Справа № 201/8161/25
Провадження № 1-кс/201/3043/2025

30 червня 2025 року м. Дніпро
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю с. Себине Новоодеського району Миколаївської області, який має вищу освіту, не одружений, утриманців не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України,
В судовому засіданні приймали участь:
- підозрюваний ОСОБА_5
Короткий виклад клопотання.
30.06.2025 в рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.
Враховуючи наявність обґрунтованої підозри і ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просив застосувати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Під час розгляду клопотання прокурор зі слідчим клопотання підтримали з підстав, зазначених у ньому, просили задовольнити, при цьому прокурор не заперечував щодо можливості визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Підозрюваний ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечив, просив у задоволенні клопотання відмовити, повідомив про невизнання вини, від дачі показів відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.
Встановлені слідчим суддею обставини.
У невстановлені в ході досудового розслідування дату та час але не пізніше 14.05.2025 у невстановленому в ході досудового розслідування місці, керуючись мотивами помсти, на ґрунті неприязного відношення до одного з мешканців будинку за адресою: АДРЕСА_3 , в ОСОБА_6 , виник злочинний умисел направлений на пошкодження чужого майна, а саме вказаного будинку, шляхом підпалу.
В подальшому, ОСОБА_6 прийшов до висновку, про неможливість здійснення своєї злочинної діяльності самостійно та про необхідність залучення інших осіб, які поділяють його незаконні інтереси і прагнуть вчиняти кримінальні правопорушення та спільно з ним, виявлять бажання взяти участь в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу.
Для подальшої реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , у невстановлені в ході досудового розслідування дату та час, залучив до своєї незаконної діяльності у якості співвиконавців ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якими заздалегідь розподілили ролі та обговорили обов`язки у вчиненому злочині, такі як пошук транспорту на якому останні мають прибути до місця вчинення злочину, закупівля та приготування запальної суміші, участь кожного з учасників в підпалі будинку, шляхи відступу після вчиненого правопорушення, місце та дату зустрічі перед та після вчиненого підпалу, а також інші організаційні питання.
Дійшовши до згоди щодо вчинення кримінального правопорушення, реалізовуючи свій заздалегідь виниклий, спільний, прямий, злочинний умисел, направлений на умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, керуючись мотивами помсти, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, взявши із собою заздалегідь підготовлену горючу рідину, 14.05.2025, приблизно о 21:20 годин ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на автомобілі «Chevrolet Bolt EV», номерний знак НОМЕР_1 , прибули за адресою АДРЕСА_3 .
Перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 почали реалізацію свого злочинного умислу, шляхом розливання горючої рідини на резинові шини біля воріт вказаного будинку та підготовки запальної суміші в скляних пляшках, однак завершити готування до вчинення злочину останні не змогли, так як їх дії були зафіксовані камерами відеоспостереження будинку, внаслідок чого ввімкнулось освітлення вулиці, що унеможливило подальше вчинення підпалу.
Враховуючи обставини ОСОБА_6 та ОСОБА_5 прийняли рішення не доводити, в цей день, до кінця свій злочинний умисел та поїхали з місця подій на автомобілі «Chevrolet Bolt EV», номерний знак НОМЕР_1 .
Не полишаючи свого злочинного наміру, реалізовуючи свій заздалегідь виниклий, спільний, прямий, злочинний умисел, направлений на умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, керуючись мотивами помсти, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, взявши із собою заздалегідь підготовлену горючу рідину, завчасно розлиту по скляним пляшкам, 26.05.2025, приблизно о 21:25 годин ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на автомобілі «Nissan Leaf», білого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , прибули за адресою АДРЕСА_3 .
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 підійшли до буд. АДРЕСА_3 , розосередилися навколо будинку та, використовуючи невстановлений в ході досудового розслідування предмет, запалили тканинні ганчірки, які перебували в горловині, не менше п`яти скляних пляшок, заздалегідь наповнених запальною сумішшю, та перекинули їх через паркан в бік вказаного будинку, внаслідок чого сталось займання території подвір`я.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , переконавшись в тому, що пожежа почалась, залишили місце вчинення злочину на автомобілі «Nissan Leaf», білого кольору, номерний знак НОМЕР_2 та своїми діями спричинили потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду.
