеозапису, є неналежними доказами;

- направлення на судове-медичне обстеження потерпілої ОСОБА_10 зареєстровані в ЄО 21.04.2021 та 20.05.2021, а один із висновків експертного дослідження, який сам по собі не є належним доказом у справі, оскільки не є висновком експерта, надано 28.04.2021, тобто вищевказане відбулося до внесення відомостей за інкримінованими обвинуваченому діями до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Другий висновок експертного дослідження надано 17.08.2021, однак, направлення на проведення такого дослідження до внесення відомостей до ЄРДР, а тому цей висновок також є недопустимим доказом. На підставі цих висновків експертних досліджень слідчим винесено постанову про призначення експертного дослідження, за результатом якого експертом надано висновок № 042-1548-2021 від 29.11.2021, однак, цей висновок ґрунтується на вищевказаних висновках експертного дослідження, тобто на доказах, які є недопустимими. А тому висновок експерта № 042-1548-2021 від 29.11.2021 також є недопустимим доказом у справі;

- потерпіла не була очевидцем події та взагалі не бачила обвинуваченого при дорожньо-транспортній пригоді;

- постанова про призначення групи прокурорів, долучена прокурором під час судового розгляду, станом на день виконання вимог ст. 290 КПК України не існувала, оскільки при ознайомленні в матеріалах був тільки текст постанови, без підпису, що підтверджується наданими в ході розгляду стороною захисту доказами.

5. Докази, представлені стороною обвинувачення на підтвердження викладених у обвинувальному акті обставин.

5.1 Показання.

Допитана під час судового розгляду, в судовому засіданні 21.06.2023, потерпіла ОСОБА_10 показала, що 15.04.2021, приблизний час та пору доби пригадати не може, вона перебувала в салоні тролейбуса «Богдан Т-701», маршрут № 38, під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався вулицею І. Мазепи в м. Києві. Перебуваючи в салоні цього тролейбуса, вона компастувала талон, а тому стояла та трималася іншою рукою за поручень. Однак, водій цього тролейбусу різко загальмував, через що потерпіла впала та відчула різкий біль, та як виявилося згодом, у неї був вивих плеча та зламані три ребра внаслідок цього падіння. Після цього тролейбус повністю зупинився, водій тролейбуса звинувачував потерпілу в тому, що для нього можуть настати негативні наслідки через отримані нею ушкодження внаслідок падіння, висловлював образи в її сторону, зачинив двері тролейбуса та вийшов з тролейбуса. Вказала, що вона має астму середнього ступеня та регулярно приймає ліки, а якщо після вказаного падіння відбувся б приступ астми і вона не змогла б вжити ліки, то могла б померти. Потерпілій згодом пояснили, що водій застосував екстрене гальмування через те, що на проїжджу частині різко вибіг пішохід ОСОБА_9 , однак, сама потерпіла обвинуваченого на місці події взагалі не бачила. Водночас, потерпіла вважає, що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння.

В обґрунтування розміру моральної шкоди вказала, що вона стала менш мобільною, не може плавати, медичні показники свідчили про наявність підстав для встановлення їй інвалідності, однак, потерпіла не займалася документальним оформленням інвалідності. В період реабілітації вона була позбавлення будь-якого піклування, отримала психологічні травми, перебувала на амбулаторному лікуванні 30 днів. Потерпіла також вказала, що вона працювала в Національному транспортному університеті на посаді фахівця відділу кадрів, однак, після отриманих внаслідок вказаної події кримінального правопорушення травм, а саме 31.01.2023, її було звільнено з роботи через незадовільний стан здоров`я, спричинений наслідками падіння за вищевказаних обставин.

Вказала, що на її суб`єктивну думку, в її падінні винен саме обвинувачений ОСОБА_9 , оскільки поведінка останнього зумовила необхідність застосування водієм тролейбуса екстреного гальмування.

Зауважила, що проживає сама, має матір, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, однак, остання проживає окремо та потребує догляду. Крім того, обвинувачений не вибачився перед нею, не відшкодував завдану їй шкоду, не цікавився станом її здоров`я, що призвело до поглиблення її моральних страждань.

