Справа № 308/9018/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/512/25, за апеляційною скаргою прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2025 (повний текст від 11.07.2025).

Цією ухвалою задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області про застосування запобіжного заходу та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 04.09.2025 включно, з визначенням застави -80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, лікаря-фтизіатра поліклінічного відділення КНП «Тячівська районна лікарня», несудимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, відомості про яке 27.02.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000108.

Цією ж ухвалою, у разі внесення застави, строком на два місяці на ОСОБА_7 покладено обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З клопотання вбачається, що СУ ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені відомості, про яке 27.02.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000108 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 відповідно до наказу Комунального некомерційного підприємства «Тячівська консультативна поліклініка» від 18.08.2021 № 107-к призначений на посаду лікаря-фтизіатра поліклінічного протитуберкульозного відділення Комунального некомерційного підприємства «Тячівська консультативна поліклініка». У подальшому відповідно до наказу Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» від 26.07.2024 № 360-к ОСОБА_7 в порядку переводу призначений на посаду лікаря-фтизіатра поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня».

-2-

Пунктами 2.30, 2.36, 3.16, 3.17, 7.2 посадової інструкції лікаря-фтизіатра поліклінічного протитуберкульозного відділення Комунального некомерційного підприємства «Тячівська консультативна поліклініка», затвердженої 11.01.2023 в. о. головного лікаря КНП «Тячівська консультативна поліклініка», передбачено, що лікар-фтизіатр планує роботу та щомісячно аналізує її результати; керує роботою підпорядкованого середнього медичного персоналу; віддає розпорядження підпорядкованому середньому медичному персоналу та контролює його роботу; вносить пропозиції щодо заохочення та накладення стягнень на підпорядкований середній та молодший медичний персонал, лікарю-фтизіатру підпорядковано середній та молодший медичний персонал, який працює у протитуберкульозному відділенні (кабінеті).

Пунктами 2.11, 2.12, 2.13, 2.15, 2.18, 2.19, 2.20 посадової інструкції лікаря фтизіатра поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня», яка затверджена 01.01.2025 директором КНП «Тячівська районна лікарня», передбачено, що лікар фтизіатр: здійснює медичну експертизу з тимчасової непрацездатності; у випадках виявлення ознак стійкої втрати професійної працездатності формує направлення для пацієнтів на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; бере участь у роботі лікарсько-консультативної комісії та експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи; організовує проведення профілактичних заходів в районі обслуговування; керує роботою середнього медичного персоналу; планує роботу та проводить аналіз результатів; веде лікарську документацію.

ОСОБА_7 обіймаючи посаду лікаря-фтизіатра поліклінічного протитуберкульозного відділення Комунального некомерційного підприємства «Тячівська консультативна поліклініка», так і посаду лікаря-фтизіатра поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня», виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, а тому у розумінні п. 1 примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.

Перебуваючи на вказаних посадах, ОСОБА_7 будучи наділеним організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими правами та обов`язками, тобто являючись службовою особою, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на особисте протиправне збагачення, вчинив дії, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

26.02.2024 до лікаря-фтизіатра поліклінічного протитуберкульозного відділення Комунального некомерційного підприємства «Тячівська консультативна поліклініка» ОСОБА_7 звернувся ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою отримання консультації щодо збору відповідних документів їх підготовки та подання для встановлення останньому групи інвалідності внаслідок перенесеного раніше захворювання на туберкульоз. Тоді у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на особисте протиправне збагачення, який діючи всупереч інтересам служби, вирішив скористатися даною ситуацією шляхом одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_9 за вчинення дій з використанням свого службового становища та збагатитись злочинним шляхом та повідомив, що за його сприяння у зборі відповідних документів, підготовці таких документів та їх подання для встановлення ОСОБА_9 групи інвалідності, останній має надати йому грошові кошти в сумі 2500 доларів США в якості неправомірної вигоди.

ОСОБА_9 усвідомлюючи те, що у разі невиконання протиправних вимог ОСОБА_7 він не зможе повною мірою реалізувати свої права та отримати групу інвалідності внаслідок перенесеного раніше захворювання на туберкульоз, не бажаючи, у

-3-

зв`язку з цим, настання для себе негативних наслідків, будучи поставленим у безвихідь, змушений був погодитися на протиправні вимоги, поставлені йому безпосередньо ОСОБА_7 .

