КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_6

представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 травня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13.05.2025 задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, яке вилучене під час проведення обшуку за фактичним місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, на:

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 100 доларів США в кількості 33 шт.;

- мобільний телефон марки "Ergo", модель R181, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 з сім-карткою ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_2 ;

- тримач для сім-картки ПрАТ "Київстар" із номером НОМЕР_3 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_4 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_5 ;

- сім-картку ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_6 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_7 ;

- сім-картку ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_8 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_9 ;

_____________________________________________________________________________________

Справа № 761/18926//25 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4179/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

- сім-картку ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_10 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_11 ;

- сім-картку ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_12 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_13 ;

- сім-картку ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_14 ;

- жорсткий диск модель "Hitachi" 1 ТВ, с.н. НОМЕР_15;

- аркуш паперу із чорновими записами, які починаються зі слова "Banana";

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 100 доларів США в кількості 190 шт.;

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 200 євро в кількості 62 шт.;

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 100 євро в кількості 126 шт.;

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 50 євро в кількості 329 шт.;

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 20 євро в кількості 2 шт.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді тавідмовити у задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 41 490 Євро та 19 000 доларів США.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що під час розгляду клопотання прокурором не надано доказів того, що вилучені грошові кошти мають відношення до підозрюваного і здобуті злочинним шляхом, а слідчим суддею не враховано того факту, що за вказаною адресою підозрюваний проживає разом з батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , у присутності яких проводився обшук житла.

Під час проведення обшуку підозрюваний ОСОБА_8 стверджував, що власником вилучених коштів у розмірі 41 490 євро та 19 000 доларів США являються його батьки. Законність походження вказаних грошових коштів підтверджується відповідними документами, які були надані слідчому судді під час розгляду клопотання.

Власник вилучених коштів ОСОБА_6 не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження.

Вилучені грошові кошти є сімейним накопиченням. ОСОБА_6 під час проведення обшуку добровільно надав кошти та не відкриваючи коробку, назвав точну суму коштів, яка в ній знаходиться.

Крім того, під час проведення обшуку слідчий звіряв купюри вилучених коштів із списком купюр, які використовувалися ним під час фіксації злочину. Жодних співпадінь купюр виявлено не було, вони не згадуються в матеріалах кримінального провадження, а тому не мають відношення до вказаного злочину і осіб, що його вчинили.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 , які в режимі відеоконференцзв`язку підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000953 від 11.10.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 1141, ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлюються обставини щодо здійснення ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та іншими невстановленими особами організації незаконного переправлення осіб, що підлягають призову на військову службу під час мобілізації через державний кордон України та сприянню їх вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод.

В ході досудового розслідування отримано дані, що предмети та документи, які можуть бути використані як речові докази у кримінальному провадженні, а також інші предмети, речі і документи, які мають доказове значення для кримінального провадження і сприятимуть всебічному та неупередженому його розслідуванню можуть знаходитись за фактичним місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.04.2025 надано дозвіл на проведення обшуку у приміщеннях за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_10 .

Згідно даних протоколу обшуку від 07.05.2025, цього ж дня проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено - предмети зовні схожі на купюри номіналом 100 доларів США в кількості 33 шт.;

- мобільний телефон марки "Ergo", модель R181, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 з сім-карткою ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_2 ;

- тримач для сім-картки ПрАТ "Київстар" із номером НОМЕР_3 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_4 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_5 ;

- сім-картку ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_6 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_7 ;

- сім-картку ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_8 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_9 ;

- сім-картку ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_10 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_11 ;

- сім-картку ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_12 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_13 ;

- сім-картку ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_14 ;

- жорсткий диск модель "Hitachi" 1 ТВ, с.н. НОМЕР_15;

- аркуш паперу із чорновими записами, які починаються зі слова "Banana";

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 100 доларів США в кількості 190 шт.;

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 200 євро в кількості 62 шт.;

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 100 євро в кількості 126 шт.;

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 50 євро в кількості 329 шт.;

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 20 євро в кількості 2 шт.

Постановою слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_17 від 08.05.2025 вищевказане майно, виявлене та вилучене в ходу обшуку, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

08.05.2025 прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на вилучене під час проведення обшуку за фактичним місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме, на:

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 100 доларів США в кількості 33 шт.;

- мобільний телефон марки "Ergo", модель R181, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 з сім-карткою ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_2 ;

- тримач для сім-картки ПрАТ "Київстар" із номером НОМЕР_3 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_4 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_5 ;

- сім-картку ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_6 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_7 ;

- сім-картку ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_8 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_9 ;

- сім-картку ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_10 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_11 ;

- сім-картку ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_12 ;

- банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_13 ;

- сім-картку ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_14 ;

- жорсткий диск модель "Hitachi" 1 ТВ, с.н. НОМЕР_15;

- аркуш паперу із чорновими записами, які починаються зі слова "Banana";

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 100 доларів США в кількості 190 шт.;

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 200 євро в кількості 62 шт.;

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 100 євро в кількості 126 шт.;

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 50 євро в кількості 329 шт.;

- предмети зовні схожі на купюри номіналом 20 євро в кількості 2 шт.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13.05.2025 задоволено клопотання прокурора у повному обсязі та накладено арешт на вищевказане майно, яке вилучене під час проведення обшуку за фактичним місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 41 490 Євро та 19 000 доларів США, які були вилучені під час обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо арешту вказаних грошових коштів.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно ніким не оскаржена, а відтакколегією суддів не перевіряється.

Із висновками слідчого судді щодо наявності підстав для накладення арешту на вилучені грошові кошти з метою їх збереження як речових доказів погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого та наклав арешт на вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 грошові кошти, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовим доказом, може бути набуте кримінально протиправним шляхом чи отримане унаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути втрачене, відчужене чи передане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на майно з дотриманням вимог закону, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучені грошові є сімейними заощадженнями та належать батькам ОСОБА_8 - ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які не мають відношення до даного кримінального провадження, не спростовують висновків слідчого судді, викладених у оскарженій ухвалі, про наявність підстав для висновку про відповідність вилучених грошових коштів ознакам речових доказів.

Як убачається із даних протоколу обшуку від 07.05.2025, грошові кошти вилучені безпосередньо за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 , що не заперечується і апелянтом.

Долучені апелянтом до апеляційної скарги довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески ОСОБА_6 , виписки по рахункам останнього, копії договорів оренди приміщення, самі по собі не можуть бути належним підтвердженням тієї обставини, що саме за грошові кошти ОСОБА_6 у подальшому було придбано грошові кошти в сумі 41 490 Євро та 19 000 доларів США, які у подальшому вилучено в ході обшуку.

Крім того, зогляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 травня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3