Допитаний під час судового розгляду, в судовому засіданні 15.10.2024, свідок ОСОБА_11 показав, що станом на квітень 2021 працював водієм тролейбуса. 15.04.2021 він керував тролейбусом «Богдан Т-701», довжиною орієнтовно 13, 8 м., приблизно між 20 год. 00 хв. по 21 год. 00 хв., в більш темну пору доби, в час, коли на електроопорах вже було включене світло, видимість дороги з місця водія в напрямку руху становила приблизно 20-30 м. Він рухався по вул І. Мазепи у м. Києві, по крайній лівій з двох наявних в одному напрямку руху полосі для руху транспортних засобів, в яку перелаштувався з правої смуги для рухи в цьому ж напрямку, зі швидкістю 25-35 км/год., в бік метро «Арсенальна». Під час руху побачив, як обвинувачений ОСОБА_9 , тримаючи в руках пакети, перетинав дорогу в непередбаченому для цього місці, зі сторони 2 смуг зустрічного руху транспортних засобів. Обвинувачений пройшов ці смуги зустрічного руху та опинився прямо перед тролейбусом під його керуванням, на відстані 1,5 - 2 м., у зв`язку з чим свідок застосував екстрене гальмування відповідно до ПДР України та зупинив рух цього тролейбуса менше, ніж за метр до ОСОБА_9 . Свідок показав, що не міг об`їхати ОСОБА_9 , оскільки в зустрічному напрямку рухались автомобілі, а сам тролейбус приєднаний до контактної мережі. Після цього свідок почув крик потерпілої ОСОБА_10 , яка знаходилась в салоні тролейбуса під його керуванням та перед застосуванням ним екстреного гальмування стояла, не трималася за поручень, розмовляла по телефону та нишпорила рукою в пакеті. Далі свідок вийшов з салону тролейбуса та наголосив пішоходу на необхідності залишатися на місці події, викликав поліцію та карету швидкої медичної допомоги, а по прибуттю останньої лікарі оглянули потерпілу.

Свідок зазначив, що бачив, як обвинувачений переходив другу зустрічну смугу для руху транспортних засобів, почав пригальмовувати, оскільки очікував, що останній зупиниться, екстрене гальмування застосував лише після того, як ОСОБА_9 опинився на подвійній суцільній лінії та вже перебував на його смузі руху. До застосуванням екстреного гальмування швидкість транспортного засобу становила приблизно 20-25 км/год.

5.2 Документи.

Як вбачається з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.04.2021, долучених до нього схеми ДТП та фотознімків, місцем пригоди є проїзна частина по вул. І. Мазепи, поблизу буд № 5, у м. Києві. Покриття асфальтоване, відносно рівне, тверде, чисте, сухе, наявність нерівностей та пошкоджень дорожнього покриття в ході огляду не виявлено. Призначена для руху в двох напрямках та має 2 смуги руху в напрямку проведення огляду та 2 в зустрічному напрямку, ширина розділювальної смуги 0, 4 м. Узбіччя відсутнє, тротуар із бруківки, будівлі міського типу за тротуаром, дорожні знаки відсутні. Огляд проводиться в темну пору доби, світло - міське штучне електроосвітлення. Загальна видимість та конкретна видимість з робочого місця водія увімкненим ближнім світлом фар становить 70 м., з дальнім світлом фар - 100 м., об?єкти, що обмежують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху, праворуч та ліворуч, не виявлено. Пошкоджень на транспортному засобі, слідів шин, наявність відокремлених від транспортного засобу частин, деталей та інших об`єктів не виявлено, речі не вилучалися /а. с. 88-99/.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису події дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що тролейбус «Богдан Т-701» рухався по вул І. Мазепи у м. Києві, по крайній лівій з двох наявних в одному напрямку руху полосі для руху транспортних засобів в бік метро «Арсенальна». В той же час обвинувачений ОСОБА_9 , тримаючи в руках пакети, перетинав дорогу в непередбаченому для цього місці, зі сторони 2 смуг зустрічного руху транспортних засобів. Обвинувачений пройшов ці смуги зустрічного руху та продовжив свій рух, опинившись поблизу вищевказаного тролейбуса на незначній відстані, на подвійній суцільній лінії дорожньої розмітки 1.3, що розділяє зустрічні напрямки руху. Після цього водій даного тролейбуса застосував екстрене гальмування. З відеозапису також помітно, що в салоні тролейбуса перебувала особа, яка під час застосування водієм тролейбуса екстреного гальмування впала.

