Справа № 587/2403/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004178 від 06 березня 2025 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Київ, зареєстрованого та фактично проживаючого: АДРЕСА_1 , із неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого:

-вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5-ти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік;

-вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2023 року за ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;

-ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 червня 2024 року звільненого від відбування покарання умовно достроково невідбутий строк покарання 3 роки 11 місяців 26 днів для проходження військової служби за контрактом на час особливого періоду,

-вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 червня 2025 року за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 червня 2024 року (справа 556/1806/24, провадження 1-в/556/230/2024) розглянуто подання начальника Державної установи «Полицька виправна колонія (№76)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби та встановлення адміністративного нагляду стосовно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до вказаної ухвали суду ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі умовно-достроково строком на 3 роки 11 місяців 26 днів для проходження військової служби за контрактом на час особливого періоду.

19 червня 2024 року ОСОБА_5 на добровільній основі уклав з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження військової служби у ЗСУ на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу до оголошення демобілізації.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 10 грудня 2024 року за №353 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду водія 2 кулеметного взводу 1 штурмової спеціалізованої роти (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №27 від 25 січня 2025 року ОСОБА_5 направлено на лікування у зв`язку із пораненням.

У період з 07 лютого 2025 року по 12 лютого 2025 року ОСОБА_5 перебував на лікуванні у КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради».

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 , 13 лютого 2025 року близько 15:00 год. не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця дислокації 1 штурмової спеціалізованої роти « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 після лікування у КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради» та у подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь, за наявності реальної можливості для цього. 10 квітня 2025 року об 11 год. 35 хв. у порядку ст. 208 КПК солдата ОСОБА_5 було затримано.

ОСОБА_5 приблизно з 15 год. 00 хв. 13 лютого 2025 року по 11 год. 35 хв. 10 квітня 2025 року обов`язки військової служби не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби. Таким чином, солдат ОСОБА_5 підозрюється у тому, що своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину визнав та пояснив, що він є військовослужбовцем і проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , дійсно 13 лютого 2025 року близько 15:00 год. не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця дислокації військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 після лікування у КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради» та у подальшому проводив час на власний розсуд, розумів, що вказані дії вчиняв не законно. Упродовж вказаного періоду заходів щодо повернення до військової частини не вживав. У вчиненому розкаюється.

Враховуючи, що ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорені.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Отже, призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, відношення особи до скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, та вважає, що обвинуваченому необхідно призначити розмір покарання, визначений у санкції статті у виді позбавлення волі. Саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому покарання суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_5 має постійне місце проживання, раніше судимий, за місцем військової служби характеризується посередньо.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд відповідно до ст. 66 КК України визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття у скоєному.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому, що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям, послідовно визнає винуватість у скоєнні злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Судом також встановлено, що вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 червня 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Як передбачено ст. 70 ч. 1, 4 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

При цьому, як роз`яснила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 25 червня 2018 року (справі №511/37/16-к) правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України ОСОБА_5 вчинив 13 лютого 2025 року, тобто до постановлення вироку Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 червня 2025 року, при призначенні обвинуваченому остаточного покарання необхідно застосувати ч. 4 ст. 70 КК України та принцип часткового складання покарання, призначеного вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 червня 2025 року, з покаранням за цим вироком.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеній у рішеннях у справах «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2015 року та «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2015 року, в яких ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16 жовтня 2008 року ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду призначення обвинуваченому такого покарання є справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Конвенції, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета і невідворотність покарання.

Звільнення на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки частина 1 цієї статті прямо вказує на неможливість прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку засудження за кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд не має законних підстав і для призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, з огляду на те, що частина 1 статті 69 КК України містить пряму заборону для прийняття зазначеного рішення у випадку засудження за кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану.

Запобіжний захід обвинуваченому у вказаному кримінальному провадженні обрано у виді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИЛА:

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 червня 2025 року та за цим вироком остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_5 обчислювати від дня його фактичного затримання з 10 квітня 2025 року.

Зарахувати у строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 10 квітня 2025 року по день ухвалення вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1