Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/552/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 385/678/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2025 року, якою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 07.09.2025 включно, без визначення застави у кримінальному провадженні № 0000031 від 19.02.2025

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу районного суду щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підзахисної скасувати, застосувавши більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовують тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Так, судом першої інстанції при продовженні дії запобіжного заходу не в повній мірі враховано те, що ризики зазначені судом в ухвалі, а також у клопотанні прокурора, є не обґрунтовані. ОСОБА_6 переховуватись від суду не збиралася з самого початку, підтвердження тому є добровільний її приїзд до правоохоронців, та повідомлення їм про обставини кримінального правопорушення. Впливати на свідків не може, оскільки всі свідки уже допитані по справі. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме вводити суд в оману, ухилятись від судових викликів, як зазначено в клопотанні, вона уже не може, оскільки всі докази по справі вже дослідженні. Стверджувати, що вона буде ухилятись від судових викликів, є тільки припущення прокурора. Вчинити інше кримінальне правопорушення вона також не може. Це було видно із допиту обвинуваченої, яка шкодує, що так сталось, і що не бажала настання таких наслідків. Раніше до кримінальної відповідальності обвинувачена ніколи не притягувалась. Зазначає також, що досліджені судом письмові докази надані стороною обвинувачення, щодо винуватості ОСОБА_6 у вчинені нею даного злочину, отримані з грубим порушенням норм Конституції та КПК України, відповідно не можуть бути допустими доказами по справі.

У провадженні Гайворонського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0000031 від 19.02.2025 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

10 липня 2025 року ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області щодо обвинуваченої ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення суду мотивовано тим, що ризики, які були враховані судом при обранні їй такого запобіжного заходу не зменшилися. Крім того, соціального та сімейного стану, який не став перешкодою до вчинення особливо тяжкого злочину, набув значного суспільного резонансу та порушив життя цілої родини і насамперед обставин та характеру вчиненого злочину, зокрема негативного його наслідку, яким є смерть людини, що неможливо усунути чи відшкодувати та є підставою для продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд вказав, що є достатні підстави вважати, що обвинувачена може здійснити ризики передбачені п.п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, мати негативний вплив на всебічне, повне та неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без зміни, дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження № 0000031 від 19.02.2025 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, постановлено ухвалу про продовження останній строку тримання під вартою на 60 днів.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить її належну процесуальну поведінку.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Всупереч твердженням сторони захисту про те, що перераховані в клопотанні ризики є недоведеними, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого злочину, пов`язаного із умисним протиправним заподіянням смерті іншій людині, його характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути їй призначена у разі визнання винуватою, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1-4 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченої від суду.

Так, з матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з позбавленням життя іншої людини, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, що може викликати у обвинуваченої бажання переховуватись від суду з метою уникнення можливого покарання.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Водночас, як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Отже, у разі застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання чи домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останньою її процесуальних обов`язків, так як перебуваючи на свободі, та усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до неї застосована, може переховуватись від суду. Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи заявлене клопотання, взяв до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, особу обвинуваченої, характер вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкість, наслідки вчинення протиправних діянь та дійшов до обґрунтованого висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам та є правові підстави для продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому, перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки розгляд кримінального провадження триває, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченої та запобігти ризикам, доведеним прокурором, а також забезпечити безпеку суспільства від нових протиправних посягань обвинуваченої, враховуючи ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому вона обвинувачується.

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд критично ставиться до заперечень захисника щодо недоведеності пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, оскільки такі твердження є передчасними.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

При цьому, наявність в обвинуваченої постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, на що посилається апелянт в апеляційній скарзі, жодним чином не зменшує встановлені судом ризики та не є беззаперечною обставиною для висновку щодо можливості застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вони також не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора, крім того, вказані обставини не були враховані самою обвинуваченою.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суддя при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 не врахував, що остання добровільно надає показання, має постійне місце проживання, не має на меті переховуватися, на переконання колегії суддів, жодним чином не спростовують висновки суду про існування ризиків, які зазначені в клопотанні прокурора та не можуть бути підставами для зміни міри запобіжного заходу.

При цьому, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_6 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченої під вартою.

Апеляційним судом також не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги захисника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 206, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 10 липня2025 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ: