Справа № 146/832/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2025 р. селище Томашпіль Вінницької області

Томашпільський районний суд Вінницької області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Томашпільського відділу Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000051 від 14 березня 2025 року на підставі обвинувального акта по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клембівка, Ямпільського району Вінницької області, громадянина України, освіта середня, потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС та учасником бойових не являється, на утримані одна малолітня дитина, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

ОСОБА_4 , відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», являючись військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії № 35/328 від 14.02.2025, на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022 з подальшим продовженням підлягає призову на військову службу за мобілізацією.

Так, ОСОБА_4 будучи військовозобов`язаним рядовим, 14.02.2025, пройшов військово-лікарську комісію, згідно якої визнаний придатним до військової служби.

В подальшому, 05.03.2025 ОСОБА_4 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 вручено під особистий підпис повістку для відправки за мобілізацією і подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України, а саме у військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим, останньому необхідно було прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , 09.03.2025 о 17:00 год.

Отримавши вказану повістку, військовозобов`язаний ОСОБА_4 будучи придатним до військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», діючи умисно з метою ухилення віл призову за мобілізацією, без поважних причин, маючи можливість прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 в порушення вимог не прибув в указаний вище час до місця призову чим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації.

За вказане суспільно небезпечне винне діяння ОСОБА_4 визнається судом винуватим, його діяння суд кваліфікує за ст. 336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366 КК України визнав, пояснив, що в 2023 року він пройшов ВЛК та був визнаний придатним до військової служби, однак отримав відстрочку так як його дружина перебуває за кордоном, а на його утриманні та вихованні залишилася неповнолітня дитина. Після того повісток він не отримував.

Далі в 2025 році його зупинили працівники поліції завезли до ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому його дитина залишилася вдома одна без нагляду. В приміщенні РТЦК та СП йому дали документи на проходження ВЛК, він пройшов комісію і до ранку вже був в Миколаївській області. Вказав, що його незаконно утримували та застосовували до нього насильство. Його возили по військових частинах Миколаївської, Одеської, Вінницької областях, та скрізь були відмови його не хотіли брати.

Після цього його повернули назад до ІНФОРМАЦІЯ_3 в Томашпіль, та знову через п`ять днів йому вручили повістку.

Однак в той день в який йому потрібно було з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 , від`їжджала його дружина за кордон, та прихворіла дитина, тому він на виклик за повісткою не з`явився. Працівникам РТЦК та СП про те, що він не може з`явитися та про причини неявки не повідомляв.

Вказав, що мобільного застосунку «Резарву+» він не має.

Підтверджуючих документів, що в нього в 2023 році була відстрочка він не має.

14 лютого 2025 року пройшов ВЛК та був визнаний придатним до військової служби.

Про те, що хворіла дитина в той день коли йому потрібно було з`явитися в РТЦК та СП по другій повістці, надати не може, оскільки в медичні заклади не звертався.

Бронювання він не має, непрацездатних осіб на утриманні не має, дружина не являється особою з інвалідністю, жодної опіки чи догляду не оформляв.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона працює в ІНФОРМАЦІЯ_4 на посаді старшого інструктора рекрутингу та комплектування, старший сержант.

Свідок зазначила, що вона має повноваження видавати повістки, та займається мобілізацією. Так як обвинувачений ОСОБА_4 перебував в активному розшуку його затримали працівники поліції та доставили до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де на нього було складено протокол за ст. 210 ч. 1 КУпАП, потім він був направлений для проходження ВЛК. Внаслідок ВЛК обвинувачений був придатний на тилові посади в РТЦК, після цього він був призначений в команду. В команду він був призначений неодноразово і був незарахований за станом здоров`я.

Потім йому була надана слідуюча повістка, внаслідок якої він не з`явився та був складений протокол.

Обвинуваченому було вручено дві повістки, по одній він їздив по іншій не з`явився.

Ніяких підтверджуючих документів про стан здоров`я ОСОБА_4 не надавав.

На даний час обвинувачений рішення ВЛК не оскаржував.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він працює в ІНФОРМАЦІЯ_4 на посаді начальника групи документального забезпечення.

Вказав, що ОСОБА_4 був доставлений працівниками поліції до РТЦК та СП, оскільки перебував в розшуку та був порушником військового обліку. На обвинуваченого було складено адміністративний протокол за порушення військового обліку та направлено на ВЛК, яка визнала його придатним до тилових посад і йому було вручено повістку та він був направлений в одну із військових частин для проходження служби.

В одній частині його не взяли та повернули назад. Далі ОСОБА_4 знову вручили повістку до військової частини по якій він не з`явився, тому було порушено питання про притягнення його до кримінальної відповідальності.

Про те, що згідно рішення ВЛК обвинувачений був визнаний придатним до тилових посад ОСОБА_4 було відомо, оскільки він розписувався в даному рішенні.

Перша військова частина відмовила в прийнятті ОСОБА_4 за станом здоров`я.

Крім показів свідків, даних в судовому засіданні, винуватість ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення також підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, зокрема:

- повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст. 336 КК України від 13 березня 2025 року;

-рапортом начальника групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13 березня 2025 року;

-довідкою ВЛК від 14 лютого 2025 року № 35/328, згідно якої рядовий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 придатний до військової служби;

-картою обстеження та медичного огляду для визначення придатності до військової служби, згідно якої ОСОБА_4 придатний до військової служби;

-поіменним списком військовозобов`язаних, оповіщені та підлягають явці за адресою АДРЕСА_3 до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_3 від 5 березня 2025 року, згідно якого ОСОБА_4 мав прибути 9 березня 2025 року.

Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою, є належними та допустимими, заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до висновку, що інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне правопорушення передбачене ст. 336 КК України, мало місце за встановлених обставин, останній винен у його вчиненні та підлягає покаранню в межах санкції відповідної статті.

Мотиви призначення покарання.

Згідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, ступеню їх тяжкості та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які пом`якшують та обтяжують його.

З врахуванням роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Пом`якшуючими обставинами, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обтяжуючих обставин, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно висновку досудової доповіді про ОСОБА_4 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеку для суспільства.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує також вимоги статті 65 КК України щодо призначення судом покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням того, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи сукупність зазначених обставин, а також поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити у межах санкції, передбаченої статті 336 КК України у виді позбавлення волі.

Суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

Суд вважає необхідним зазначити, що звільнення від відбування покарання з випробуванням військовозобов`язаного за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання конституційного обов`язку пов`язаного із захистом Батьківщини. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 314, 373, 374, 472, 474, 475 КПК України суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три ) роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 для виконання даного вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

В умовах дії воєнного стану відповідно до ч.15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Згідно ст.ст. 376, 392, 393, 395, 532 КПК України, вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя:ОСОБА_1