ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1966/25 Справа № 206/3370/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого

в режимі відеоконференції ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000306, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в загальному розмірі 21574 ( двадцять одна тисяча п`ятсот сімдесят чотири ) грн. 05 коп. та моральну шкоду в розмірі 200000 (двісті тисяч) грн. 00 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, вчиненого за наступних обставин.

16 травня 2023 року, приблизно о 20 год. 50 хв., перебуваючи на території ринку «Придніпровський», неподалік будинку №21 по вул. Роторній у м. Дніпрі ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклої у зв`язку з чіпляннями до нього ОСОБА_10 неприязні, своєю правою рукою, зжатою в кулак, умисно наніс один удар в ліву частину обличчя ОСОБА_10 , від якого останній, з висоти власного зросту, впав на асфальт обличчям догори, вдарившись потиличною частиною голови, після чого втратив свідомість. У результаті вищевказаних умисних, протиправних дій потерпілому ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: крововиливу в м`яких покривних тканинах голови в тім`яно-потиличній області по середині та зліва, перелому кісток черепу (потиличної кістки, задньої черепно-мозкової ямки зліва), вогнищ забою речовини головного мозку базальної поверхні лівої скроневої частки, полюсу лівої лобної частки, міжполушарної щілини, крововиливів під м`якими мозковими оболонками на випуклій поверхні обох півкуль, під твердою мозковою оболонкою зліва, крововиливів в м`яких тканинах обличчя лівої половини, перелому зовнішньої пластинки верхнє-щелепної пазухи зліва, синців у зовнішнього кута лівого ока з переходом на верхню та нижню повіку, на червоній каймі верхньої губи з зовнішній половині, на лівій щоці, на нижній губі в зовнішній половині, саден на перехідній каймі нижньої губи у лівого кута рота.

18 травня 2023 року ОСОБА_10 було госпіталізовано до КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР», де від отриманих 16 травня 2023 року тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03 год. 10 хв. помер.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисниця ОСОБА_8 просить скасувати вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2025 року та закрити кримінальне провадження № 0000306 від 23 травня 2023 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаними можливостями їх отримати.

Відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про стягнення на його користь з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що встановлені обставини у вироку не відповідають фактичним обставинам та протирічать показанням свідків та обвинуваченого. Вказала, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 свідчать про те, що він знаходився в стані оборони та згідно з Конституцією України та Кримінального кодексу України мав право захищати своє життя та здоров`я. Зазначає, що будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що він боявся навіть стояти рядом з потерпілим. Як сталося, що потерпілий не встояв на ногах та впав він не розуміє, такий удар у нього вийшов випадково, мети нанести тяжкі тілесні ушкодження у нього не було. Після того, як він побачив, що потерпілий впав, втратив свідомість, він почав надавати йому першу допомогу та викликав за допомогою свідків швидку. Таким чином, захисниця вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 свідчать про те, що він не бажав настання не тільки смерті потерпілого, але й навіть нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень. Вважає, що твердження суду про намір обвинуваченого ОСОБА_7 спричинити потерпілому умисно тяжкі тілесні ушкодження є надуманими та не ґрунтуються на матеріалах справи. Зазначає, що твердження у вироку суду, що удар був значної сили та професійний, є необгрунтованими та надуманими, оскільки під час допиту у суді обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що бойовими мистецтвами не займався, як так вийшло, що від його удару наступили такі наслідки, не розуміє, та зазначив, що діяв спонтанно у відповідь на протиправні дії потерпілого. Наголосила, що ані стороною обвинувачення, ані судом не встановлено, що до потерпілого був застосований спеціальний прийом з будь-якого виду єдиноборств, який однозначно міг призвести до падіння з послідуючим настанням тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого. Зауважує, що твердження експерта ОСОБА_11 про те, що удар у обвинуваченого був «поставлений», тобто професійний, також нічим не підтверджено та є суб`єктивною думкою експерта. Крім того, вказала, що суд безпідставно вказав у вироку, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, оскільки це не відповідає дійсності, так як ОСОБА_7 , під час судового розгляду, розповідаючи про фактичні обставини події зазначав, що він не передбачав та не бажав настанню тяжких наслідків та діяв з метою припинити протиправні дії потерпілого. Також вказала, що судом не взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 значно молодший за віком від потерпілого, нижче за зростом та менший комплекцією. Також поза увагою суду, на думку захисниці, залишилося те, що потерпілий мав хронічне захворювання тромбоцитопенія, тобто порушення здібності згортання крові. Вказала, що зі слів допитаного в якості свідка лікаря нейрохірурга ОСОБА_12 , який безпосередньо складав посмертний епікриз потерпілому та був його лікарем, при наявності такого захворювання будь-яке оперативне втручання щодо потерпілого було протипоказано взагалі, хірургічні маніпуляції і операції стають неможливими в принципі. Зазначає, що під час судового розгляду, незважаючи на отримані показання свідка ОСОБА_12 , судом не з`ясовано, як ця хвороба впливала на стан здоров`я, лікування потерпілого та чи є причино-наслідковий зв`язок між цією хворобою та смертю потерпілого. Крім того, зауважила, що судом не усунено протиріччя між показаннями свідка ОСОБА_12 про наявність у потерпілого ОСОБА_10 хронічного захворювання та висновком судово-медичної експертизи експерта ОСОБА_11 , де зазначено, що потерпілий не мав хронічних захворювань. Вказала, що суд у вироку перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння при вчиненні протиправних дій відносно обвинуваченого зазначив як виправдовувальною обставиною діям потерпілого ОСОБА_10 та знаходження потерпілого в стані алкогольного сп`яніння поставив в провину обвинуваченому, який на думку суду не мав права оборонятися від людини, яка вчиняє відносно нього насилля, якщо ця людина знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Наголосила, що ОСОБА_9 , який визнаний потерпілим, не є особою, якій відшкодовується моральна шкода, завданою смертю брата, з яким він не проживав однією сім`єю відповідно до цивільного законодавства, однак суд першої інстанції не звернув на це уваги. Вказала, що станом на подання апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 добровільно відшкодував потерпілому ОСОБА_9 заявлені ним збитків у розмірі 21000.00 грн. (двадцять одна) тисяча 00 коп. шляхом перерахування грошових коштів на особисту картку, що належить потерпілому.

