провадження № 1-кс/208/3691/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2025 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Кам`янського ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , в режимі відео конференції,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 , в режимі відео конференції,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінальному провадженні № 0000181 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, освіта середня, не одружений, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26.06.2014 року за ч. 2 ст. 289 ст. 70, 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до клопотання, засуджений 15.08.2022 року за ч. 3 ст. 186, 71 КК України до 5 років позбавлення волі, 30.05.2024 року звільнений на підставі Ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області, умовно достроково для проходження військової служби за контрактом,

за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до клопотання слідчого, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, навідником мінометного взводу військової частини НОМЕР_1 , у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб та час, але не пізніше 01 квітня 2025 року, придбав у невстановленому під час досудового розслідування місці гранати типу Ф-1 у кількості 2 одиниць та засоби підриву типу УЗРГМ-2 у кількості 2 одиниць, які у конструктивному поєднанні відносяться до категорії боєприпасів, придатні до вибуху, які в подальшому, діючи умисно, переніс до місця свого мешкання: АДРЕСА_2 , де став зберігати з метою подальшого збуту без передбаченого законом дозволу.

В подальшому реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконний збут вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, 01 квітня 2025 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, перебуваючи біля будинку по АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 збув «оперативному покупцю» ОСОБА_7 гранати типу Ф-1 у кількості 2 одиниць та засоби підриву типу УЗРГМ-2 у кількості 2 одиниць, які у конструктивному поєднанні відносяться до категорії боєприпасів, придатні до вибуху, за що отримав від останньої грошові кошти в сумі 3 000 гривень.

Зазначені дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ст. 263 ч.1 КК України як придбання, носіння, зберігання та збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Крім того, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, військової частини НОМЕР_1 , у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб та час, але не пізніше 12 вересня 2025 року, придбав у невстановленому під час досудового розслідування місці гранати типу Ф-1 у кількості 10 одиниць та засоби підриву типу УЗРГМ у кількості 10 одиниць, які у конструктивному поєднанні відносяться до категорії боєприпасів, придатні до вибуху, які в подальшому, діючи умисно, переніс до місця свого мешкання: АДРЕСА_4 , де став зберігати з метою подальшого збуту без передбаченого законом дозволу.

В подальшому реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконний збут вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_8 12 вересня 2025 року, приблизно о 17 годині 33 хвилин, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості поблизу кладовища по вул. Кошелева у с-ще Гірник Краматорського району Донецької області, збув «оперативному покупцю» ОСОБА_7 , предмети схожі на гранати типу Ф-1 у кількості 10 одиниць та засоби підриву типу УЗРГМ у кількості 10 одиниць, за що отримав від останньої грошові кошти в сумі 5 000 гривень.

Зазначені дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 263 ч.1 КК України як придбання, носіння, зберігання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

12.09.2025 року ОСОБА_8 затримано за підозрою у вчиненні зазначених злочинів і в той же день йому повідомлено про наведену вище підозру.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри підтверджується доказами, зібраними в ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню.

Для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час виникла необхідність у застосуванні відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яка обумовлена наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_8 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення.

При обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, альтернативний запобіжний захід не визначати. Якщо суд при обранні запобіжного заходу вирішить застосувати альтернативний запобіжний захід, пропонується визначити його в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні прокурор аргументуючи свою позицію наведеними у клопотанні даними, просив його задовольнити. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, просив не визначати розмір застави. Якщо суд вирішить обрати ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід, просив встановити його в зазначеному у клопотанні розмірі, який обґрунтований наявністю у підозрюваного грошових коштів як бойових виплат, інших коштів, які він можливо заробив на продажу бойових припасів.

Адвокат заперечував проти задоволення клопотання. На його думку, ризики застосування найбільш суворого запобіжного заходу не підтверджені. Вважає, що належну процесуальні поведінку підозрюваного цілком можливо забезпечити шляхом застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Зазначена думку обґрунтована тим, що ОСОБА_8 бойовий солдат і принесе набагато більше користі на полі бою. Якщо суд вирішить задовольнити клопотання прокурора,просив визначити альтернативний запобіжний захід у мінімальному розмірі.

Підозрюваний підтримав думку адвоката. Він повністю визнає свою вину. Відповідаючи на запитання зазначив, що неодноразово приймав участь в бойових діях, має бойові поранення.

Розглянувши клопотання, вивчивши додані матеріали та вислухавши учасників судового засідання, слідчий суддя встановив наступне.

Згідно зі ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частиною 1 ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять, надані сторонами кримінального провадження, докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, (пп. «а» п.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод)

Відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. Слідчий суддя бере до уваги, що згідно з рішенням Суду у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Обґрунтованість підозри на даний час підтверджується дослідженими судом матеріалами: рапортом оперуповноваженого УКР ГУНП в Донецькій області від 05.03.2025 року про інформацію щодо вчинення ОСОБА_8 злочину передбаченого ст. 263 ч.1 КК України, пояснення свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо тих же обставин.

Крім пояснень зазначених осіб, підозра підтверджується матеріалами оперативних закупок у Петрова бойових припасів: протоколом огляду грошових коштів від 19.03.2025; протоколом огляду грошових коштів від 01.04.2025; протоколом огляду покупця від 01.04.2025; протоколами допитів понятих ОСОБА_11 ; протоколом огляду покупця та вилучення гранат від 01.04.2025; висновком експерта № СЕ-19/105-25/3340-ВТХ від 09.04.2025; протоколами НСРД - вручення спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації від 02.04.2025; протоколом НСРД про хід та результати проведення НСРД контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 02.04.2025 відносно ОСОБА_4 ; протоколами НСРД - про хід та результати НСРД від 01.05.2025 відносно ОСОБА_4 ; протоколом огляду покупця та вилучення гранат від 12.09.2025; довідками про категорію виявлених вибухових матеріалів від 12.09.2025.

Окремо підозра підтверджується декілька протоколами допиті свідка ОСОБА_7 оперативного закупника бойових припасів у Петрова, про обставини їх проведення.

Таким чином, ОСОБА_8 на теперішній час обґрунтовано, а саме в достатній мірі для розгляду клопотання слідчого, підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за який чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Враховуючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , суд вважає за існуючий ризик переховування підозрюваного від слідства та суду.

ОСОБА_8 є раніше неодноразово судимим за тяжкі корисливі злочини, звільнений умовно достроково для проходження військової служби за контрактом, і враховуючи теперішні підозри у вчиненні злочинів з користі, суд вважає за існуючий ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Також, суд погоджується з доводами щодо наявного ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у справі.

При встановленні наявності цього ризику, враховується встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, згідно якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення іншими показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, і за таких обставин, ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом таких показань та дослідження їх судом.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з врахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може слугувати підставою для запобіжного ув`язнення.

В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Прокурором та слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, що перешкоджають органам досудового розслідування уникнути їх без взяття підозрюваного під варту.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

Обираючи запобіжний захід, слідчий суддя враховує вік підозрюваного, його майновий та сімейний стан, а також інші характеризуючи дані, які підтверджені наявними у справі доказами.

Беручи до уваги вищенаведене, сукупність вказаних фактів, слідчий суддя доходить переконання, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не забезпечать виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, та згідно з практикою ЄСПЛ, повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Тримання на гауптвахтах узятих під варту військовослужбовців здійснюється відповідно до чинного законодавства , в тому числі Закону України «Про попереднє ув`язнення» Узяті під варту військовослужбовці розміщуються на гауптвахті на підставі ухвали суду, яка набрала законної сили.

Відповідно до ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави достатній для забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

При визначенні розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, суд враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, характер та обставини його вчинення.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Суд вважає, що з врахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, розмір застави який достатньою мірою забезпечить належне виконання ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків повинен становити 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти, строком до 10.11.2025 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання - з 19.10 годині 12.09.2025 року.

У разі внесення на рахунок Заводського районного суду міста Кам`янського 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, вважати, що до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді застави та в цьому випадку покласти на підозрюваного наступні обов`язки передбачені ст. 194 КПК України: прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками по справі поза межами судового засідання.

В задоволенні клопотання слідчого та прокурора про не визначення ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, відмовити.

В задоволенні клопотання сторони захисту щодо обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, визначення мінімального розміру застави, відмовити.

Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу слідчого судді про застосування запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1