УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 369/8094/19

провадження № 51-2183ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу та клопотання про поновлення строку касаційного оскарження прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року у кримінальному провадженні № 0002682 за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2021 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченими.

Також місцевий суд вирішив питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з викладеним формулюванням обвинувачення, визнаним судом першої інстанції недоведеним, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 04 червня 2019 року в період з 19:53 до 20:30 перебуваючи в приміщенні гіпермаркету № 5, що належить ТОВ «Епіцентр К», розташованого за адресою: вул. Кришталева, 6, с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., діючи за попередньою змовою, умисно, з корисливих мотивів, таємно викрали належний ТОВ «Епіцентр К» безпровідний роутер марки «ASUS RT-AC86U 750+2167 Mbps Dual band, 1x USB» вартістю 4 973,70 грн та, не розрахувавшись за товар, пройшли повз каси і вийшли з приміщення магазину. Однак ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не довели свій умисел до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були зупинені працівниками охорони магазину.

Київський апеляційний суд ухвалою від 18 січня 2024 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та їх узагальнене обґрунтування

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги, касатор стверджує, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 ; відеозапису з камер відеоспостереження та протоколу огляду місця події від 04 червня 2019 року, які повністю узгоджуються з показаннями зазначених свідків і, відповідно, своє рішення у вказаних частинах належно не обґрунтував.

Допущені апеляційним судом порушення, на переконання прокурора, призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме до незастосування судом закону, який підлягав застосуванню - ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК.

Мотиви Верховного Суду

Стосовно порушеного прокурором питання про поновлення строку касаційного оскарження

На обґрунтування поважності пропуску строку касаційного оскарження скаржник зазначає, що вона у встановлений строк подавала касаційну скаргу на зазначене вище рішення апеляційного суду, однак не долучила до неї копію цього рішення, оскільки воно не було виготовлене. З огляду на те, що прокурор не додала до касаційної скарги копію оскарженої ухвали Верховний Суд повернув скаргу.

Крім того, прокурор зауважує, що на неодноразові звернення щодо надання, зокрема, копії ухвали Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року вона її отримала лише 03 вересня 2025 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, зокрема, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Перевіривши наведені у клопотанні причини пропуску прокурором строку на касаційне оскарження, Верховний Суд визнає їх поважними та вважає за необхідне поновити цей строк, оскільки твердження скаржника про отримання копії оскарженої ухвали після численних звернень до Київського апеляційного суду лише 03 вересня 2025 року підтверджуються доданими до скарги документами, зокрема заявами від 25 червня, 14 серпня 2024 року, 20 червня, 16 липня 2025 року.

Також колегія суддів не залишає поза увагою ту обставину, що Верховний Суд ухвалою від 23 травня 2024 року повернув подану у встановлений строк касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року, оскільки скаржник не усунула недоліку, на який вказав Суд, а саме не долучила копію указаного рішення апеляційного суду.

Крім того, Суд враховує, що прокурор, повторно звертаючись до Верховного Суду після отримання 03 вересня 2025 року оскаржуваної ухвали, діяла сумлінно та без невиправданих зволікань.

Щодо доводів, викладених у касаційній скарзі прокурора

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень під час розгляду справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку.

Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Водночас касаційний суд наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).

За змістом ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями ст. 17 КПК визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Як регламентовано ст. 91 КПК, доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, зокрема винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених КПК випадках - на потерпілого.

Обвинувальний вирок суд може постановити лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Із долучених до касаційної скарги копій судових рішень убачається, що місцевий суд, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, дійшов висновку про недоведеність, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК, вчинене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, доводи в якій є подібні до викладених у касаційній скарзі сторони обвинувачення, повторно дослідивши докази в порядку, передбаченому приписами ч. 3 ст. 404 КПК, визнав висновки місцевого суду обґрунтованими та вмотивованими, навівши достатні аргументи й підстави для прийняття такого рішення. Крім того, Суд зауважує, що були предметом перевірки апеляційного суду і твердження прокурора, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду щодо недоведення вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення, вважає його правильним, а наведені стороною обвинувачення доводи щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не спростовують указаного висновку і є неспроможними.

За змістом ч. 1 ст. 185 КК поняття крадіжки визначено як таємне викрадення чужого майна.