Потерпілий ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких просив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2025 року скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі, цивільний позов в частині стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_7 на його користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вказав, що судом першої інстанції було правильно встановлено винуватість ОСОБА_7 на підставі доказів, які були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції. Вказав, що щире каяття ОСОБА_7 є формальним, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема щодо намагання особи відшкодувати завдані злочином збитки, осуд своєї злочинної поведінки, бажання залагодити провину, яке підтверджується конкретними діями тощо. Зазначив, що жодних конкретних дій зі сторони ОСОБА_13 як не було так і не відбувається. В своїх показах в судовому засіданні, яке відбулось 08 липня 2024 року, обвинувачений повідомив, що у лікарню до потерпілого ОСОБА_14 не їздив, до нього як потерпілого не підходив. Зауважив, що завдану шкоду ОСОБА_7 почав відшкодувавути вже фактично, після того як розгляд справи проводився в суді більше ніж рік і коли він фактично почав розуміти не відворотність покарання. Вказав, що суд першої інстанції, зменшуючи суму відшкодування, виходив з власних переконань, які не ґрунтуються на доказах.

Також на оскаржуваний вирок суду прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, однак до початку судового розгляду у відповідності до ч. 1 ст. 403 КПК України від прокурора надійшла заява про відмову від апеляційної скарги на вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2025 року, та така відмова у відповідності до ст. 403 КПК України була прийнята судом.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.

У судовому засіданні прокурор та потерпілий ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили вирок суду залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скаргзі, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яке він засуджений, ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

З викладеними в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 доводами про те, що обвинувачений ОСОБА_13 завдавши ОСОБА_10 удар кулаком у ліву частину обличчя діяв у стані необхідної оборони, апеляційний суд погодитися не може.

Ці заперечення проти звинувачення детально розглядалися судом і спростовані наведеними у вироку доказами, зміст яких детально відображено у вироку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав достовірними показання потерпілого ОСОБА_9 , який вказав, що загиблий ОСОБА_10 є його рідним братом. 16 травня 2023 року десь о 21-30 год. йому зателефонувала його мати ОСОБА_15 і сказала, що брат знаходиться неподалік від АТБ без свідомості і прохала його терміново прийти. О 21-40 год. він прийшов і побачив брата, який сидів на прилавку на базарі, стогнав і тримався за шию. Він побачив, що у брата були тілесні ушкодження на обличчі, на лівій щоці в районі щелепи, була розбита губа, рот у крові, з носу йшла кров. Поруч з ним був обвинувачений, дівчина і хлопець. Про те, що сталося з братом, їм ніхто не розповів. Сказали, що вони знайшли брата біля майданчику у такому стані. Сказали, що приїзжала швидка, надала йому медичну допомогу. Брат був у нетверезому стані. Він забрав брата і вони з матір`ю повели його додому. Брат йому нічого теж не розказував, 17 травня 2023 року мати викликала швидку допомогу, а 18 травня 2023 року брату стало вкрай погано, мати викликала швидку допомогу і його госпіталізували до реанімаційного відділення. Як тільки брата поклали у лікарню, йому подзвонила мати обвинуваченого, просила зустрітися. Він сказав, що необхідні кошти на щоденне лікування, однак вона повідомила, що коштів у них не має. Жодної копійки обвинувачений на лікування брата не сплатив. Брат перебував в реанімаційному відділенні лікарні ім. Мечникова і помер там 02 червня 2023 року.

