Справа №705/2612/19
1-кп/705/155/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, - ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000150 від 01.04.2019, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ропотуха Уманського району Черкаської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, не заміжньої, яка працює підсобним працівником в ПП «Пульс природи» у с. Собківка Уманського району Черкаської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

щодо вчинення суспільно небезпечного діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області прокурором Уманської окружної прокуратури ОСОБА_3 подане клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000150 від 01.04.2019 за фактом вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Відповідно до клопотання ОСОБА_6 31 березня 2019 року близько 15 години 00 хвилин в с. Ропотуха Уманського району Черкаської області, перебуваючи на дитячому ігровому майданчику, що розташований біля будівлі місцевого фельдшерсько-акушерського пункту по вул. Центральній, 19-а, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності інших дітей, нанесла від двох до чотирьох ударів долонею руки останньому в ліву частину обличчя та в результаті таких протиправних дій спричинила малолітньому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, які згідно з висновком судової медичної експертизи № 05-7-01/244 від 11.04.2019 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Згідно з висновком судової психіатричної експертизи № 142 від 26.04.2019 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих ОСОБА_6 дій та на теперішній час, вона виявляла і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді легкої розумової відсталості в ступені глибокої дебільності ( IQ-52), що на думку комісії позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, перешкоджає їй правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, давати про них покази під час проведення з нею слідчих дій та у судовому засіданні. З огляду на виявлені при теперішній експертизі прояви вираженого вродженого розумового недорозвитку (на рівні глибокої дебільності), що супроводжується грубими розладами критичних функцій мислення, враховуючи характеризуючі підекспертну наведені у матеріалах кримінального провадження дані, з огляду на особливості інкримінованих їй дій комісія вважає, що ОСОБА_6 виявляє клінічні ознаки пасивного типу суспільної небезпеки, у зв`язку з чим відносно неї можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, передбачені ст. 94 КК України, у вигляді надання їй амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

На підставі наведеного слідчий, за погодженням із прокурором, звертаючись до суду із клопотанням, просив застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги.

Під час судового розгляду ухвалою від 19.03.2025 задоволено клопотання захисника та призначено додаткову судово-психіатричну експертизу стосовно ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 273 від 07.05.2025 ОСОБА_6 на даний час виявляє ознаки психічного захворювання легкої розумової відсталості в ступені дебільності, що обмежує на даний час її здатність у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Вище вказана легка розумова відсталість у ступені дебільності обмежує здатність ОСОБА_6 самостійно здійснювати свої процесуальні права та обов`язки під час участі у судовому розгляді. Надані на дослідження судом матеріали, дані теперішнього клінічного дослідження дозволяють стверджувати, що на момент проведення експертизи у ОСОБА_6 не відмічається клінічних ознак суспільної небезпеки та відповідно вона не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Прокурор Уманської окружної прокуратури ОСОБА_3 у судовому засіданні просив закрити провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 513 КПК України, враховуючи те, що наразі ОСОБА_6 не потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Інші учасники процесу позицію прокурора підтримали та не заперечували проти закриття провадження у справі. При цьому ОСОБА_6 пояснила, що за вказаних у клопотанні обставин нанесла два удари потерпілому ОСОБА_4 .

Суд, заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

За змістом роз`яснень абз. 2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що:

1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності;

2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Згідно з ч. 4 ст. 503 КПК України примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Відповідно до ч. 4 ст. 513 КПК України якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 273 від 07.05.2025 ОСОБА_6 на даний час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Таким чином, ураховуючи те, що ОСОБА_6 вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, наразі за своїм психічним станом відповідно до означеного висновку експерта не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, суд вважає, що на момент судового розгляду внаслідок змін у стані здоров`я ОСОБА_6 відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, а тому кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру підлягає закриттю.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Запобіжний захід ОСОБА_6 в ході досудового розслідування та судового розгляду не обирався.

Процесуальні витрати кримінальному провадженні відсутні.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 284, 372, 513 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити на підставі ч. 4 ст. 513 КПК України кримінальне провадження з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_6 у зв`язку із вчиненням нею суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Речові докази:

- медичну амбулаторну карту ОСОБА_4 , яка передана законному представнику малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , залишити останній за належністю;

- диск із відеозаписом з камери відеоспостереження залишити у матеріалах кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1