Згідно зі ст. 2 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Так, предметом кримінальних правопорушень проти власності, зокрема крадіжки, є, майно, яке має певну вартість та чуже для винуватої особи. Без такого предмета посягання на відносини власності неможливе, адже крадіжка завжди спрямована на викрадення чужого майна. Отже, наявність предмета посягання є обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК.

Насамперед колегія суддів Верховного Суду зауважує, що Київський апеляційний суд в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 404 КПК, за клопотанням сторони обвинувачення допитав свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ; представника потерпілого ОСОБА_11 та дослідив докази, зокрема відеозапис з камери відеонагляду торгової зали гіпермаркету «Епіцентр», протокол огляду місця події від 04 червня 2019 року та протокол огляду предметів від 06 червня 2019 року.

Водночас, як зауважив апеляційний суд, допитані свідки зазначили, що бачили лише коробку, в якій, на їх думку, був роутер. Проте жоден зі свідків не бачив самого предмета інкримінованого кримінального правопорушення - роутера. Крім того, суд апеляційної інстанції зауважив, що свідок ОСОБА_8 надав показання, що на коробці не було плівки, якою запечатується товар виробником.

Також Київський апеляційний суд вказав, що роутер, викрадення якого інкримінують ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не оглядався і під час проведення огляду місця події 04 червня 2019 року, оскільки його не описано (характеристики, колір, розмір тощо) у протоколі огляду місця події та не зафіксовано в фототаблиці, долученій до цього протоколу; відеозапис із камер відеоспостереження також не підтверджує, що роутер був у коробці.

Додатково суд касаційної інстанції уважає за необхідне зазначити, що згідно з показаннями, викладеними в ухвалі апеляційного суду, зміст яких прокурор не оспорює, поняті ОСОБА_9 , ОСОБА_7 (залучені під час огляду місця події) не бачили щоб коробку відкривали та діставали з неї роутер.

До того ж Верховний Суд зауважує, що місцевий суд виправдувальний вирок також обґрунтував відсутністю опису процесу перевірки вмісту коробки, вилученої в ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Отже, суд апеляційної інстанції, за результатом дослідження наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, витлумачивши, як і передбачено законом, усі сумніви на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , дійшов обґрунтованого висновку, що з наданих стороною обвинувачення доказів, зокрема протоколу огляду місця події від 04 червня 2019 року; показань ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ; відеозапису з камери відеонагляду торгової зали гіпермарктеу «Епіцентр» не вбачається, що в коробці, яка була в руках обвинувачених та яку було оглянуто під час огляду місця події, знаходився безпровідний роутер марки «ASUS RT-AC86U 750+2167 Mbps Dual band, 1x USB», оскільки відсутні відомості, які б свідчили, що указану вище коробку відкривали і перевіряли її вміст.

Тобто версія сторони обвинувачення про вчинення ОСОБА_5 й ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК не знайшла свого підтвердження, оскільки по суті на підставі досліджених фактичних даних не було спростовано обґрунтований сумнів щодо вмісту в коробці інкримінованого предмету крадіжки - роутера.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд не вбачає підстав ставити під сумнів наведені висновки апеляційного суду щодо недоведеності вчинення ОСОБА_5 й ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення.

Як уже вказував Суд вище, предмет кримінального правопорушення є обов`язковим елементом складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК.

За таких обставин, оскільки апеляційний суд за результатом повторного безпосереднього дослідження по суті оцінив фактичні дані, здобуті під час огляду місця події, і в сукупності з показаннями свідків (зокрема й понятих), відеозаписом вважав їх недостатніми для визнання винуватими ОСОБА_5 й ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК, Верховний Суд не вбачає необхідною перевірку доводів прокурора щодо належності й допустимості протоколу огляду місця події, підтвердження вартості роутера, залучення як понятих охоронців ТОВ «Епіцентр К» під час проведення огляду місця події 04 червня 2019 року, оскільки вона, за обставин цього провадження, не зумовить усунення обґрунтованих сумнівів щодо доведеності вчинення ОСОБА_5 й ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення та не призведе до інших висновків про застосування закону України про кримінальну відповідальність, а «процес заради процесу» не відповідає вимогам статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, наведені в касаційній скарзі прокурора доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваному рішенні суду, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою апеляційного суду доводів сторони обвинувачення, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості рішення суду апеляційної інстанції. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги прокурора.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Поновити прокурору ОСОБА_4 строк касаційного оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3