Аналогічні показання надала свідок ОСОБА_15 , яка є матір`ю потерпілого ОСОБА_10 .

Крім того, судом досліджено та наведено у вироку показання неповнолітнього свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні показав, що 16 травня 2023 року вечері йому зателефонував ОСОБА_17 та попросив допомогти йому відвести до дому ОСОБА_10 , бо той був у нетверезому стані. Він прийшов із своєю дівчиною ОСОБА_18 , але ОСОБА_10 не захотів йти додому і вони залишилися стояти біля парканчику на ринку неподалік АТБ. В цей час до них підійшов ОСОБА_7 , поздоровкався із ним за руку і пішов далі. ОСОБА_10 пішов за ОСОБА_7 і сказав, що зараз він з ним розбереться, обзиваючи при цьому останнього. ОСОБА_10 поклав руку на плече ОСОБА_7 , той скинув руку ОСОБА_10 і попросив його не штовхатися. ОСОБА_10 штовхнув ОСОБА_7 в плече, а ОСОБА_7 у відповідь вдарив його кулаком правої руки в обличчя. ОСОБА_10 впав на спину на асфальт і вдарився головою. Вони з ОСОБА_19 підійшли до них. ОСОБА_10 був без свідомості. Він побачив, що у ОСОБА_10 розбита губа, йшла кров з рота. Він приніс воду, ОСОБА_7 почав поливати голову ОСОБА_10 водою. Вони з ОСОБА_20 перетягли ОСОБА_10 до магазину «Ласунчик». Він викликав швидку, яка приїхала хвилин через 10. Лікар привів до тями ОСОБА_10 . Потім швидка поїхала. Прийшли мати та брат ОСОБА_10 і повели його додому. Він не розказував ні лікарю, ні матері ОСОБА_10 про те, що сталося.

Також наведено у вироку показання неповнолітнього свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що точної дати подій вже не пам`ятає, але це було весною 2023 року. Ввечері він зустрівся із ОСОБА_10 , з яким у нього були дружні стосунки. Останній перебував у нетверезому стані, хитався. Вони разом сходили до магазину «АТБ», де ОСОБА_10 купував собі пиво. Потім, біля магазину «Ласунчик», вони зустрілися з ОСОБА_16 і ОСОБА_19 . ОСОБА_16 попросив його відвести брата ОСОБА_21 до його матері. ОСОБА_10 , ОСОБА_19 і ОСОБА_16 залишилися біля паркану на вході до ринку неподалік від «АТБ». Хвилин через 10-15 він повернувся і побачив, що ОСОБА_10 знаходиться на землі напівлежачі, спираючись на паркан, він був у напівсвідомому стані. Біля ОСОБА_10 побачив знайомого ОСОБА_7 , який поливав ОСОБА_10 водою з пляшки. ОСОБА_19 сказала йому, що ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_10 кулаком в голову і він впав. ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_22 за те, що той приставав до нього і обізвав його. Хтось викликав швидку. Бригада швидкої приїхала через 10-15 хвилин. ОСОБА_10 не міг самостійно зайти в машину швидкої, вони допомагали йому. Лікар зробив йому укол. Після приїзду швидкої ОСОБА_22 почав трішки розмовляти. Водій швидкої зателефонував матері ОСОБА_10 . Потім швидка поїхала. Вони перенесли ОСОБА_10 до столів на ринку, посадили на стіл. Потім прийшли мати та брат ОСОБА_10 , взяли його під руки та повели додому. Пізніше він дізнався, що ОСОБА_10 помер. ОСОБА_10 часто вживав спиртні напої, в нетверезому стані у нього були прояви агресії.

Окрім того, судом першої інстанції було допитано неповнолітнього свідка ОСОБА_19 , яка в суді першої інстанції пояснила, що вже не пам`ятає точної дати, коли відбувались події, але це було у травні 2023 року. Вона була разом з ОСОБА_16 , коли до ОСОБА_16 подзвонив ОСОБА_17 і попросив допомогти відвести ОСОБА_10 додому. Вони підійшли на вул. 20-річчя Перемоги, біля АТБ. Потім ОСОБА_17 повів брата ОСОБА_16 додому. Вона, ОСОБА_16 і ОСОБА_10 залишилися. Потім до них підійшов ОСОБА_7 , привітався з ними і пішов далі. ОСОБА_10 обізвав ОСОБА_7 і сказав, що зараз розбереться з ним. ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_7 , поклав руку на його плече. ОСОБА_7 попросив прибрати руку і не штовхатися. Але ОСОБА_10 штовхнув його, а той у відповідь правою рукою вдарив ОСОБА_10 в щелепу, у ліву частину обличчя. Після удару ОСОБА_10 впав на спину, головою вдарився об асфальт, був звук від удару, схожий на удар м`яча об стіну. ОСОБА_10 впав і втратив свідомість. ОСОБА_7 попросив ОСОБА_16 принести води, ОСОБА_7 почав обливати ОСОБА_10 та приводити його до тями, обперши його об паркан. Потім викликали швидку. Приїхала швидка почала оглядати ОСОБА_10 . Коли швидка привела його до нормального стану, він розмовляв, казав щоб від нього відчепились усі, потім його занесли в швидку, він там полежав. Водій швидкої подзвонив матері ОСОБА_10 і сказав, щоб вона прийшла за сином, після чого швидка поїхала. Прийшла мати ОСОБА_10 , він почав втрачати свідомість і сказав, що хоче лягти. Хлопці перетягнули його до прилавку на ринку і посадили на прилавок. Потім прийшов брат ОСОБА_10 і вони з мамою повели його додому.

Також, судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_23 , парамедика КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», яка пояснила, що події, які сталися у травні 2023 році, пам`ятає погано. Дату та час виїзду на виклик не пам`ятає. Це було ввечері, на вул. Роторній, біля магазину АТБ. Причина виклику була чи травма, чи побиття. Пам`ятає, що коли вона приїхала, то потерпілий сидів на сходинках біля магазину, він був у нетверезому стані, чутно було запах алкоголю. Біля нього були якісь молоді люди. У машині швидкої вона обробляла йому губу, вона була розбита, общупала голову. В машину ШМД він заходив сам. Він більше ні на що не скаржився. Всі дані про виклик були занесені до карти виклику. Вона пропонувала йому поїхати до лікарні №6, але він відмовився. Молодь сказала, що вони відведуть його додому. Про те, що його хтось вдарив, їй не повідомляли. Молодь сказала, що вони знайшли його в такому стані біля магазину.

Також наведено у вироку показання свідка ОСОБА_24 , лікаря-нейрохірурга КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР, який в суді першої інстанції пояснив, що 18 травня 2023 року він оглядав хворого ОСОБА_10 під час його госпіталізації. Згідно первинного огляду у нього був діагноз: важка закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, геморагічний забій обох лобних часток, лівої скроневої частки та правої потиличної; втиснений перелом лівої верхньощелепної пазухи; трамбоцитопенія. Показів до ургентного вручання не було. В подальшому участі у лікуванні хворого він не приймав. Посмертний епікриз складав лікар ОСОБА_25 .

Крім того, судом досліджено та наведено у вироку показання свідка ОСОБА_25 , який в суді першої інстанції пояснив, що працює лікарем-нейрохірургом КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР, був черговим лікарем в той день, коли помер ОСОБА_10 . Складав посмертний епікриз на підставі медичної картки стаціонарного хворого. ОСОБА_10 поступив з важкою черепно-мозковою травмою. За даними КТ показів до оперативного втручання не було, бо мала місце руйнація головного мозку, а не його стиснення. Як з`ясувалося пізніше, у хворого була тромбоцитипенія, тобто порушення здібності згортання крові. За таких показів, будь-яке оперативне втручання протипоказано взагалі. Але по нейрохірургії показань до оперативного вручання взагалі не було.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілого та свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового процесу, свідки перед допитом попереджалися судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилися до присяги.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий та свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні.

Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідків та потерпілого, які вони особисто давали під час судового розгляду, свідчать про індивідуальне сприйняття кожним подій, учасниками яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведення винуватості ОСОБА_7 .