30.06.2025 ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, тобто в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу, за попередньою змовою групою осіб.
Щодо обґрунтованої підозри.
Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Уявлення про "обґрунтовану підозру" має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка оголосила про підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні такого кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується забраними у кримінальному провадженні доказами:
-Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 27.05.2025 року;
-Протоколом огляду місця події від 27.05.2025 року;
-Протоколом огляду місця від 07.02.2025 року;
-Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.05.2025;
-Додатковим протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.06.2025
-Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
-Додатковим протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
-Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
-Додатковим протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
-Протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
-Протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_12 ;
-Протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_12 ;
-Протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_12 ;
-Протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_6 ;
-Протоколом огляду мобільного телефону свідка ОСОБА_13 ;
-Протоколом огляду відеозапису;
-Протоколом огляду відеозапису;
-Протоколом огляду відеозапису;
-Протоколом огляду відеозапису;
Тим самим, встановлена достатність доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.
Вказані здобуті під час досудового розслідування докази є вагомими та свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою отримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.
При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.
Отже, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно такої особи запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.
Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, долученими доказами, обґрунтованість підозри щодо вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є підтвердженою.
При цьому ОСОБА_5 не зазначено обставин та не надано доказів на підтвердження існування таких обставин, які б очевидно та беззаперечно свідчили про непричетність його до кримінального правопорушення, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або вказували на необґрунтованість повідомленої підозри.
Щодо існування ризиків.
Слідчий вказує на існування ризиків, передбаченого п. 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.
Так, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК України).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК України).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Як передбачено ст. 177 КПК України, підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
На переконання слідчого судді заявлені ризики є частково доведеними.
Про наявність ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) свідчить те, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може здійснити спробу вплинути на зазначених осіб, з метою примушування їх до надання неправдивих свідчень чи висновків з метою уникнення кримінальної відповідальності. Підозрюваний знає місце проживання свідків та може здійснювати психологічний тиск та погрози на адресу останніх. Крім того, ОСОБА_5 вручене дане клопотання з додатками, серед яких є протоколи допиту свідків, в яких вказані їхні анкетні відомості, та підозрюваному вони стали відомі (місце праці, місце проживання, контактні дані).
Так, ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.
Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
А тому, на думку слідчого судді, ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста, а також інших осіб, які на даний час ще не надали органу досудового розслідування та суду свої покази у кримінальному провадженні, однак їм можливо відомі обставини скоєння злочину.
При цьому встановлення вини відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України не віднесено до повноважень слідчого судді. Лише прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Тому слідчий суддя не перебирає на себе неналежні йому функції, залишаючи питання оцінки доказів у їх сукупності неупередженому суду (ст. ст. 27 та 94 КПК України).
Посилання прокурора на наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), слідчий суддя визнає необгрунтованим, адже відповідно до вимог ст. ст. 22, 92, 184 КПК України покладено саме на орган досудового розслідування (сторону обвинувачення). Незазначення аргументів на користь твердження про існування таких ризиків є недоліком клопотання та позбавляє сенсу досліджувати це питання. Слідчий суддя переконаний, що залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, а не виконувати невластиві йому функції за них. Тим більше слідчий суддя не має на себе перебирати обов?язки органу досудового розслідування (сторони обвинувачення) з доведення тих чи інших ризиків.
Враховуючи обставини скоєння підозрюваним кримінального правопорушення, його тяжкість, вік та стан здоров`я підозрюваного, а також наявність вищевказаних ризиків, вказує на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, належну поведінку підозрюваного та запобіганню вищевказаних ризиків.
У п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України прямо вказано, що при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч. 1 ст. 177 КПК) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні. Подібна орієнтація законодавців та правозастосувачів зустрічається й у міжнародному праві. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Отож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, вчинений обвинуваченим. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Слідчим суддею встановлена обґрунтованість підозри та ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, встановлено, що органу досудового розслідування дійсно необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій та враховується, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.
Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.178 КПК України, однією з обставин, що враховується судом при застосуванні запобіжного заходу є вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, на теперішній час зібрані докази, які мають суттєве значення для доказування вини ОСОБА_5 по вказаному кримінальному провадженню, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, тому вказана обставина може бути врахована судом, при застосуванні підозрюваному запобіжного заходу.
До того ж, слідчий суддя звертає увагу на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу. Так, підозрюваний ОСОБА_5 є молодим чоловіком, стан його здоров`я не потребує додаткового нагляду, має вищу освіту, не одружений, утриманців не має, не працює, раніше не судимий.
Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, однією з обставин, що враховується судом при обранні запобіжного заходу є тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчинені кримінального правопорушення в якому він підозрюється. Вказана обставина може бути врахована судом при застосуванні ОСОБА_5 запобіжного заходу, оскільки останній підозрюється у вчинені тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років.
Матеріали клопотання підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України. При цьому обставини здійснення підозрюваним конкретних дій потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Щодо строку дії запобіжного заходу.
У відповідності до ст. 219 КПК України досудове розслідування може бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
В подальшому згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з ч. 3 ст. 115 КПК України при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою.
Тому, оскільки 30.06.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру, то досудове розслідування має бути закінчено 30.08.2025, а тому саме до цього строку в межах 60 днів слідчий суддя може застосувати запобіжний захід.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Частиною 4 статті 183 КПК України передбачений вичерпний перелік, коли суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.
Однак, суд звертає увагу на те, що вищевказаною статтею законодавець надає право суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи його продовження не визначати розмір застави, однак дана стаття не є нормою прямої дії, тобто не містись обов`язкового характеру, а тому враховуючи те, що ОСОБА_5 хоча підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, втім, застосування ч. 4 ст. 183 КПК України є правом, а не обов`язком суду, суд, з урахуванням вищенаведених ризиків, суд вважає за доцільним визначити йому заставу у межах, встановлених у п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.
Отже, розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи підозрюваного/обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки підозрюваного/обвинуваченого до слідчого або до суду суд достатнім стримуючим фактором для нього, щоб не здійснити втечу.
При цьому Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою.
Визначаючи відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави, а також виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, враховуючи матеріальний стан підозрюваного, тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, дані, що характеризують його способу і наявність вищезазначених ризиків, суд вважає, що застава у зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмірах цілком здатна забезпечити виконання належної процесуальної поведінки підозрюваним та може гарантувати виконання ним покладених на нього обов`язків і зазначений розмір застави буде належною гарантією того, що, у разі сплати його, підозрюваний вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене та особу підозрюваного, а також обґрунтованість підозри і встановлені ризики, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яку підозрюваний чи інша особа має право у будь-який момент внести на спеціальний рахунок у порядку, визначеному КМУ, після чого може бути звільнений з-під варти, при цьому у випадку внесення застави суд покладає на нього певні обов`язки.
Керуючись ст. ст. 110, 131-132, 176-178, 183-187, 193-194, 196-197, 205, 369-372, 392-393 КПК України -

Клопотання задовольнити.
ОСОБА_5 застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 години 00 хвилин 28 серпня 2025 року.
ОСОБА_5 взяти під варту в залі суду негайно.
ОСОБА_5 визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240,00 грн, за умови внесення якої на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, ОСОБА_5 слід негайно звільнити з-під варти.
У разі внесення вказаної застави покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- не відлучатися із м. Миколаїв без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання та роботи, залежно від стадії кримінального провадження;
- за наявності здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- утримуватись від спілкування зі свідками, експертами, потерпілими і іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні.
Вказані обов`язки, в разі внесення застави, покладаються на ОСОБА_5 строком на 2 місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.
У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України (застава, домашній арешт, тримання під вартою) та може бути накладено грошове стягнення.
Роз`яснити, що за умисне невиконання ухвали суду передбачена відповідальність за ст. 382 КК України.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 .
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, але може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1