ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2440/25 Справа № 216/2315/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції з ДУ

«Криворізька установа виконання

покарань № 3»

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 та 5 ст. 190, ч.3 ст. 28 ч.5 ст. 361 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18 серпня 2025 року включно.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків переховування від суду, вплив на свідків, вчинення нового злочину, які були наявні під час обрання запобіжного заходу та на теперішній час не зменшились.

Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник ОСОБА_7 та оскаржив в апеляційному порядку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В клопотанні про продовження строку на апеляційне оскарження захисник зазначає,

що був позбавлений права на вчасне оскарження судового рішення, оскільки повний текст ухвалифактично було отримано на його електронну адресу лише 26 червня 2025 року у зв`язку з чим сторона захисту вважає, що строк на апеляційне провадження пропущено не з його вини.

В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає,що судом першої інстанції порушено право обвинуваченого на захист. Оскільки задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом в своєму рішенні не вирішено питання, щодо застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Захисник зазначає, що судом не обґрунтовано та не вмотивовано рішення в частині ризиків, передбачених ст. 177 КУпАП, які стосуються саме обвинуваченого ОСОБА_6 .

Крім того судом не прийнято до уваги та не надано вмотивованої відповіді на долучений захисником в якості доказу документ, що підтвердження наявність в обвинуваченого житла.

Позиції сторін в суді :

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовільнити.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовільнити з підстав, зазначених в ній.

Прокурор до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного перегляду був повідомлений належним чином, учасники судового засідання не заперечували проти розгляду справи без участі прокурора у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги було проведено у його відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України.

Висновки суду:

Перевіривши матеріали справи, дослідивши клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про дотримання захисником строку апеляційного оскарження, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої сторони.

Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави.

Відповідно до ст. 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З цього питання Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 27.05.2019 (справа № 461/1434/18, провадження № 51-6470 кмо 18) зробила правовий висновок про те, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч.2 ст.376 КПК постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Натомість у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч.1 ст.117 КПК.

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, неодноразово висловлював у своїх рішеннях Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18).

Як вбачається з матеріалів контрольного кримінального провадження розгляд клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалення місцевим судом оскаржуваної ухвали відбулось19 червня 2025 року. Натомість цього дня судом було оголошено лише вступну та резолютивну частину свого рішення. Повний текст рішення захисником отримано на електрону адресу 26 червня 2025 року.

З огляду на зазначене та виходячи з положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення права скаржника на доступ до правосуддя та пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України про забезпечення права на апеляційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках, апеляційний суд вважає наведені апелянтом причини для поновлення строку на апеляційне оскарження поважними, а відтак пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали Центрально Міського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року слід поновити, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами пунктів 3 та 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна та ч.5 ст. 361 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до 3-х років.

Ухвалою Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 27.11.2024 року підозрюваному ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою по 25 січня 2025 року включно з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 165 (сто шістдесят п`ять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 499 620 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч шістсот двадцять гривень).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11.12.2024 року увалу Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 27.11.2024 року скасовано. Постановено нову ухвалу, якою застосовано до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою по 25 січня 2025 року включно з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242240 ( двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень), які в подальшому було продовжено.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26.05.2025 року увалу Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою по 24 червня 2025 року включно з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 49 ( сорок дев`ять) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 148 372 (сто сорок вісім тисяч триста сімдесят дві) грн.

Ухвалою Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 18 серпня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжуючи строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України. Врахував обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовженні строку його дії та на які посилається прокурор та що на теперішній час вони не змінились.

Суд вважав, що інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як обвинувачений офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного джерела доходу, не перебуває у зареєстрованому шлюбі, не має на утримані малолітніх, неповнолітніх дітей та інших непрацездатних осіб, а отже не має міцних соціальних зав`язків. Крім того, знаходячись на свободі, обвинувачуваний усвідомлюючи невідворотність призначеного відносно нього покарання може переховуватись від суду.

Судом першої інстанції враховано, той факт що на території України оголошено воєнний стан, в разі виїзду обвинуваченого за межі території України, іноземні держави можуть в подальшому відмовити в екстрадиції останнього, посилаючись на небезпеку для його життя чи здоров`я. У зв`язку з чим ризики переховування від суду мають місце та не втратили свою актуальність.

Крім того, зазначено, що перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих з метою зміни показань його користь.

У зв`язку з тим, що протиправна діяльність обвинуваченого є систематичною, умисною та пов`язаною із бажанням швидкого незаконного збагачення за рахунок вчинення злочинів, це говорить про наявність ризику вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд виходив з того, що вказані ризики, на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та суд при продовженні строку його дії, а також посилається прокурор у клопотанні, продовжують існувати та не зменшилися.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи про необґрунтованість заявлених ризиків є хибними.

Отже, ураховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на даній стадії кримінального провадження є підтвердженою неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає сторона захисту.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_6 під вартою, суду не надано.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання ОСОБА_6 під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Доводи апеляційної скарги про можливість обрати домашній арешт, з огляду на інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведення прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також щодо не надання жодного належного та допустимого доказу про переховування від правосуддя, вчинення впливу на учасників процесу, або вчинення інших дій, передбачених ст. 177 КПК України не можуть бути визнані спроможними.

Так, вказані доводи апелянта були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким суд дав повну та належну оцінку і прийшов до правильних висновків, з якими погоджується і колегія суддів.

Також звертає увагу, що відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченого, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб, передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу. Тому доводи апелянта, що він не перебував в розшуку колегія суддів вважає необґрунтованими.

Посилання сторони захисту на те що у разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту останній проживатиме за адресою АДРЕСА_1 - не підтверджуються відомостями, стороною захисту до суду апеляційної інстанції не надано жодного підтверджуючого документу, тому данне твердження колегією суддів не приймається до уваги.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо не визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України. Більш того, розмір застави обвинуваченому ОСОБА_6 раніше визначався слідчим суддею.

Розглядаючи можливість визначити розмір застави до обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. (рішення у справі «Осипенко проти України»)

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє суд повноваженнями щодо питання стосовно визначення розміру застави при обранні або продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, беручи до уваги тривалість судового розгляду, а також той факт, що при обранні запобіжного заходу ОСОБА_6 було обрано альтернативний запобіжний захід у виді застави, який в подальшому ухвалою апеляційного суду було зменшено, апеляційний суд вважає, що в даному випадку можливо визначити ОСОБА_6 заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 2 ч 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, обставини його вчинення, майновий стан обвинуваченого, суспільний інтерес, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів вважає, що застава у розмірі 49 (сорока дев`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 148 372 ( сто сорок вісім тисяч триста сімдесят дві) грн., який визначено у відповідності до вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

За таких обставин, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, а також покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 422-1 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_7 пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 ,обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4,5 ст. 190, ч.3 ст. 28 ч.5 ст. 361 КК України.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року, якою обвинуваченому за ч.4,5 ст. 190, ч.3 ст. 28 ч.5 ст. 361 КК України ОСОБА_6 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 18 серпня 2025 року, скасувати.

В цій частині постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 серпня 2025 року включно.

Визначити ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 49( сорок дев`ять) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 148 372 (сто сорок вісім тисяч триста сімдесят дві) гри.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем

Застава у разі її внесення, підлягає внесенню за на наступними реквізитами: отримувач коштів: Дніпровський апеляційний суд, , МФО 820172, номер рахунку UA1086699.

У разі звільнення ОСОБА_6 з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки передбачені ч.5 ст. 194 КПК:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду із місця проживання.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Контроль за виконанням ухвали апеляційного суду покласти на прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_9 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: