Справа № 464/2168/25
пр.№ 1-кп/464/367/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження, внесене 07 лютого 2025 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000283 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Малехів, Жовківського району, Львівської області, українка, одружена, на утриманні має малолітню дитину, громадянка України, раніше не судима, не депутат, не адвокат, працює у ЛКП «Львівелектротранс» на посаді водія тролейбуса, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

у с т а н о в и в:

07 лютого 2025 року, приблизно о 14 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним тролейбусом марки «Шкода 14 ТР», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вулиці Вернадського (поблизу буд. № 109 вул. Стрийська) у місті Львові, грубо порушила вимоги Розділу 1 п. 1.5; Розділу 2 п. 2.3 підпункт б); підпункт д); Розділу 10 п. 10.1; Розділу 21 п.21.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода - наїзд тролейбусом марки «Шкода 14 ТР», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на потерпілу ОСОБА_9 , яка від отриманих внаслідок ДТП травм померла в автомобілі швидкої медичної допомоги під час доставленні її із місця події у медичний заклад.

У судовому засіданні обвинувачена свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за викладених обставин визнала повністю, щиро розкаялася та надала показання, якими повністю підтвердила фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, просила суд суворо не карати.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав можливим обмежитися лише допитом обвинуваченої та з`ясуванням даних про її особу. При цьому судом обвинуваченій було роз`яснено, що в цьому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_6 кваліфіковано правильно за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої. Правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння учасниками судового провадження не оспорюється.

При призначенні покарання обвинуваченій на підставі ст.ст.65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею правопорушення проти безпеки руху, який згідно зі ст.12 КК України, є тяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; її поведінка при розгляді в суді кримінального провадження за спрощеним порядком; відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинувачену, яка раніше не судима, її вік, наявність міцних соціальних зв`язків, є одружена, має на утриманні малолітню дитину, офіційно працевлаштована, наявність доходу, захворювань не має, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.

Згідно з ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченої. За висновками досудової доповіді, складеної провідним інспектором Львівського районного відділу № 2 Філії ДУ «Центр пробації у Львівській області» ОСОБА_10 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі і для окремих осіб - низький; беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, орган пробації вважає, що виправлення особи без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, приходить висновку про необхідність призначення їй покарання у межах санкції статті, що буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

З урахуванням того, що внаслідок скоєного обвинуваченою кримінального правопорушення настали тяжкі наслідки (загибель потерпілої), у суду немає підстав для незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Суд зазначає, що призначення засудженій покарання без додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; не є достатнім і необхідним для виправлення засудженої та запобігання новим кримінальним правопорушенням, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженої.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею кримінального правопорушення та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Правових підстав для призначення обвинуваченій покарання, нижче від найнижчої межі, на підставі ст.69 КК України, суд не знаходить.

Разом з тим, згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тому з урахуванням особи винної, яка притягається до кримінальної відповідальності вперше, усвідомила свою провину, щиро кається, вибачилася перед родичами загиблої, позицію потерпілої особи, вчинення злочину з необережності, суд дійшов переконання про можливість звільнення її від основного покарання на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробовуванням, з визначенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

Водночас, представником потерпілого ОСОБА_8 від імені та в інтересах потерпілого ОСОБА_11 у порядку, визначеному ст.128 КПК України, пред`явлено цивільний позов до ЛКП «Львівелектротранс» про відшкодування 1 800 000,00 грн моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, покликаючись, що цивільним відповідачем є роботодавець, де працює обвинувачена, яка під час ДТП виконувала свої трудові обов`язки. Вказує, що йому заподіяно значну моральну шкоду, оскільки факт загибелі його дружини є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань. Відсутність єдиної рідної людини він відчуватиме протягом усього свого життя. Позивач змушений докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя, йому дуже тяжко жити з постійним, безперервним усвідомленням того, що більше ніколи в житті він не зможе поговорити із ОСОБА_9 , а тому хоче справедливий розмір компенсації завданої моральної шкоди. Також у цивільному позові просить стягнути з відповідача 35 000,00 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання правничої допомоги.

Представник цивільного відповідача подав відзив на позов, мотивуючи, що вказана сума є завищеною та підлягає зменшенню.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд установив наступне.

Згідно із ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч.5 ст.128 КПК України).

За вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди ,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом;

Як визначено ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ст.1168 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.

Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц.

Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення під час виконання нею трудових обов`язків на посаді водія ЛКП «Львівелектротранс», яке є власником тролейбуса марки «Шкода 14-тр», реєстраційний номер НОМЕР_1 та роботодавцем водія ОСОБА_6 .

Вказані обставини, також, підтверджуються: копією трудової книжки ОСОБА_6 ; копією наказу № 868-п від 29.11.2024 про прийняття на роботу.

Європейський суд з прав людини, практика якого в силу положень ч.4 ст.10 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд вважає, що сам факт загибелі ОСОБА_9 - дружини потерпілого є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань, враховуючи те, що згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Аналогічний висновок дано у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 161/3557/19.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (постанова Верховного Суду від 01.10.20. у справі № 639/2981/19).

Підсумовуючи наведені факти та обставини, суд дійшов переконання, що для компенсації характеру та глибини страждань потерпілого через загибель рідної людини, тривалість немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди, обставини вчинення необережного кримінального правопорушення, адекватний розмір сатисфакції становитиме 800 000,00 грн моральної шкоди. Даний висновок відповідатиме таким загальним засадам цивільного судочинства як справедливість, добросовісність та розумність, не суперечитиме засадам кримінального судочинства. Розмір 1 800 000,00 грн моральної шкоди за встановлених обставин є завищеним та жодним чином не доведений, суд погоджується із доводами цивільного відповідача у цій частині.

Частиною 1 ст.129 КПК України передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Зважаючи на викладене вище, позов підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з ЛКП «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_11 заподіяну моральну шкоду в розмірі 800 000,00 гривень.

За вимогами ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Такі витрати складаються, у тому числі, з витрат на правову допомогу (п.1 ч.1 ст.118 КПК України).

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України розмір процесуальних витрат належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та потрібності), а також критерію розумності їх розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та неодмінності), а також розумності їх розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу й мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Указаний правовий висновок викладено в постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 01 квітня 2025 року у справі № 148/1726/23.

У підтвердження понесених судових витрат цивільний позивач надає договір про надання правничої допомоги № 03.03.25 від 03 березня 2025 року, де сторони домовились, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції становить 35 000,00 гривень.

Урахувавши конкретні обставини цього кримінального провадження, спрощеного порядку дослідження доказів, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на підготовку одного процесуального документа та кількість судових засідань, у яких брала участь адвокат ОСОБА_8 , а тому розмір витрат на професійну правову допомогу підлягає зменшенню до 10 000,00 гривень.

Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

У порядку ст.124 КПК України документально підтверджені витрати на проведення експертизи по кримінальному провадженню, слід стягнути з обвинуваченого.

Накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 11 лютого 2025 року арешт на тролейбус марки «Шкода 14-тр», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ЛКП «Львівелектротранс», суд скасовує згідно з правилами ч.4 ст.174 КПК України.

Щодо обвинуваченої застосовувався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строк дії якого сплив 19 травня 2025 року, після чого клопотань про застосування/продовження запобіжного заходу не надходило.

Керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374, 532, ч.15 ст.615 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, та згідно зі ст.76 КК України покласти на неї наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.

Цивільний позов задоволити частково.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» (, м. Львів, вул. Ак. Сахарова, 2) на користь ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) моральну шкоду у сумі 800 000,00 гривень.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» (, м. Львів, вул. Ак. Сахарова, 2) на користь ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) витрати на правову допомогу у сумі 10 000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави витрати на проведення експертиз у сумі 12 461,10 гривень.

Речові докази:

тролейбус марки «Шкода 14-тр», реєстраційний номер 560 - повернути Львівському комунальному підприємству «Львівелектротранс», скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 11 лютого 2025 року.

Цифровий носій «DVD-R» із відеозаписами залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30 днів з дня його проголошення. Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку, з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку після проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1