Справа № 479/907/25
Провадження № 1-кс/474/136/25
УХВАЛА

про відвід слідчого судді

10.09.25р. с-ще Врадіївка

Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву слідчої судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_4 на постанову заступника начальника СВ Відділення поліції № 3 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_5 від 01.07.2025р. про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні внесеному 24.05.2025р. до Єдиного реєстру до судових розслідувань за № 0000086 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, -

встановив:

В провадженні слідчої судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області ОСОБА_3 (далі - слідча суддя ОСОБА_3 ) перебуває скарга ОСОБА_4 (далі - скаржник) на постанову заступника начальника СВ Відділення поліції № 3 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_5 (далі - слідчий ОСОБА_6 ) від 01.07.2025р. про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні внесеному 24.05.2025р. до Єдиного реєстру до судових розслідувань за № 0000086 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

14.07.2025р. слідча суддя ОСОБА_3 , на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, заявила самовідвід від розгляду скарги, оскільки скаржник з 18.01.2011р. працює в Кривоозерському районному суді Миколаївської області на посаді головного спеціалістка апарату суду.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23.07.2025р., за поданням в.о. голови Кривоозерського районного суду Миколаївської області ОСОБА_3 , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 34 КПК України, заяву слідчої судді ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду скарги направлено до Врадіївського районного суду Миколаївської області.

08.09.2025р. автоматизованим розподілом справи головуючим суддею по розгляду заяви про самовідвід визначено слідчого суддю Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 (протокол автоматизованого визначення слідчого судді від 08.09.2025р.).

Розгляд питання про самовідвід слідчої судді ОСОБА_3 призначено на 16 год. 30 хв. 10.09.2025р.

Слідча суддя ОСОБА_3 , скаржник та слідчий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст. 135 КПК України, повідомлені про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомили.

Водночас 10.09.2025р. слідчий ОСОБА_6 звернувся із заявою про розгляд заяви про самовідвід без його участі, в якій зокрема зазначив, що 16.08.2025р. ним було закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Згідно приписів ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Частинами 1 та 3 ст. 81 КПК України визначено, що у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів.

З аналізу ст. 81 КПК України вбачається, що остання не містить норми, яка б унеможливлювала розгляд заяви про відвід чи самовідвід судді у зв`язку з нез`явленням в судове засідання судді, слідчого судді, якому заявлено відвід, заявника чи інших учасників кримінального провадження.

З огляду на вищевикладене, враховуючи що всі учасники судового розгляду завчасно належним чином повідомленні про час, дату і місце судового розгляду, вважаю, що не з`явлення останніх не перешкоджає розгляду заяви про самовідвід слідчої судді ОСОБА_3 .

Факт закриття кримінального провадження не перешкоджає розгляду питання про самовідвід слідчої суді від розгляду скарги, оскільки кінцеве рішення по скарзі ОСОБА_4 щодо клопотання про визнання його потерпілим у цьому ж кримінальному провадженні не ухвалене.

Оцінивши обставини покладенні в основу заявленого самовідводу, дослідив докази наявні в матеріалах судової справи, вважаю встановленим таке.

09.07.2025р. до Кривоозерського районного суду Миколаївської області надійшла скарга ОСОБА_4 на постанову заступника начальника СВ Відділення поліції № 3 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_5 від 01.07.2025р. про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні внесеному 24.05.2025р. до Єдиного реєстру до судових розслідувань за № 0000086 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Згідно протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 09.07.2025р. слідчою суддею визначено суддю ОСОБА_3

14.07.2025р. слідча суддя ОСОБА_3 , на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, заявила самовідвід, оскільки скаржник з 18.01.2011р. працює в Кривоозерському районному суді Миколаївської області на посаді головного спеціалістка апарату суду, що підтверджується довідкою керівника апарату суду ОСОБА_7 № 1.8/107/2025 від 09.07.2025р.

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, приходжу до такого висновку.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 75 КПК України визначено, що слідчий суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, а згідно ч. 1 ст. 80 КПК України, за наявності таких підстав слідчий суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

При цьому у своїй практиці Європейський суд з прав людини розмежував суб`єктивний та об`єктивний підходи до безсторонності та вказав на можливість її перевірки різними способами.

