Справа № 760/5320/22 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3064/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченої - ОСОБА_7

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (в режимі ВКЗ), ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 з доповненнями про зміну запобіжного заходу,

в с т а н о в и л а :

В провадженні Київського апеляційного суду перебуває кримінальне провадження № 0000094 від 21.04.2022 року за апеляційними скаргами з доповненнями обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, та призначено покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі із конфіскацією всього її майна.

28 квітня 2025 року до суду апеляційної інстанції надійшли клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 про зміну раніше обраного обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою на поруку або особисте зобов`язання. В обґрунтування доводів поданих клопотань захисник та обвинувачена вказали про те, що допущені при застосуванні запобіжного заходу порушення, зокрема обрання запобіжного заходу прокурором, який перебрав на себе повноваження суду та який вказане питання розглянув без участі ОСОБА_7 , а також констатований рішенням ЄСПЛ у справі «Бережна проти України» факт незаконного утримання ОСОБА_7 , є вагомим аргументом для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу. Також вказали, що фактично підставами тримання ОСОБА_7 під вартою на цей час є тяжкість інкримінованого їй кримінального правопорушення, ризик переховування від суду та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, однак вважають, що такі ризики нічим не підтверджені, оскільки висловлений у 2002 році намір виїхати за кордон стосуються часу, коли вона не мала жодного статусу у кримінальному провадженні, а Київ знаходився під загрозою окупації, а факт проживання рідної сестри обвинуваченої за кордоном також не підтверджує ризик переховування, оскільки сестра тимчасово перебуває закордоном та не має там ні родичів, ні нерухомості. Також звернули увагу на те, що жодних доказів того, що обвинувачена продовжить вчиняти кримінальні правопорушення, матеріали справи не містять, а сама лише тяжкість покарання не може бути підставою для продовження тримання під вартою. Крім цього, просили врахувати дані про особу обвинуваченої, яка є відомою правозахисницею, очолює громадську організацію, надає різноманітну допомогу ветеранам, має численні грамоти та подяки від різних організацій та благодійних фондів, позитивно характеризується, а також просили врахувати її вік та погіршений стан здоров`я. Вважають, що до ОСОБА_7 може бути застосований запобіжний захід у виді особистої поруки ОСОБА_11 , яка є громадською діячкою, архітектором, активним діячем, була народним депутатом та звернулась до суду із заявою про взяття на себе обов`язків поручителя ОСОБА_7 . У зв`язку з викладеним, просили суд змінити обвинуваченій запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистої поруки ОСОБА_11 або особисте зобов`язання.

В доповненнях до поданих клопотань ОСОБА_7 та її захисник - адвокат ОСОБА_8 вказали про те, що з огляду на наявні в обвинуваченої хронічні захворювання, зокрема нещодавно перенесений нею інсульт та інфаркт мозку, не доставлення її протягом 9 місяців до лікарні для обстеження та лікування в супроводі конвою, вона не може утримуватися під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», який не в змозі забезпечити її належне лікування через відсутність лікарів та відсутність технічної можливості дотримання приписів лікарів, що позбавляє обвинувачену права на повноцінне лікування та медичне обстеження, що суперечить в тому числі ст. 3 ЄКПЛ, а тому вважають, що застосований до обвинувачений запобіжний захід має бути змінено. Також звернули увагу на те, що інфаркт мозку, ішемічний інсульт, ішемічна хвороба серця належать до Переліку хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання і за таких обставин суд зобов`язаний змінити запобіжний захід. Зауважили, що наявність вищевказаних хвороб повністю нівелюють існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім цього, звернули увагу на те, що відсутні правові підстави для визначення обвинуваченій розміру застави, оскільки він визначається з урахуванням майнового та сімейного стану обвинуваченої, однак її сестра з сином самі наразі перебувають у скрутному матеріальному становищі, оскільки обоє є особами з інвалідністю, непрацездатні, проживали за кордоном як біженці, отримуючи відповідну допомогу, якої вистачає виключно на їжу та ліки. Щодо майнового стану обвинуваченої ОСОБА_7 вказали, що на всі її грошові кошти накладено арешт, при цьому, що арешт на рахунок, куди надходили пенсійні виплати хоч і скасували, однак через неможливість проходження нею верифікації пенсійні виплати їй не нараховуються, а тому в обвинуваченої відсутні грошові кошти для внесення застави. Просили суд змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистої поруки або особисте зобов`язання, оскільки вважають, що вони найменш обтяжливі для обвинуваченої ОСОБА_7 та є такими, що здатні забезпечити її належну процесуальну поведінку.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченої та її захисників, які підтримали подані клопотання, просили змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистої поруки ОСОБА_11 або особисте зобов`язання; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченої та її захисника про зміну запобіжного заходу; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи клопотань, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, та призначено покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі із конфіскацією всього її майна. Також вказаним вироком визначено, що раніше обраний до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без зміндо набрання вироком законної сили.

Розглядаючи клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника про необхідність зміни обвинуваченій запобіжного заходу, колегія суддів враховує, що для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні вказаного питання повинна бути врахована тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Колегія суддів також враховує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у своєму рішенні від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до позиції ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності справжніх ознак того, що цього дійсно вимагає інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості переважає правило про забезпечення права на свободу, закріплене в статті 5 Конвенції.

Конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а саме вчинення в умовах військової агресії з боку Російської Федерації державної зради, шляхом надання іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто вчинення особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, який передбачений ч. 1 ст. 111 КК України, тяжкість призначеного їй вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року покарання у виді чотирнадцяти років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, при наявності якого обвинувачена не може не усвідомлювати ймовірність настання відповідних негативних наслідків у виді реального відбування покарання, а також те, що розгляд вказаного кримінального провадження за апеляційними скаргами з доповненнями обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року в суді апеляційної інстанції не завершено та становить підвищений суспільний інтерес з огляду на категорію інкримінованого кримінального правопорушення, свідчать про доведеність як мінімуму одного із ризиків, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від суду, що дає колегії суддів підстави вважати, що саме запобіжний захід у виді тримання обвинуваченої під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування та забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6-, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою. При цьому, вказана норма Рішенням Конституційного Суду № 7-р(II)/2024 від 19.06.2024 року визнана такою, що відповідає Конституції України.

Так, у вищевказаному рішенні, Конституційний Суд зауважив, що застосування за ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану запобіжного заходу у виді тримання під вартою до особи, яку підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, миру, безпеки, людства та міжнародного правопорядку, за наявності ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.

Також Конституційний Суд, виходячи зі змісту приписів статей 3, 8, частин першої, другої статті 29, частини першої статті 55, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України, вважає, що відповідно до вказаних приписів Кодексу під час застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже, за ч. 6 ст. 176 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

Враховуючи вищевказане рішення Конституційного Суду № 7-р(II)/2024 від 19.06.2024 року, а також те, що частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено саме право, а не обов`язок суду не визначати розмір застави, тоді як автоматична відмова у застосуванні застави без врахування всіх обставин кримінального провадження є порушенням вимог п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає, що перебування обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою дійсно є законним й обґрунтованим запобіжним заходом для виконання завдань кримінального провадження, зокрема, в умовах воєнного стану, враховуючи тяжкість й характер кримінального правопорушення, у якому вона обвинувачується, наявність ризику, визначеного ч. 1 ст. 177 КПК України, однак тримання ОСОБА_7 під вартою без визначення розміру застави неможливо визнати законним обмеженням конституційного права на свободу та особисту недоторканність людини, а тому колегія суддів вважає за необхідне застосуватидо неї альтернативний запобіжний захід у виді застави.

При цьому, вирішуючи питання щодо необхідного розміру застави, колегія суддів враховує, що з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала обвинувачену від намірів та спроб порушити покладені на неї обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати нею та її утриманцями засобів для гідного людини існування.

В рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням зазначеного, даних про особу обвинуваченої, яка має тяжкі хронічні захворювання та є пенсіонеркою, конкретних обставин інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, тяжкість призначеного їй вироком суду покарання, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити обвинуваченій ОСОБА_7 заставу в розмірі, наближеному до нижчої межі, визначеної п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 грн. Саме вказаний розмір застави, на думку колегії суддів, буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_7 покладених на неї обов`язків.

Доводи поданих клопотань про констатований рішенням ЄСПЛ у справі «Бережна проти України» факт незаконного тримання ОСОБА_7 під вартою, що на думку обвинуваченої та її захисника, є вагомим аргументом для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вважає такими, що дають підстави для застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, що означає те, що національні суди ухвалюють остаточне рішення у справі з посиланням на норми національного законодавства, однак враховуючи стандарти ЄСПЛ, які знаходять своє відображення у відповідних рішеннях, а тому ухвалене колегією суддів рішення про залишення обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу виді тримання під вартою відповідає положенням національного законодавства, а саме положенням ч. 6 ст. 176, ст. 177-178, 183 КПК України, разом з тим, враховуючи встановлене рішенням ЄСПЛ у справі «Бережна проти України» порушення, з метою дотримання права обвинуваченої ОСОБА_7 на свободу та особисту недоторканість їй визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в тому розмірі, який здатний забезпечити належне виконання покладених на неї процесуальних обов`язків та який не становитиме надмірний тягар для обвинуваченої.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 з доповненнями про зміну запобіжного заходу задовольнити частково та на підставі ч. 3 ст. 183 КПК України визначити обвинуваченій ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 з доповненнями про зміну запобіжного заходу задовольнити частково.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України визначити обвинуваченій ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень, яка може бути внесена як самою обвинуваченою, так іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (надавач послуг: Київський апеляційний суд, ; номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186; банк надавача послуг: ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку: 820172, платник: прізвище, ім`я, по батькові особи-платника повністю, призначення платежу: Застава за (Прізвище, ім`я, по батькові особи, щодо якої вноситься застава повністю), дата/місяць/рік народження, по справі (номер справи) в Київському апеляційному суді).

У разі внесення застави ОСОБА_7 з-під варти звільнити негайно та зобов`язати останню з`явитися до суду за першою вимогою у рамках цього кримінального провадження та відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України покласти наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі м. Києва та Київської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання (у випадку наявності) до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) чи інші документи, які дають право виїзду за кордон.

Визначити строк дії, покладених на обвинувачену ОСОБА_7 обов`язків до 18.08.2025 року включно.

Після внесення застави, визначеної в цій ухвалі, обвинувачена ОСОБА_7 зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки обвинуваченої та її явки до суду. У разі невиконання заставодавцем вказаного обов`язку, а також, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомлена, не з`явиться до суду без поважних причин чи не повідомить про причини неявки, або порушить інші, покладені на неї обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на Київську міську прокуратуру.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4