печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.03.2023 року у справі № 757/12536/23-к, у кримінальному провадженні № 0001170 від 20.08.2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

12.05.2025 року до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.03.2023 року у справі № 757/12536/23-к.

Просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.03.2023 року у справі № 757/12536/23-к, в частині накладеного арешту на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 32, тип об`єкта - комплекс будівель та споруд, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що посадовим особам Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» не є підозрюваними або обвинуваченими у зазначеному кримінальному провадженні та не несуть цивільної відповідальності за шкоду завдану діями саме підозрюваного, обчинуваченого чи юридичної особи. Наголошує, що з аналогічних питань вже було прийнято ухвалу слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва від 01.11.2024 року, справа №757/26764/24-к, якою було частково задоволено клопотання про скасування арешту майна директора Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Хмільник», та скасовано заборону користування, встановлену ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.03.2023 року у справі № 757/12536/23-к, а, отже, накладений арешт є незаконним, необгрунтованим та підлягає скасуванню.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, подав до суду клопотання про розгляд у його відсутність, клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання за відсутності прокурора, власника майна та його представника, на підставі ст. 26 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001170 від 20.08.2019.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/12536/23-квід 03.03.2023 року задоволено клопотання прокурора другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора та накладено арешт на майно, зокрема на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 32, тип об`єкта - комплекс будівель та споруд, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1.

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходив з того, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а тому є підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Слідчий суддя дослідивши матеріали, вважає, що доводи клопотання про скасування арешту є необґрунтованими, оскільки на час винесення ухвали про накладення арешту на майно, існували підстави для такого арешту, крім того слідчим суддею не встановлено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї або іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Також, щодо посилання заявника на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2024 року, справа №757/26764/24-к, вже було прийнято рішення з аналогічних питань, а саме частково задоволено клопотання про скасування арешту майна директора Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Хмільник», та скасовано заборону користування, слідчий суддя зазначає, що не оцінює висновки, викладені в іншому судовому рішенні, з огляду на те, що в кожному окремому випадку слідчий суддя розглядає подане клопотання в межах заявлених у ньому вимог та досліджує надані учасником докази, обсяг і зміст яких може відрізнятись від тих, які містяться у матеріалах інших клопотань та наголошує, що рішення іншого слідчого судді не є обов?язковим з огляду на відсутність його преюдиційного характеру.

Таким чином, слідчий суддя вважає накладений арешт на майно є обґрунтованим, з урахуванням наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим клопотання про скасування арешту не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 174, 303, 305-307 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1