Справа № 521/6855/25
Номер провадження:1-кп/521/1469/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2025 року м.Одеса
В провадженні Хаджибейського районного суду міста Одеси перебуває зазначене кримінальне провадження на стадії судового розгляду.
У зв`язку із заявленим позовом, а також з урахуванням того, що в подальшому у разі невжиття відповідного забезпечення заявлених вимог можуть виникнути складнощі під час виконання судового рішення є підстави для забезпечення цивільного позову шляхом накладення арешту на майно обвинувачених а також шляхом заборони певних дій.
Так, цивільним позивачем встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належить наступне майно:
-гараж, площею 19,1 (м. кв.), м.Одеса, вул. Мальовнича (кол. Скворцова), буд. 4-а гараж 66;
-гараж, площею 19,1 (м. кв.), АДРЕСА_1 ;
-2-кімнатна квартира АДРЕСА_2 , ціна 290728 грн.
Також ОСОБА_12 є засновником та кінцевим бенефіціарним власником:
Крім того просив накласти арешт на все рухоме майно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 .
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_9 клопотання підтримали, просили його задовольнити та накласти арешт на зазначене майно шляхом заборони його відчудження. Також зазначили, що відомостей про рухоме майно обвинувачених на цей час не отри мано.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання, просили відмовити в задоволенні, посилаючись на невідповідність зазначеної вартості майна, що на рази є більшим та такий арешт буде перевищувати розмір позовних вимог. Крім того зазначили, що у випадку задоволення позовних вимог з ОСОБА_4 може бути стягнута лише треття частина цих витрат, тому таке клопотання порушує права обвинуваченого, хоча розуміють, що відповідно до вимог законодавства арешт про забезпечення позову може бути поданий та зі списку майна можна погодитися лише з арештом квартири ОСОБА_4 . Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що зазначені земельні ділянки мають сільськогосподарське призначення та використовуються для вирощування сільгоспкультур, товариства, засновником яких він є, здійснює підприємницьку діяльність у сфері сільськогосподарства, є наймані працівники, інші учасники, техніка використовується для обробки полей, тому арешт може вплинути на цю діяльність.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання, просили відмовити в задоволенні.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання, яке не обгрунтоване.
Обвинувачений ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 поклався на розсуд суду.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суть клопотання, суд приходить до наступних висновків.
Положеннями статей 2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя, суд повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Відповідно до ч.1 ст.131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном серед іншого для забезпечення цивільного позову.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістомст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовується норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, в тому числі, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ України "Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку застосуванням відповідних заходів.
Таким чином, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.
При цьому, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Частиною 6 ст.170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.
Також ОСОБА_4 на праві власності належить гараж, площею 19,1 (м. кв.), м.Одеса, вул. Мальовнича (кол. Скворцова), буд. 4-а гараж 66, гараж, площею 19,1 (м. кв.), м.Одеса, вул. Мальовнича (кол. Скворцова), буд. 4-а гараж 67, 2-кімнатна квартира №142 загальною площею 78,3 кв.м., розташована за адресою м.Одеса, вул. Мальовнича (кол. Скворцова), буд.4-А, ціна 290728 грн.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати, зокрема:
-можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
-розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
-наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Частина 4 ст. 173 КПК України передбачає, що суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Враховуючи перелік майна вказаного в клопотанні, суд вважає, що арешт зазначених земельних ділянок може мати негативні наслідки для здійснення сільськогосподарської діяльності на зазначених земельних ділянкках. Крім того клопотання представника потерпілого не містить відомостей щодо ринкової вартості зазначених земельних ділянок, а ті які зазначені з урахуванням загальновідомої інформації розумної вартості нерухомого майна на думку суду є меньшою, ніж ринкова вартість, а отже арешт цих земельних ділянок може перевищувати необхідний розмір для забезпечення позову, що буде порушувати права власника.
При цьому враховуючи вимоги КПК України, які гарантують накладення арешту майна з метою забезпечення позову, суд враховуючи розмір позовних вимог, які заявлені як стягнення у солідарному порядку з обвинувачених, а отже можуть бути забезпечені майном одного з відповідачів, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно обвинуваченого, а саме: гаража, площею, 19,1 (м.кв.), м.Одеса, вул.Мальовнича (Скворцова), буд. 4-а, гараж 66; гаража, площею, 19,1 (м.кв.), АДРЕСА_1 ; 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_2 , з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). На думку суду зазначеного майна може бути достатнім та співмірним для задоволення позовних вимог потепілого у випадку їх задоволення судом.
В частині накладення арешту на все рухоме майно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , суд зазначає, що представником потерпілого не зазначено перелік і види майна, що належить арештувати, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання в цій частині, оскільки відповідно до вимог КПК України клопотання повинно містити перелік та види майна, тобто містити відомості про конкретне майно, його види, розмір, вартість тощо.
Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, враховуючи вимоги ч.2 ст.149, ч.3 ст.150 ЦПК України, з`ясувавши обсяг позовних вимог, а також встановивши відповідність виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, баланс інтересів сторін, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для обвинуваченого, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання представника потерпілого шляхом обмеження відчуження та розпорядження майном, яке належить обвинуваченому ОСОБА_4 з наведених вище вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149-152 ЦПК України, 128, 314-316, 170-171, 392 КПК України, суд-
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.
- гараж, площею, 19,1 (м.кв.), АДРЕСА_3 ;
- гараж, площею, 19,1 (м.кв.), АДРЕСА_1 ;
-2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 ,
шляхом обмеження відчуження та розпорядження, а саме: заборонити відчуження та розпорядження, заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії або вносити будь які відомості щодо відповідного об`єкту нерухомого майна, зокрема щодо його поділу, розмежування, зміни цільового призначення.
Заборонити відчуження та розпорядження зазначеним майном до прийняття рішення по кримінальному провадженню.
У іншій частині клопотання відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд міста Одеси протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1