Номер провадження: 11-сс/813/1601/25
Справа № 519/1529/25 1-кс/519/331/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Південного міського суду Одеської обл. від 04.08.2025, якою в межах к/п №0000403 від 27.07.2025 стосовно:

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк, громадянки України, заміжньої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої: АДРЕСА_2 , раніше не судимої;

- підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000403 від 27.07.2025 було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про зміну застосованого стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та застосовано стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 26.09.2025, без визначення розміру застави.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зауважив, що необхідність зміни застосованого стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу обґрунтована наявністю доведених ризиків переховування останньої від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також порушенням ОСОБА_7 03.08.2025 покладеного на неї ухвалою слідчого судді від 29.07.2025 обов`язку цілодобово без дозволу прокурора чи суду відлучатись з домоволодіння.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її постановленою із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступні обставини:

- всупереч твердженням слідчого судді, підозрювана ОСОБА_7 не порушувала покладені на неї ухвалою від 29.07.2025 обов`язки, натомість, ним як захисником ОСОБА_7 було заздалегідь погоджено із прокурором ОСОБА_10 можливість підозрюваної відлучитись з місця проживання для отримання документів від лікаря-психіатра для їх приєднання до матеріалів кримінального провадження з метою призначення та проведення судово-психіатричної експертизи; проте прокурор ОСОБА_10 самоусунувся від відповідальності за узгодження ним дій підозрюваної, які відбувались в період часу з 01.08.2025 по 03.08.2025, в судове засідання не з`явився;

- слідчим суддею не було враховано того, що заявлені органом досудового розслідування ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не є доведеними, натомість, усі дії стосовно відлучення підозрюваної ОСОБА_7 з місця проживання були узгоджені зі стороною обвинувачення, що підтверджується листуванням сторін; жодних доказів впливу ОСОБА_7 на свідків та потерпілу, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином органом досудового розслідування не надано, а виключно тяжкість злочину не може бути підтвердженням будь-якого ризику;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що підозрювана ОСОБА_7 проживала в умовах систематичного домашнього насильства, як фізичного, так і психологічного, що призвело до глибокої психологічної травми та стало визначальним чинником її поведінки у критичній ситуації, яка мала місце 27.07.2025; діти від попереднього шлюбу підозрюваної 2008 та 2012 р.н. також зазнавали систематичного фізичного насилля з боку померлого ОСОБА_11 ; захисту та підтримки з боку родичів потерпілого підозрювана не отримувала; мотиву позбавляти життя свого чоловіка у ОСОБА_7 не було, вона лише захищалась від нього, нанісши удар ножом в область плеча, в чому щиро розкаялась;

- підозрювана ОСОБА_7 цілком позитивно характеризується за місцем проживання, ніколи раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання та не має намірів переховуватись, в судовому засіданні щиро розкаювалась, неодноразово просила вибачення у рідних померлого ОСОБА_11 .

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_8 та підозрюваної ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

В свою чергу, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не в повному обсязі з огляду на таке.

Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 200 КПК України передбачено, що прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому ст. 184 КПК України, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

У клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які: 1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; 2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Системний аналіз викладених вище положень кримінального процесуального законодавства дає підстави дійти висновку про те, що розгляд клопотання слідчого про зміну запобіжного заходу здійснюється за правилами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Так, на підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що 28.07.2025 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 49-51).

Ухвалою слідчого судді Південного міського суду Одеської обл. від 29.07.2025 було частково задоволено клопотання слідчого та стосовно підозрюваної ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 27.09.2025, в межах строку досудового розслідування, за адресою: АДРЕСА_2 із покладенням на неї певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, серед яких також цілодобово без дозволу прокурора чи суду не відлучатись з домоволодіння за вищевказаною адресою, крім випадків евакуації населення, рятування життя чи здоров`я в умовах воєнного стану (а.с. 52-54).

В подальшому, 04.08.2025 слідчим за погодженням із прокурором до Південного міського суду Одеської обл. було подано клопотання в порядку ст. 200 КПК України про зміну застосованого стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, мотивоване тим, що після застосування стосовно останньої запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_7 порушила покладені на неї вищезгаданою ухвалою слідчого судді від 29.07.2025 обов`язки, зокрема, 03.08.2025 перебувала поза межами місця свого проживання (а.с. 1-4).

При цьому, в прохальній частині поданого клопотання слідчий просив змінити застосований стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» (а.с. 4).

Разом із тим, на переконання колегії суддів, розглядаючи клопотання слідчого про зміну запобіжного заходу, слідчий суддя, вийшовши за межі поданого органом досудового розслідування клопотання, фактично застосував стосовно підозрюваної ОСОБА_7 інший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, зазначаючи в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали про розгляд клопотання слідчого про зміну застосованого стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, в резолютивній частині слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, застосував стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави (а.с. 141-145).