Однак, розуміючи незаконність зазначених дій ОСОБА_7 та усвідомлюючи, що надання неправомірної вигоди є кримінально-караним, не бажаючи бути притягнутим до кримінальної відповідальності, ОСОБА_9 звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів та почав діяти під їхнім контролем, з метою викриття протиправної діяльності ОСОБА_7

29.02.2024 о 09 год 45 хв під час чергової зустрічі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , яка відбулася у кабінеті лікаря-фтизіатра поліклінічного протитуберкульозного відділення Комунального некомерційного підприємства «Тячівська консультативна поліклініка» за адресою: Закарпатська область Тячівський район, м. Тячів, вул. Нересенська, 8, ОСОБА_7 , переслідуючи корисливий мотив, одержав від ОСОБА_9 , який діяв під контролем правоохоронних органів частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди в розмірі 500 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 29.02.2024 становить 19103,85 грн, за його сприяння у зборі відповідних документів, підготовці таких документів та їх подання для встановлення ОСОБА_9 групи інвалідності внаслідок перенесеного раніше захворювання на туберкульоз.

У подальшому 27.06.2025 на підставі підготовлених ОСОБА_7 документів, експертною командою КНП Обласного клінічного фтизіопульмонологічного лікувально-діагностичного центру Закарпатської обласної ради, ОСОБА_9 отримав третю групу інвалідності внаслідок перенесеного раніше захворювання на туберкульоз.

Таким чином, у період з 29.02.2024 по 27.06.2025, лікар-фтизіатр поліклінічного протитуберкульозного відділення Комунального некомерційного підприємства «Тячівська консультативна поліклініка» ОСОБА_7 вимагав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 2500 доларів США, частину з яких у розмірі 500 доларів США одержав, в якості неправомірної вигоди за його сприяння у зборі відповідних документів, підготовці таких документів та їх подання для встановлення ОСОБА_9 групи інвалідності внаслідок перенесеного раніше захворювання на туберкульоз.

03.07.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, у зв`язку з чим наявні ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування, суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. З урахуванням наведеного слідчий вважав, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя ухвалу мотивувала тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого

-4-

передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 05 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, та існуванням ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, слідчий суддя взяла до уваги дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, одружений, а також фактичні обставини, за яких він підозрюється у вчиненні злочину та високий ступінь суспільної небезпеки такого злочину. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначила ОСОБА_7 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка на переконання слідчого судді буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, визначених КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 07.07.2025 скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі не менше 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1514000 (один мільйон п`ятсот чотирнадцять тисяч) грн. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , дані про особу підозрюваного, який не є військовозобов`язаним, працює лікарем, відмовився надавати покази з приводу обставин підозри, свідчать про наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, прокурор звертає увагу на те, що під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 виявлено та вилучено грошові активи в розмірі 52 000 доларів США, 1120 євро, 88000 грн. Тому, визначений слідчим суддею розмір застави буде недостатнім для запобігання вищевказаним ризикам та не забезпечить у достатній мірі належну процесуальну поведінку підозрюваного, у зв`язку з чим є необхідність для визначення застави в розмірі не менше 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, підозрюваного та захисника. При цьому враховується, що вказані учасники процесу належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді. Крім того, прокурор подав заяву про розгляд поданої ним апеляційної скарги без його участі. Разом із тим, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника-адвоката ОСОБА_10 про відкладення розгляду апеляційної скарги, оскільки у підтвердження наведених у ньому доводів, зокрема про перебування підозрюваного на стаціонарному лікуванні, стороною захисту не надано жодних доказів, і при цьому розгляд апеляційної скарги вже неодноразово відкладався за клопотанням сторони захисту, а саме 14.07.2025, 28.07.2025, 28.08.2025.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному

-5-

провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

В порядку ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

-6-

Апеляційний суд уважає, що слідчий суддя повною мірою дотрималася вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання, слідчий суддя належно дослідила та перевірила наведені в ньому доводи щодо обґрунтованості підозри та наявності ризиків, які, власне, викликали необхідність вжити заходи для забезпечення кримінального провадження шляхом застосування підозрюваній особі запобіжного заходу.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що СУ ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені відомості, про яке 27.02.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000108 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

03.07.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 338 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 07.07.2025 (повний текст від 11.07.2025) за клопотанням органу досудового розслідування щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід - тримання під вартою та визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено доведеність прокурором обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_7 відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і такий висновок підтверджується перевіреними слідчим суддею доказами, яким дана належна оцінка.