Так, рішенням у справі П`єрсак проти Бельгії (Piersack v. Belgium) від 1 жовтня 1982 року, п. 30) зазначено, що, не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У цьому контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу. Будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід. Правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться (справа Де Куббер проти Бельгії (De Cubber v. Belgium), рішення від 26.10.1984р., п. 26).

Аналогічні висновки містяться і в рішенні Вищої ради правосуддя (друга дисциплінарна палата) № 1141/2дп/15-18 від 16.04.2018р., за результатами розгляду дисциплінарної справи щодо судді за скаргою, в якій скаржник вважав ухвали про задоволення заяв про самовідвід, незаконними, безпідставними, без обґрунтувань та посилань на докази, чи встановлення інших обставин у судовому засіданні наявністю обставин. В цьому рішенні Вища рада правосуддя встановила, що суддями подано заяви про самовідвід від вирішення справи які ухвалою суду задоволені, та що вказана ухвала про задоволення самовідводу вмотивована наявністю обставин, що можуть викликати сумнів у неупередженості судді при вирішенні справи, оскільки скаржник у мережі Інтернет розповсюджував щодо головуючого та членів колегії суддів недостовірну та образливу інформацію, зокрема, щодо переслідування суддею всіх справ позивача, щодо втручання у роботу автоматизованої системи документообігу щодо готовності прийняття свавільних рішень, та іншу негативну інформацію, та за результатами розгляду скарги прийшла до висновку, що встановлені під час дослідження обставини не свідчать про порушення правил самовідводу, та з огляду на вищенаведену практику ЄСПЛ, відмовила у притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів.

Згідно п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006р., схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006р. за № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, зокрема у випадку, коли у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

Відповідно рекомендацій у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01.01.2001р. (далі - Висновок № 1) в частині виключення найменшої підозри в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає.

Так, у п. 12 Висновку № 1 передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення.

Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, затверджених ХІ черговим з`їздом суддів України 22.02.2013р., суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р. (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Білуха проти України (заява № 33949/02) від 09.11.2006р. встановив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, навівши наступні мотиви (пункти 47-55 рішення).

Наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справі Фей проти Австрії (Feyv.Austria) від 24.02.1993р., пп. 27, 28, 30; рішення у справі Ветштайн проти Швейцарії від 28.10.1998р. (Wettstein v. Switzerland) п. 42).

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі Пуллар проти Сполученого Королівства (Pullar v. UnitedKingdom), від 10.06.1996р., п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Стосовно об`єктивного критерію означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі Ферантелі та Сантанжело проти Італії (FerrantelliandSantangelov.Italy), від .07.08.1996р., п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться (рішення у справі Де Куббер проти Бельгії (DeCubber v. Belgium), від 26.10.1984р., п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v.Switzerland) та рішення у справі Кастілло Альгар проти Іспанії (CastilloAlgarv.Spain), від 28.10.1998р., п.45).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Салов проти України (заява № 65518/01) від 06.09.2005р., надаючи тлумачення поняттю неупередженість суду, в сенсі статті 6 Конвенції, наголосив, що така неупередженість має визначатися суб`єктивною оцінкою, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивною оцінкою - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу. У межах об`єктивної оцінки має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо неупередженості суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення (п. 81).

З огляду на вищевикладене, вважаю, що встановленні підстави для заявлення самовідводу свідчать про наявність об`єктивних обставин, що у стороннього спостерігача могли виникнути сумніви щодо об`єктивності та неупередженості слідчої судді ОСОБА_3 , а відтак заява останньої про самовідвід підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 81 КПК України визначено, що у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) слідчого судді кримінальне провадження передається на розгляд іншому слідчому судді.

Керуючись ст.ст. 26, 28, 75, 80, 81, 369-372 КПК України, -

постановив:

Заяву слідчої судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області ОСОБА_3 про самовідвід - задовольнити.

Відвести слідчу суддю Кривоозерського районного суду Миколаївської області ОСОБА_3 від розгляду скарги ОСОБА_4 постанову заступника начальника СВ Відділення поліції № 3 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_5 від 01.07.2025р. про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні внесеному 24.05.2025р. до Єдиного реєстру до судових розслідувань за № 0000086 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1