При цьому, в даному випадку особливої уваги варті суперечності між мотивувальною та резолютивною частиною оскаржуваної ухвали, зокрема, в мотивувальній частині наводиться обґрунтування необхідності зміни застосованого стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, а саме порушення підозрюваною покладених на неї обов`язків, в той час як в резолютивній частині ухвали слідчий суддя постановляє рішення про застосування стосовно ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначені обставини призвели до того, що наразі стосовно підозрюваної ОСОБА_7 продовжують діяти одночасно два запобіжних заходи, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту, визначеної вищезгаданою ухвалою слідчого судді Південного міського суду Одеської обл. від 29.07.2025 та у вигляді тримання під вартою, визначений оскаржуваної ухвалою слідчого судді, що є недопустимим та істотно порушує загальні засади кримінального провадження.

Так, ч. 1 ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

З урахуванням викладених обставин, а також з огляду на те, що слідчим суддею фактично не було прийнято рішення за результатами розгляду клопотання слідчого про зміну застосованого стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, натомість, було застосовано новий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчим суддею в даному випадку були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому прийняти законне й обґрунтоване рішення, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Відповідно до приписів ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, зокрема, у тому, що вона 27.07.2025 приблизно о 16:15 год. перебувала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_11 на території домоволодіння приватного будинку АДРЕСА_3 , де між ними на побутовому ґрунті раптово виникла сварка.

В ході конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , з метою реалізації якого ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій та бажаючи їх настання, знаходячись на подвір`ї вказаного домоволодіння, взяла зі столу до своєї правої руки побутовий ніж, яким здійснила один удар в область лівої сторони грудної клітини ОСОБА_11 , чим спричинила останньому проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва; внаслідок отриманого тілесного ушкодження потерпілий ОСОБА_11 помер на місці.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами провадження в їх сукупності.

Що стосується посилань захисника на відсутність у ОСОБА_7 мотиву на позбавлення життя свого чоловіка ОСОБА_11 , колегія суддів зауважує на передчасності таких тверджень, натомість, досудове розслідування кримінального провадження триває, органом досудового розслідування здійснюється збір доказів на встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, в тому числі стосовно наявності у підозрюваної ОСОБА_7 умислу саме на заподіяння смерті потерпілому, на підставі оцінки яких можливо буде дійти однозначного висновку стосовно наявності в діях підозрюваної ознак як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони інкримінованого їй злочину.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування у зазначеному провадженні доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тому підозра у вчиненні останньою зазначеного кримінального правопорушення є обґрунтованою.

Окрім цього, в даному контексті колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на позицію, викладену в рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88, відповідно до якої, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Апеляційний суд також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Апеляційний суд, погоджуючись із органом досудового розслідування, звертає увагу на те, що в даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики переховування підозрюваної ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, здійснення незаконного впливу на свідків у провадженні, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, обумовлені тим, що: остання обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, пов`язаного із посяганням на найвищу соціальну цінність життя іншої людини, відповідальність за який передбачена лише у виді позбавлення волі строком від 7-ми до 15-ти років; офіційно не працевлаштована та не має джерела доходів; особисто знайома з деякими свідками у кримінальному провадження, знає їх особисті дані, а також має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та, як наслідок, із анкетними даними свідків у провадження, які в подальшому підлягають подальшому безпосередньому допиту судом 1-ої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_7 у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування підозрюваної від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, приймаючи до уваги аргументи органу досудового розслідування, колегія суддів зауважує на тому, що підозрювана ОСОБА_7 порушила покладений на неї вищевказаною ухвалою слідчого судді від 29.07.2025 обов`язок під час застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового арешту, зокрема, обов`язок цілодобово не відлучатись із домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу прокурора чи суду (крім випадків евакуації населення, рятування життя чи здоров`я в умовах воєнного стану).

Так, на підставі аналізу матеріалів, долучених до клопотання слідчого, вбачається, що 03.08.2025 підозрювана ОСОБА_7 , всупереч покладеного на неї обов`язку, в денний час доби перебувала поза місцем мешкання, без попереднього отримання дозволу на залишення місця проживання від прокурора або суду.

При цьому, надаючи оцінку посиланням сторони захисту на те, що захисником ОСОБА_7 було заздалегідь погоджено із прокурором ОСОБА_10 можливість підозрюваної відлучитись з місця проживання для отримання медичних документів, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що матеріали провадження не містять будь-яких запитів, клопотань сторони захисту до прокурора стосовно отримання такого дозволу та відповіді прокурора щодо його надання, натомість, долучені захисником до апеляційної скарги скрін-шоти із застосунку «WhatsApp» на підтвердження листування між прокурором ОСОБА_10 та захисником ОСОБА_8 свідчать лише про їх поза процесуальне спілкування, більш того, такі скрін-шоти не фіксують зміст телефонних розмов, їх предмету та дати контактування (а.с. 163-171).