5.3 Висновки експертів.

Відповідно до даних висновку експертного дослідження № 041-1033-2021 від 17.08.2021, який було надано на виконання направлення старшого слідчого СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 , виданого 20.05.2021, при проведенні судово-медичного обстеження потерпілої ОСОБА_10 , та вивченні медичної документації на її ім`я виявлені наступні ушкодження:

а)закрита травма лівого плеча: вивих плеча з ушкодженням суглобових губ, з ознаками незначного синовіїту, набряку дельтовидного м`язу лівого плеча;

б)закрита травма грудної клітки: переломи 4, 5, 6 ребер справа;

в)синці: в проекції середнє-грудного відділу хребта на лівій лопатці з переходом в підлопаткову ділянку, на задній поверхні правого ліктьового суглобу з переходом у верхню третину передпліччя, в підреберній ділянці справа.

Характер, морфологія, локалізація виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися від дій тупого (тупих) предмету (предметів), могли утворитися при транспортній травмі (травма внаслідок падіння в салоні транспортного засобу під час руху) в термін, вказаний в направленні, тобто 15.04.2021 до 20 год. 40 хв.

Рентгенологічні дані і дані комп?ютерної томографії вказують на наявність вивиху плеча з ушкодженням суглобових губ, перелому 4-6 ребер справа, що дозволяє стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаних кісток свідчать про відсутність явищ, небезпечних для життя, після спричинення вказаного тілесного ушкодження. Тому є підстави стверджувати, що тілесні ушкодження, вказані в п. а) та б) вказаного висновку відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України (далі - Правила).

Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушення функції по місцю утворення синців у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки відображають тривалість розладу здоров`я, як загального прийнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, кожне з тілесних ушкоджень, вказаних у п. В) цього висновку, відносяться до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я) відповідно до п.п. 1.5.2, 2.3.5. та 4.6 Правил.

З?ясування обставин, при яких могли утворитися тілесні ушкодження, виходить за межі компетенції судово-медичного експерта і є виключно компетенцією слідчих органів /а. с. 122-128/.

Згідно з висновком експерта № 042-1548-2021 від 29.11.2021, який було надано на підставі постанови старшого слідчого СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 від 01.11.2021, при проведенні судово-медичного обстеження потерпілої ОСОБА_10 та вивченні медичної документації на її ім?я виявлені ушкодження:

а)закрита травма лівого плеча: вивих плеча з ушкодженням суглобових губ, з ознаками незначного синовіту, набряку дельтовидного м?язу лівого плеча;

б)закрита травма грудної клітки: переломи 4,5,6 ребер справа;

в)синці - в проекції середнє-грудного відділу хребта, на лівій лопатці з переходом в підлопаткову ділянку, на задній поверхні правого ліктьового суглобу з переходом у верхню третину передпліччя, в підреберній ділянці справа.

Характер, морфологія, локалізація виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися від дій тупого (тупих) предмету (предметів), могли утворитися при транспортній травмі (травма внаслідок падіння в салоні транспортного засобу під час руху) в термін, вказаний в направлені, тобто 15.04.2021 до 20 год. 40 хв.

Рентгенологічні дані комп?ютерної томографії вказують на наявність вивиху плеча з ушкодженням суглобових губ, переломи 4, 5, 6 ребер справа, що дозволяє стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаних кісток так і власно функції даних анатомічних ділянок, буде перевищувати 21 добу, а саме цей строк враховувати при визначенні тривалості розладу здоров?я, як судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Вивчена медична документації свідчить про відсутність явищ, небезпечних для життя, після спричинення вказаного тілесного ушкодження. Тому, є підстави стверджувати, що тілесні ушкодження, вказані у п. а), б) даного Висновку, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров?я на строк 21 добу, відповідно п.п.4.6. та 2.2.1./в Правил.