Відповідно до положень ст. 177, 183 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання переховування від органів досудового розслідування чи вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити вище вказані дії.

Відповідно до положень п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.

Як встановила слідчий суддя, і це підтверджується матеріалами судового провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, та яке відноситься до категорії тяжких корупційних злочинів, а тому, перебуваючи на волі та усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, може переховуватися

-7-

від органів досудового розслідування і суду, незаконно вливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, доведена прокурором та сумнівів у колегії суддів щодо їх повноти та достатності не викликає.

З огляду на викладене, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, мотив та спосіб його вчинення, існуючі в даному провадженні ризики, особу підозрюваного, апеляційний суд приходить до висновку, що прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції була доведена неможливість застосування відносно підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, що у своїй ухвалі при застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу обґрунтовано прийняла до уваги слідчий суддя.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що обґрунтованість підозри та наявність передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків сторонами кримінального провадження не заперечується.

Недоведеним на переконання апеляційного суду є ризик, про який зазначено у клопотанні та апеляційній скарзі, зокрема передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищення, приховування або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. У підтвердження цього ризику не наведено жодних обставин ні у клопотанні, ні в апеляційній скарзі, а також не надано жодних доказів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора на предмет законності та вмотивованості ухвали слідчого судді щодо ОСОБА_7 у частині визначення розміру застави, колегія суддів звертає увагу на таке.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

-8-

Як вбачається з ухвали, визначаючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 розмір застави, слідчий суддя взяла до уваги обставини, встановлені ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 цього Кодексу та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Тому, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, його ступеня суспільної небезпеки, розмір неправомірної вигоди, у вчиненні якої підозрюється ОСОБА_7 (2500 доларів США), кількість та ступінь ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також даних про особу підозрюваного ОСОБА_7 (раніше не судимий, має дружину, яка є особою з інвалідністю та потребує догляду), його вік (67 років) та матеріальний стан (за останнє півріччя за місцем роботи отримав заробітну плату в розмірі 115367,97 грн), слідчий суддя прийшла до висновку, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків і такий розмір не буде завідомо непомірним для нього.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів. При цьому враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якого розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, на переконання колегії суддів, визначений слідчим суддею щодо підозрюваного ОСОБА_7 розмір застави - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн є таким, що співвідноситься з даними про особу підозрюваного ОСОБА_7 , обставинами кримінального правопорушення, його тяжкістю та особливою суспільною небезпечністю, встановленими ризиками, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним в ч. 4 ст. 182 КПК України, згідно яких розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує, що наведені в апеляційній скарзі прокурором доводи, в тому числі тяжкість та суспільна небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею, у зв`язку з чим викладені прокурором в апеляційній скарзі доводи щодо необхідності визначення підозрюваному ОСОБА_7 застави не менше 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, задоволенню не підлягають.

Посилання прокурора на те, що під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 виявлено та вилучено грошові активи в розмірі 52000 доларів США, 1120 євро, 88000 грн, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище визнає таким, що не впливає на визначений слідчим суддею розмір застави підозрюваному ОСОБА_7 та не дає підстав для визначення останньому застави в більшому розмірі, ніж встановлений слідчим суддею.

З урахуванням зазначеного, враховуючи дані про особу підозрюваного, кількість та ступінь ризиків, його майновий стан, та інші наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що застава в розмірі заявленому стороною обвинувачення, тобто 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, буде завідомо непомірною для нього.

-9-

Також колегією суддів враховується і те, що прокурором не надано жодних доказів, які б свідчили, що підозрюваний з моменту застосування щодо нього запобіжного заходу та визначення йому застави будь-яким чином порушував покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що стороною обвинувачення не наведено обставин та не надано таких доказів, які б спростовували висновки слідчого судді, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2025 (повний текст від 11.07.2025) щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді