Номер провадження: 11-сс/813/868/25
Справа № 522/7654/25 1-кс/522/2498/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2025 про арешт майна у к/п № 0000117 від 14.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п № 0000117 від 14.02.2025 було частково задоволено клопотання ст. слідчого СВ ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та було накладено арешт на майно, яке було виявлене та вилучене 08.04.2025 під час проведення обшуку в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України за адресою: АДРЕСА_1 а саме на банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 на ім?я Denirov Petro до сейф пакету НПУ PSP1256700; пакування до абонентських карток (серійні номери: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ) та сім карта Vodafone, пакування від карток: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 ; НОМЕР_12 ; НОМЕР_13 ; НОМЕР_14 ; НОМЕР_15 ; НОМЕР_16 ; НОМЕР_17 ; НОМЕР_18 ; НОМЕР_19 ; НОМЕР_20 ; НОМЕР_21 до сейф пакету НПУ WAR 1935943, банківську картку АТ «ОщадБанк» НОМЕР_22 вилучено до сейф пакету НПУ RAW 148513.

Обґрунтовуючи прийняте рішення слідчий суддя вказував на те, що накладення арешту обумовлено потребами досудового розслідування, а саме необхідністю проведення відповідних експертиз.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою та такою з таких підстав:

- обшук житла за адресою: АДРЕСА_2 було проведено без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, тоді як слідчий має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. Водночас, матеріали клопотання про арешт майна не містять ухвали слідчого судді про надання дозволу на вже проведений обшук, постановленої в порядку ст. 233 КПК України. Окрім того, слідчим, який проводив невідкладний обшук зазначив у якості підстави для його проведення збереження речових доказів;

- у клопотанні не обґрунтовано належним чином яке значення мають вилучені речі для кримінального провадження, зокрема слідчим не зазначено, які саме сліди чи інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження містять вилучені речі, ані клопотання, ані долучені до нього матеріли не містять;

- фактично зміст ухвали являє собою зміст клопотання слідчого, складається із викладу фактичних обставин та цитування норм КПК України, натомість не містить належного мотивування, зокрема не містить зазначення того, яким саме критеріям речових доказів відповідає вилучене майно;

- з моменту вилучення, а саме з 08.04.2024 майно з невідомих причин не було оглянуте, що робить незрозумілим його значення для зазначеного кримінального провадження;

- у клопотанні про арешт майна слідчий посилається на необхідність проведення експертиз з вилученим майном, проте не вказує яких саме експертиз та з яким саме майном. Відсутні постанови про призначення експертизи і в додатках до клопотання. У зв`язку з чим такі доводи є безпідставними, як і копіювання цієї частини клопотання в текст ухвали слідчого судді.

За таких обставин, представник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 16.04.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання.

На адресу апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_6 , в якій він просив розглядати апеляційну скаргу за його відсутності, викладені в ній доводи підтримав у повному обсязі.

При цьому, представник прокуратури, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання до суду не з`явився, із жодними клопотаннями не звертався.

Відтак, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України розгляд проведено без учасників судового розгляду та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що вона зазначеним вимогам КПК України відповідає не у повному обсязі з огляду на такі обставини.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч. 2 ст. 171 КПК України повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Так, як вбачається з матеріалів судової справи, СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування к/п № 0000117 від 14.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.02.2025 до ч/ч ВП №5 ОРУП №1 в Одеській обл. із заявою звернувся громадянин ОСОБА_11 щодо вжиття заходів правового характеру до малознайомої особи на ім`я ОСОБА_12 , який шахрайським шляхом, обіцяючи надання медичних документів із зазначенням діагнозу ВІЛ-інфекція/СНІД, які в подальшому слугують підставою для тримання відстрочки в умовах воєнного стану заволодів грошовими коштами осіб, які до нього зверталися. Сума збитків встановлюється.