Відновлення анатомічної цілісності та функції травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення синців у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки відображають тривалість розладу здоров?я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому кожне з тілесних ушкоджень, вказаних в п. в) даного Висновку, відноситься до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров?я), відповідно п.п. 1.5.2.,2.3.5. та 4.6. Правил.

З?ясування обставин при яких могли утворитися тілесні ушкодження, виходить за межі компетенції судово-медичного, експерта і є виключно компетенцією слідчих органів /а. с. 131-138/.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-21/44014-ІТ від 09.11.2021 за наслідком проведення судової автотехнічної експертизи, наданого на виконання постанови старшого слідчого СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 від 08.09.2021 про призначення судової автотехнічної експертизи в даному кримінальному провадженні, встановлено, що:

-в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій тролейбуса «Богдан Т-701», б.н. НОМЕР_1, ОСОБА_11 повинен був керуватися вимогами 12.3 ПДР України;

-в даній дорожній ситуації експертом, з технічної точки зору, в діях водія тролейбуса «Богдан Т-701», б.н. НОМЕР_1, ОСОБА_11 невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України не вбачається;

-для оцінки дій пішохода ОСОБА_9 в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди спеціальних знань в галузі судової автотехніки не потрібно, вони (дії) можуть бути оцінені органами досудового розслідування (судом) самостійно, відповідно до вимог розділу 4 чинних Правил дорожнього руху України;

-питання стосовно перебування дій пішохода ОСОБА_9 в причинно-наслідковому зв?язку з виникненням даної ДТП, також може бути вирішене органами досудового розслідування (судом) самостійно;

-пішохід ОСОБА_9 своїми діями створював небезпеку для руху водію тролейбуса «Богдан Т-701», б.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 /а. с. 112-115/.

6.Оцінка доводів сторони захисту щодо недопустимості доказів, визнаних судом необґрунтованими.

6.1. Щодо тверджень сторони захисту про недопустимість протоколу огляду місця події від 15.04.2021 як доказу в даному кримінальному провадженні.

Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Зі змісту протоколу огляду місця події від 15.04.2021 вбачається, що його складено та сам огляд місця події проведено слідчим Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_13 .

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 743/569/20 зроблено висновок, що огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Отже, огляд місця події як слідча дія може проводитись до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (що було зроблено лише 18.06.2021), оскільки ситуація, яка мала місце 15.04.2021, відносилась до невідкладних випадків, у яких проведення такого огляду до внесення відповідних відомостей до ЄРДР була виправданою.

Безпідставними є посилання сторони захисту на те, що огляд місця події проведено слідчим, який не входить до складу групи слідчих, уповноважених здійснювати досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки така постанова фактично не могла існувати на час проведення такого огляду у зв`язку з відсутністю відомостей про ймовірну подію кримінального правопорушення в ЄРДР.

Крім того, КПК України не передбачає обов`язкове включення слідчого, який проводив огляд місця події, до складу групи слідчих, уповноважених здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадження, після внесення відомостей про відповідну подію до ЄРДР.

6.2.Щодо допустимості як доказу відеозапису з місця події.

Сторона захисту під час судового розгляду зазначала про те, що вказаний відеозапис є недопустимим доказом в даному кримінальному провадженні, оскільки слідчим його здобуто в позапроцесуальний спосіб, а саме шляхом копіювання такого відеозапису з соціальної мережі «Facebook» без оформлення необхідних процесуальних документів.

Статтею 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.

Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

У статті 266 КПК встановлено гарантії захисту законних прав та інтересів сторін у кримінальному провадженні. За наявності обґрунтованих підстав носії інформації та технічні засоби, за допомогою яких отримано інформацію, можуть бути предметом дослідження відповідних спеціалістів або експертів у порядку, передбаченому цим Кодексом.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.06.2024 у справі 569/1908/23 вказується, що під час судового провадження сторона захисту хоча й ставила питання про недостовірність доказів, однак не заявляла будь-яких клопотань про залучення спеціалістів чи експертів, проведення експертизи, а тому колегія суддів погоджується з висновками, зробленими місцевим судом, про допустимість таких доказів. З урахуванням викладеного ККС ВС дійшов до висновку, що отримані органом досудового розслідування електронні докази з мережі «Інтернет» є допустимими та належними.

У постанові від 01.11.2022 у справі № 344/2995/15-к Касаційний кримінальний суд Верховного Суду зробив висновки, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Також Суд зазначав, що якщо доказ визнається недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК, суд має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми, і має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим. За наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження сторона захисту в цьому кримінальному провадженні не ставила під сумнів дієвість цих гарантій, не зверталася до суду з клопотанням про призначення технічних досліджень здобутого слідчим в ході досудового розслідування в даному кримінальному провадженні відеозапису.

Крім того, зазначений спосіб отримання доказів без оформлення відповідних процесуальних документів жодним чином не порушує права і свободи обвинуваченого.

А тому позиція сторони захисту в цьому аспекті є неспроможною, підстав для визнання відеозапису події недопустимим доказом суд не вбачає.

6.3. Щодо тверджень сторони захисту про недопустимість постанови про призначення групи прокурорів як процесуального документу.

Процесуальні дії у кримінальному провадженні мають здійснюватися повноважними суб`єктами. Факт наявності процесуальних повноважень може бути поставлений учасниками під сумнів, що викликає необхідність їхньої перевірки.

Процесуальні документи, які підтверджують наявність повноважень у певної особи не є доказами у провадженні. Необхідно відрізняти дослідження доказів у кримінальному провадженні від перевірки й оцінки доводів учасників щодо процесуальних повноважень прокурора чи слідчого. Долучення і оцінка процесуальних документів, які підтверджують повноваження прокурора або слідчого у кримінальному провадженні, не є дослідженням доказів.

Якщо стороною обвинувачення відповідні процесуальні підстави прокурором долучено на стадії судового розгляду і сторона захисту має можливість ознайомитися із відповідними процесуальними рішеннями, висловити свої міркування щодо них, то суд має повноваження оцінити обґрунтованість доводів сторони захисту про здійснення досудового розслідування неуповноваженими особами, про недопустимість доказів на цій підставі.

У постанові від 20.06.2021 про призначення групи прокурорів в кримінальному провадженні № 0001004 вказано про призначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у даному кримінальному провадженні, а саме прокурори Печерської окружної прокуратури м. Києва: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . Старшим групи прокурорів визначено ОСОБА_7 .

Обвинувальний акт в цьому кримінальному провадженні складено прокурором цього органу прокуратури ОСОБА_7 , який і підтримував обвинувачення в суді першої інстанції.

З реєстру матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні 0001004 вбачається, що вказана постанова про призначення групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні наявна в такому реєстрі.

Безпідставними є доводи сторони захисту щодо необхідності надання стороною обвинувачення та дослідження судом оригіналу вказаної постанови, оскільки наявність такої постанови під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні підтверджується відомостями, вказаними у зазначеному реєстрі.

В цьому аспекті слід взяти до уваги постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 07.04.2025 року у справі № 349/508/16-к, в якій ОП ККС ВС вказала, що твердження сторони захисту, за якими поставлено під сумнів повноваження прокурорів під час досудового розслідування, спростовуються наданими стороною обвинувачення касаційному суду копіями відповідних постанов про визначення групи прокурорів.

