ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2192/25 Справа № 188/499/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2025 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2025 року, було задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 13 години 45 хвилин 24 липня 2025 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою, особу обвинуваченої, а також її процесуальну поведінку, зокрема факт переховування від суду, посилався на те, що ризики передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе їм запобігти.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просив ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід на домашній арешт, або встановити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Вважає, що жодний ризик передбачений ст. 177 КПК України прокурором не доведений.

Вказує, що ОСОБА_7 виїжджала до Херсонської області, де потрапила під окупацію. Весь цей час вона перебувала на зв`язку з поліцією і з секретарем суду, якого неодноразово повідомляла про своє місцезнаходження. В подальшому, за узгодженням з адвокатом, вона виїхала до м. Ужгород, де перебувала до фактичного затримання.

Вказує, що ОСОБА_7 тривалий час перебуває під вартою.

Вважає, що обраний запобіжний захід є надто суворим.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_7 підтримали подану захисником апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та застосувати до обвинуваченої більш м`який запобіжний захід.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарг та вказував, що ухвала суду є законною та обгрунтованою і підстав для застосування щодо обвинуваченої іншого більш м`якого запобіжного заходу не має.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, яке ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів справи видно, що в провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000534 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України.

В судовому засіданні 26 травня 2025 року, в порядку ст. 331 КПК України, прокурор звернувся з клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , яке мотивував наявністю ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними вищезазначені ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність, зазначених ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховування обвинуваченої ОСОБА_7 від суду, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, які за правилами ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, за які передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, що може спонукати останню до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Обґрунтовано суд першої інстанції послався й на той факт, що ОСОБА_7 перебувала у розшуку з 07.04.2022 року, що додатково обґрунтовує ризик переховування.

При цьому, апеляційний суд враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Залишається актуальним й ризик того, що обвинувачена у разі зміни їй запобіжного заходу на більш м`який, можуть продовжити вчинення кримінальних правопорушень або вчинити нові злочини, оскільки обвинувачена є особою, раніше не судимою в силу вимог ст. 89 КК України, у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні 4 епізодів у сфері обігу наркотичних засобів, в тому числі у незаконному їх збуті. Крім того, після направлення обвинувального акту по вказаному кримінальному провадженню до суду ОСОБА_7 23.10.2020 року була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44 КУпАП, за фактом незаконного зберігання наркотичних засобів без мети збуту в невеликих розмірах, що дозволяє ґрунтовно припускати стійкість протиправної поведінки ОСОБА_7 та антисоціальну спрямованість її особи.

Не спростовують правильності висновків суду й відомості про особу обвинувачнеої, яка має певні соціальні зв`язки, утриманців та постійне місце проживання, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованих їй злочинів, однак не стали тими стримуючими факторами, які б могли запобігти їх вчиненню.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченої, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині спростовуються змістом самої ухвали, а тому є неприйнятними.

В той же час, апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції про неможливість запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави з огляду на таке.

Як видно з довідки про рух даного кримінального провадження, отриманої на запит апеляційного суду, обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно обвинувачених надійшов до суду 22 квітня 2020 року.

Станом на час розгляду апеляційної скарги, судом першої інстанції проведено підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд, оголошено прокурором обвинувальний акт, вирішено питання про порядок дослідження доказів.

В той же час, обвинувачена ОСОБА_7 перебуває під вартою з 06 жовтня 2022 року, тобто на цей час строк її попереднього ув`язнення є досить тривалим та становить майже 3 роки.

За змістом ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є поведінка учасників кримінального провадження.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.

У даному випадку, апеляційний суд погоджується з тим, що розгляд цього кримінального провадження потребує значного часу, з огляду на характер та об`єм пред`явленого обвинувачення, значну кількість свідків та письмових доказів сторони обвинувачення, які підлягають допиту та дослідженню в судовому засіданні, процесуальну поведінку самої обвинуваченої та її захисників, графік призначення судових засідань та підстави їх відкладення.

В той же час, колегія суддів зазначає, що судові засідання з розгляду цього кримінального провадження на заздалегідь погоджені зі стороною захисту дати, неодноразово відкладались з підстав неявки захисника, не доставлення обвинуваченої, а також неявки свідків сторони обвинувачення, що свідчить про недостатню організацію судового розгляду.

Апеляційний суд наголошує на тому, що у разі очевидного зловживання учасниками судового розгляду своїми процесуальними правами, порушення порядку проведення судового засідання, суд першої інстанції має застосовувати відповідні заходи реагування, які визначені кримінальним процесуальним законом та зазначені обставини не мають бути перешкодою для проведення судового розгляду в розумні строки.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позбавлення волі людини не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (рішення ЄСПЛ справі Мамедова проти Росії). Тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ справах справах Ідалов проти Росії, Гарицький проти Польщі, Храїді проти Німеччини, Ілійков проти Болгарії).

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

За вказаних обставин, а також враховуючи тривалість розгляду кримінального провадження та тривалість перебування обвинуваченої під вартою, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_7 .

При цьому, посилання прокурора в суді апеляційної інстанції на неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави чи іншого більш м`якого, є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на характер інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, її майнового стану, а також доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що застава в 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігти вищевказаним ризикам, хоча і є значною, однак не буде для неї завідомо непомірною.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової ухвали.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 182, 183, 199, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , -задовольнити частково.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , - скасувати.

Постановити нову, якою клопотання прокурора Шахтарської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тобто до 13-45 години 24 липня 2025 року включно.

Встановити заставу у розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

На підставі ч.5 ст.194 КПК у разі внесення застави, покласти на обвинувачену ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави ОСОБА_7 підлягає негайному звільненню з-під варти та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Встановити термін дії покладених судом на ОСОБА_7 обов`язків до 24 липня 2025 року включно, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що у разі невиконання ним покладених на нього цією ухвалою обов`язків, застава звертається у дохід держави.

У хвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3