У подальшому, 08.04.2025 ст. слідчим ОСОБА_13 було проведено невідкладний обшук у порядку ст. 233 КПК України за адресою: м. Одеса, вул. Костанді, буд. 199-А під час якого було вилучене майно, на яке оскаржуваною ухвалою було накладено арешт.

Як вбачається зі змісту клопотання про накладення арешту слідчийвизначив метою накладення арешту на майно проведення «відповідних експертиз» та необхідність встановлення обставин кримінального провадження, підтвердження або спростування фактів вчинення злочину, недопущення перешкоджання кримінальному провадженню.

Водночас, на переконання апеляційного суду, клопотання слідчого не у повному обсязі відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та може бути застосований лише в порядку та на підставах визначених кримінальним процесуальним законодавством, та є не допустимим формальне посилання на необхідність накладення арешту майна осіб з метою встановлення обставин кримінального провадження, проведення відповідних експертиз, підтвердження або спростування фактів вчинення злочину, недопущення перешкоджання кримінальному провадженню.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими аргументи представника власника майна з приводу того, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді не містить інформації з приводу того, які саме експертизи повинні бути проведені в межах зазначеного провадження.

Окрім того, на момент апеляційного перегляду ухвали слідчого судді колегії суддів не надані відомості з приводу того, чи проводився огляд речей, які були вилучені 08.04.2025 та чи були призначені будь які експертизи.

У контексті накладення арешту на банківські картки колегія суддів зауважує, що відповідно до Законів України «Про інформацію», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про банки та банківську діяльність» документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) - засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо), які є різновидом офіційних документів.

При цьому банківські картки як офіційний документ є лише способом доступу до банківських рахунків, рух коштів по яких сама по собі картка не фіксує, а таку інформацію може бути отримано лише шляхом доступу до інформації, що містить банківську таємницю.

Відтак, не є зрозумілим, яку саме доказову цінність мають зазначені у клопотанні банківські картки для доведення обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2КК України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції вважає, що органом досудового розслідування не було доведено відповідності вказаної картки критеріям речових доказів, визначеним у ст. 98 КПК України.

Визначення слідчим чи прокурором майна речовими доказами у кримінальному провадженні за відсутності передбачених законом критеріїв не тягне безумовного обов`язку слідчого судді у накладенні арешту.

Окрім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи представника власника майна з приводу того, що обшук 08.04.2025 було проведено без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, при цьому, матеріали клопотання про арешт майна не містять ухвали слідчого судді про надання дозволу на вже проведений обшук, постановленої в порядку ст. 233 КПК України.

Колегія суддів враховує ту обставину, що триває досудове розслідування, проводиться ряд слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин кримінального правопорушення, однак зауважує, що наявні у матеріалах справи матеріали у поєднанні із загальними доводами клопотання не можуть бути безумовними підставами для накладення арешту на майно.

У цьому контексті колегія суддів вважає такими що відповідають дійсно аргументи представника власника майна з приводу того, що фактично зміст ухвали являє собою зміст клопотання слідчого, складається із викладу фактичних обставин та цитування норм КПК України, натомість не містить належного мотивування, що є неприпустимим та наголошує на тому, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

При цьому, апеляційний суд на підставі аналізу наданих матеріалів не виключає відношення вилученого майна, зокрема відомостей щодо абонентських карток до предмету доказування, однак, у зв`язку із зазначеними вище обставинами вважає за необхідне повернути клопотання прокурору для усунення недоліків.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання прокурора не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК, з урахуванням відсутності повної інформації в клопотанні щодо вилученого майна.

Отже, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя суду 1-ої інстанції при розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про повернення клопотання прокурору-процесуальному керівнику у вказаному кримінальному провадженні для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії повного тексту ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_10 , в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2025 про арешт майна, вилученого 08.04.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у к/п № 0000117 від 14.02.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання ст. слідчого СВ ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали, вилученого 08.04.2025 в ході обшуку за адресою АДРЕСА_1 повернути прокурору процесуальному керівнику для усунення недоліків протягом 72 год. з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4