З аналізу цих висновків слідує, що копія постанови про призначення групи прокурорів є належним підтвердженням наявності у прокурорів, що зазначені в такій постанові, відповідних повноважень під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

7. Підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, зокрема, що:

-15.04.2021 проведено огляд місця події, що в даному випадку відповідає нормам КПК України та вищевказаним правовим висновкам Верховного Суду;

-20.04.2021 старшим слідчим Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 видано направлення на судове-медичне дослідження потерпілої ОСОБА_10 , для дослідження експертам направлялась, зокрема, медична документація на ОСОБА_10 (медична довідка №3470, рентгензнімок) /а. с. 116/;

-28.04.2021 на підставі вказаного направлення експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, лікарем ОСОБА_20 надано висновок експертного дослідження № 041-756-2021, в описовій частині якого наведено тілесні ушкодження, виявлені при огляді, дані медичної документації. Висновок: відсутність медичної документації (карта виїзду карети швидкої допомоги, медична карта амбулаторного хворого), в тому числі результатів додаткових досліджень (МРТ лівого плечового суглобу) не дозволяє судити про характер та ступень тяжкості тілесних ушкоджень згідно з п. п. 4.13.1, 4.13.4 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 /а. с. 118-120/;

- 28.04.2021 КРП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва» виконавчого органу КМР (КМДА) на запит слідчого ОСОБА_12 №52/611/1 від 20.04.2021 надає слідчому копію карти виїзду ШМД від 15.04.2021 за №76334 до ОСОБА_10 /а. с. 103/;

-20.05.2021 старшим слідчим Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 знову видано направлення на судове-медичне дослідження потерпілої ОСОБА_10 . Для дослідження експертам направлено медичну документацію на ОСОБА_10 (амбулаторна картка, три диски CD, висновок експертного дослідження №041-756-2021, карта виїзду ШМД, один рентгензнімок);

-26.05.2021 розпочато, а 17.08.2021 на підставі вказаного направлення експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, лікарем ОСОБА_20 завершено дослідження, на підставі якого надано висновок експертного дослідження № 041-1033-2021, яким встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою ОСОБА_10 внаслідок вищеописаної події. В даному експертному дослідженні експерт посилається в тому числі і на дані експертного дослідження №041-756-2021, зокрема проведений експертом огляд потерпілої /а. с. 122-128/;

-19.06.2021 о 10 год. 53 хв. 15 сек. старшим слідчим Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001004, а саме за фактом того, що 15.04.2021 приблизно о 20 год. 50 хв. потерпіла ОСОБА_10 знаходилась в тролейбусі «Богдан» з бортовим номером НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_11 , що рухався по маршруту № 38. Під час руху вказаного тролейбуса по вул. Мазепи, 3, у м. Києві, цим водієм застосовано екстрене гальмування, внаслідок чого ОСОБА_10 впала та отримала тілесні ушкодження у вигляді вивиху плечового суглобу.

Виходячи зі змісту ч. 1-4 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1-3 ст. 89 КПК України Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом Бюро економічної безпеки України.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду або отримання довідки, висновку спеціаліста). Для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути: 1) відібрано пояснення; 2) проведено медичне освідування; 3) отримано висновок спеціаліста і знято показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) вилучено знаряддя і засоби вчинення кримінального проступку, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку, або які виявлені під час затримання особи, особистого огляду або огляду речей. У разі виявлення ознак кримінального правопорушення на морському чи річковому судні, що перебуває за межами України, досудове розслідування розпочинається негайно, відомості про нього вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань за першої можливості.

Отже, умовами допустимості доказів є: одержання фактичних даних із належного процесуального джерела, одержання фактичних даних належним суб`єктом; одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; належне оформлення джерела фактичних даних.

Аналізуючи вже згадані статті КПК України, можна виділити три види недопустимих доказів:

А) безумовно недопустимі - докази, які чітко зазначені в КПК України як недопустимі і не можуть бути трактовані двозначно (наприклад, протоколи, складені після спливу термінів досудового розслідування, крім випадків, коли такі дії проводяться за дорученням суду);

Б) умовно недопустимі - докази, які можуть бути допустимими чи недопустимими у кожному конкретному випадку залежно від обставин кримінального провадження (наприклад, протокол обшуку, якщо його проведено в житлі за участю понятих, але вони не були присутніми безперервно на місці фактичного проведення обшуку);

В) очевидно недопустимі (ч. 2 ст. 89 КПК України). Хоча законодавець згадує про їх очевидну недопустимість, він не наводить критеріїв або ознак, які визначають докази як очевидно недопустимі, що створює неоднозначність та подальшого визнання доказів як таких.

Розглядаючи статтю 87 КПК України можна зробити висновок, що перші два види доказів - безумовно та умовно недопустимі - свідчать про істотні порушення прав та свобод людини, які гарантуються Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, які були ратифіковані Верховною Радою України (згідно з частинами 1 та 2 статті 87 КПК України). Третій вид доказів є результатом оцінки судом доказів у кримінальному провадженні.

Суд вважає, що «безумовно», недопустимим доказом є такий доказ, який отриманий до внесення відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР, оскільки таке отримання доказів прямо суперечить імперативним приписам норми ч. 3 ст. 214 КПК України.

В цьому контексті слід також зазначити, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 291 КК України, не є проступком, як і кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України (якщо слідчий мав на меті внести дані до ЄРДР за такої кваліфікації), тому в даному випадку проведення медичного освідування до внесення даних до ЄРДР також недопустиме.

Така позиція суду узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 607/14707/17, зміст якого зводиться до того, що здійснення процесуальної дії по збиранню доказів та отримання відповідного доказу, яке відбулося поза межами кримінального провадження, тобто до внесення відомостей в ЄРДР, тягне за собою визнання таких доказів недопустимими.

Станом на день ухвалення вироку від вказаного правового висновку не відступлено.

Висновок експертного дослідження сам по собі не є доказом у кримінальному провадженні, проте він являє собою джерело іншого доказу, та в цьому сенсі має оцінюватись з точки зору його допустимості. Висновок експертного дослідження № 041-756-2021 надано на підставі направлення, наданого слідчим до внесення відповідних відомостей до ЄРДР, та експертне дослідження проведено до внесення відомостей до ЄРДР; експертне дослідження № 041-1033-2021 надано на підставі направлення, наданого вказаним слідчим до внесення відповідних відомостей до ЄРДР, медичної документації, зокрема і карти виклику ШМД, що отримана до внесення відомостей до ЄРДР, а саме експертне дослідження також розпочато до внесення таких відомостей, ці висновки є недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».

За позицією ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

Якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид цієї доктрини та вказав, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

01.11.2021 слідчим винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи, на підставі чого зазначеним експертом надано висновок № 042-1548-2021, яким встановлено завдання потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що проаналізовано вище.

З цього висновку експерта вбачається, що за його основу взято висновки експертних досліджень № 041-756-2021 та № 041-1033-2021 (та використана при їх проведенні медична документація), відносно яких судом наведено обґрунтування їх недопустимості.

Отже, судово-медична експертиза проведена на підставі відомостей, які не можуть бути використані як докази в цьому кримінальному провадженні, а тому є недопустимою за доктриною «плодів отруйного дерева».

Законодавець виклав диспозицію ст. 291 КК України наступним чином: порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, а також нормативно-правових актів, норм і правил виготовлення, переобладнання, ремонту транспортних засобів, якщо це спричинило загибель людей або інші тяжкі наслідки.

Об`єктивна сторона цього злочину характеризується трьома ознаками: а) діянням; б) наслідками; в) причинним зв`язком між діянням і наслідками.

Наслідками цього злочину є загибель людей або інші тяжкі наслідки. Для кримінальної відповідальності досить загибелі хоча б однієї людини. До інших тяжких наслідків слід відносити спричинення потерпілому тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень, великої матеріальної шкоди (ВВСУ. - 2002. - № 6. - С. 17).

Отже, для встановлення наявності в діянні особи об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 291 КК України, наслідками дій такої особи повинно бути: смерть потерпілого або тяжкі тілесні ушкодження або тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості або велика матеріальна шкода.