Окрім того, в судовому засіданні апеляційного суду сторона захисту підтвердила той факт, що із заявами про надання офіційного дозволу на тимчасове залишення місця проживання до прокурора та слідчого ні підозрювана ОСОБА_7 , ні її захисник ОСОБА_8 не звертались.

З урахуванням викладених обставин, надані стороною захисту скрін-шоти наявного листування між захисником ОСОБА_8 та прокурором ОСОБА_10 колегія суддів не приймає до уваги в якості доказів отримання стороною захисту погодження можливості залишення підозрюваною ОСОБА_7 домоволодіння в межах застосованого стосовно неї запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Водночас, в апеляційній скарзі захисник посилається на поважність причини залишення підозрюваною ОСОБА_7 місця проживання необхідність отримання документів від лікаря-психіатра для їх приєднання до матеріалів кримінального провадження, проте, апеляційний суд наголошує на тому, що матеріали провадження, в тому числі долучені стороною захисту до поданої апеляційної скарги, не містять доказів неможливості отримання таких документів захисником підозрюваної, а не особисто неї.

Більш того, аналіз вищезгаданих скрін-шотів свідчить про те, що довідка лікаря-психіатра КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_7 05.10.2023 зверталась за консультативною допомогою із діагнозом F40.90, не містить дати її видачі (а.с. 168), що ставить під сумнів той факт, що підозрювана ОСОБА_7 03.08.2025 покидала місце проживання саме з метою отримання такої довідки, тобто мала поважні причини порушувати покладений не неї в межах застосованого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обов`язок.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить переконання про те, що застосований стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту вочевидь не здатний забезпечити її належну поведінку та виконання нею покладених не неї обов`язків, з огляду на факт порушення підозрюваної покладеного на неї обов`язку не покидати місце проживання цілодобово, внаслідок чого, з урахуванням обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та існування в даному кримінальному провадженні встановлених вище ризиків, існують підстави для задоволення клопотання слідчого та зміни застосованого стосовно підозрюваної запобіжного заходу із цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей (а.с. 188-190), має постійне місце проживання, проте зауважує на тому, що зазначені обставини, хоча й характеризують підозрювану з позитивної сторони, з урахуванням обставин вчинення злочину, в якому остання обґрунтовано підозрюється, його характеру, тяжкості та наслідків, а також встановлених вище ризиків, не може слугувати підставою для залишення без змін застосованого стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який вочевидь, з огляду на встановлені апеляційним судом вище обставини, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

В контексті надання оцінки твердженням захисника стосовно того, що підозрювана ОСОБА_7 , так само як і її діти, проживала в умовах систематичного домашнього насильства з боку потерпілого ОСОБА_11 , колегія суддів зауважує на тому, що аналіз наявних у розпорядженні апеляційного суду матеріалів свідчить про відсутність доказів вчинення потерпілим насильства стосовно підозрюваної та її дітей, натомість, зафіксована вочевидь агресивна поведінка підозрюваної ОСОБА_7 стосовно потерпілого та ініціювання нею конфліктних ситуацій.

Окрім того, прокурором в судовому засіданні апеляційного суду було надано відповідь т.в.о. начальника СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеські обл. ОСОБА_13 від 25.08.2025 на запит, із аналізу якої вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 до органів Національної поліції із заявами про вчинення домашнього насильства не звертались, на обліку не перебували та до адміністративної або кримінальної відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних із домашнім насильством, не притягувались.

Відтак, апеляційний суд критично оцінює надані стороною захисту фотознімки наявних у підозрюваної ОСОБА_7 ушкоджень (а.с. 172-179), наголошуючи на тому, що такі ушкодження не є беззаперечним доказом застосування стосовно підозрюваної фізичного насильства з боку її загиблого чоловіка ОСОБА_11 .

Окрім того, суд апеляційної інстанції окремо враховує думку представника потерпілої ОСОБА_14 , яка наполягала на застосуванні стосовно підозрюваної ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи таку позицію тим, що підозрювана висловлювала погрози потерпілій жорстокою розправою та вбивством, що підтверджується відеозаписом камери відеоспостереження, розташованої за місцем вчинення кримінального правопорушення.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Відтак, з урахуванням вищевикладених обставин в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що наведені органом досудового розслідування підстави є достатніми для висновку про необхідність зміни застосованого стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на інший, більш суворий, запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки на теперішній час такий запобіжний захід є єдиним, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної на даній стадії кримінального провадження.

З огляду на те, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , пов`язаний із позбавленням особи життя та спричинив гибель людини, апеляційний суд, керуючись вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, не знаходить підстав для визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та змінити застосований стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 194, 200, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Південного міського суду Одеської обл. від 04.08.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26.09.2025, без визначення розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Змінити ОСОБА_7 , підозрюваній у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави, строком до 26.09.2025.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4