Суд зауважує, що висновком експерта № СЕ-19/111-21/44014-ІТ від 09.11.2021 за наслідком проведення судової автотехнічної експертизи, наданим на виконання постанови старшого слідчого СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 від 08.09.2021 про призначення судової автотехнічної експертизи в даному кримінальному провадженні, встановлено, що в діях водія тролейбуса «Богдан Т-701», б.н. НОМЕР_1, ОСОБА_11 невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України не вбачається, а пішохід ОСОБА_9 своїми діями створював небезпеку для руху водію тролейбуса «Богдан Т-701», б.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 .

Вказаний висновок експерта узгоджується із показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 та відеозаписом події, висновок суду щодо допустимості якого викладено в попередньому розділі даного вироку.

Також дослідженим відеозаписом, у сукупності із показаннями свідка ОСОБА_11 , доведено, що ОСОБА_9 , переходячи проїзну частину у невстановленому для цього місці, порушив Правила дорожнього руху України, зокрема пункти 4.7, 4.10, пункти а, г пункту 4.14 ПДР України.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що саме ці дії обвинуваченого ОСОБА_9 призвели до екстреного гальмування тролейбуса під керуванням водія ОСОБА_11 та падіння потерпілої ОСОБА_10 .

Внаслідок падіння у тролейбусі потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, на підтвердження цих обставин потерпіла долучила до поданого цивільного позову відповідну медичну документацію.

Згідно з вимогами Кримінального процесуального закону, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень встановлюється виключно висновком експертизи (п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України).

Однак, з огляду на те, що висновок експерта № 042-1548-2021 визнано недопустимим доказом у зв`язку зі здобуттям його у позапроцесуальний спосіб - на підставі слідчих дій, що вчинені слідчим до внесення даних до ЄРДР, в матеріалах кримінального провадження відсутні допустимі докази, які підтверджують ступінь тяжкості завданих потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а отже не доведено спричинення діями ОСОБА_9 тяжких наслідків, що є обов`язковим елементом об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України.

Слід звернути увагу, що сторона захисту не заперечувала проти обґрунтованості висновку експерта № СЕ-19/111-21/44014-ІТ від 09.11.2021 у аспекті встановлених у потерпілої тілесних ушкоджень, а лише посилалась на процесуальні порушення її проведення, що само по собі не спростовує наданих експертом висновків, але робить неможливим їх використання в кримінальному провадженні та покладення в основу обвинувального вироку.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічні положення містить ст. 17 КПК України, якою регламентовано таку загальну засаду кримінального провадження, як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора.

За таких обставин, провівши всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання про недоведеність наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено факту завдання потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень саме середнього ступеня тяжкості, тобто спричинення тяжких наслідків.

Відтак, ОСОБА_9 необхідно визнати невинуватим в пред`явленому обвинуваченні та виправдати його за цим обвинуваченням на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України - у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

На підставі наведеної норми суд залишає цивільний позов ОСОБА_10 позов без розгляду.

Вказане не позбавляє потерпілу права звернутись із позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судовинства.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь експертної установи документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, процесуальні витрати за залучення експерта на стадії досудового розслідування в розмірі 1 716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 20 копійок за проведення судової автотехнічної експертизи № CE-19/111-21/44014-IT від 09.11.2021 та 944 (дев`ятсот сорок чотири) гривні за проведення судово-медичної експертизи №042-1548-2021 від 29.11.2021 стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягають, оскільки судом ухвалюється виправдувальний вирок, а тому ці витрати слід віднести на рахунок держави.

Речові докази відсутні.

На стадії досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, підстави для його застосування до набрання вироком законної сили - відсутні.

Керуючись ст.ст. 124, 368-370, 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, та виправдати його за цим обвинуваченням на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України - у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід до ОСОБА_9 не застосовувати.

Процесуальні витрати на проведення судової автотехнічної експертизи № CE-19/111-21/44014-IT від 09.11.2021 в розмірі 1 716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 20 копійок; та судово-медичної експертизи №042-1548-2021 від 29.11.2021 в розмірі 944 (дев`ятсот сорок чотири) гривні, - віднести на рахунок держави.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілій, що особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право ознайомитися із журналом судового засідання та подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку вручити учасникам кримінального провадження після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1