Крім того, апеляційний суд враховує, що з моменту події злочину до допиту потерпілого та свідків пройшов значний проміжок часу, а отже їх показання можуть містити неточності, які обумовлюються особливостями пам`яті людини.

Також, показання потерпілого та свідків узгоджуються з сукупністю інших наявних у матеріалах провадження письмових доказів, досліджених в ході судового розгляду.

Так, суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку на довідку КП « Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР, згідно із якою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був госпіталізований у відділення анестезіології інтенсивної терапії №2, нейрохірургічного профіл., 18 травня 2023 року. Стан тяжкий, контакту продуктивному не доступний. Діагноз: тяжка закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку 3 ст., геморагічний забій обох лобних часток, лівої скроневої частки та правої потиличної частки головного мозку. Перелом потиличної кістки зліва з переходом на основу черепа, перелом передньої стінки гайморових пазух. Тромбоцитопенія.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на довідку КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР від 31.05.2023 року №06/1284, згідно із якою виклик ШМД на адресу: м. Дніпро, вул. Роторна, буд.21 (біля АТБ) до громадянина ОСОБА_10 , 36 років, був здійснений 16 травня 2023 року о 21-00 год. з номеру телефона : НОМЕР_1 , заявник- перехожий. Склад бригади екстреної медичної допомоги АНД підстанції Дніпровської станції, яка виїжджала на виклик: фельдшер з МНС ОСОБА_23 .

Крім того, суд першої інстанції навів у вироку дані, що містяться у картці виїзду швидкої медичної допомоги №896 від 16.05.2023 року на адресу: вул. Роторна, 21, біля АТБ до ОСОБА_10 , складений фельдшером ОСОБА_23 , згідно із яким встановлений попередній діагноз: синець, забій, гематома. Забій нижньої губи, алкогольне сп`яніння. В картці також зазначено: від госпіталізації відмовився.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано довідку КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР від 31.05.2023 №06/1283, згідно із якою виклик ШМД на адресу: АДРЕСА_3 до громадянина ОСОБА_10 , 37 років, були здійснені: 17.05.2023 року о 07-06, заявник- мати; 18.05.2023 року о 08-24, заявник- мати.

Крім того, суд першої інстанції навів у вироку дані, що містяться у картці виїзду швидкої медичної допомоги №158 від 17.05.2023 року на адресу: АДРЕСА_3 , складений фельдшером ОСОБА_26 , та картою виїзду швидкої медичної допомоги №187 від 18.05.2023 року на адресу: АДРЕСА_3 , складений фельдшером ОСОБА_27 .

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано протокол огляду трупу ОСОБА_10 від 02 червня 2023 року із ілюстрованою таблицею до нього, який проводився в службовому кабінеті ВАІТ №2 лікарні ім. І.І. Мечникова.

Суд першої інстанції обгрунтовано як на доказ винуватості ОСОБА_7 послався на протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 травня 2023 року, згідно із яким потерпілий ОСОБА_9 впізнав на фото №1, на якому зображений ОСОБА_7 , особу, яка 16 травня 2023 року приблизно о 21-30 год. знаходилася поруч з братом ОСОБА_10 та пропонував допомогти відвести брата додому.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано висновок судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_10 №4123, згідно із яким при експертизі трупа виявлено: закрита черепно-мозкова травма: крововилив в м`яких покривних тканинах голови в тім`яно-потиличній області по середині та зліва, перелом кісток черепу (потилична кістка, задня черепно-мозкова ямка зліва), вогнища забою речовини головного мозку базальна поверхня лівої скроневої частки, полюс лівої лобної частки, міжполушарна щілина, крововиливи під м`якими мозковими оболонками на випуклій поверхні обох півкуль, під твердою мозковою оболонкою зліва, крововиливи в м`яких тканинах обличчя лівої половини, переломи зовнішньої пластинки верхнє-щелепної пазухи зліва, синці у зовнішнього кута лівого ока з переходом на верхню та нижню повіку, на червоній каймі верхньої губи в зовнішній половині, на лівій щоці, на нижній губі в зовнішній половині, садна на перехідній каймі нижньої губи у лівого кута рота. При судово-гістологічному дослідженні масивний субарахноїдальний крововилив по типу гематоми та розповсюдженням у речовину мозку, явища фіброноїдного некрозу стінки деяких судин та васкуліта, виражена лейкоцитарно-макрофагальна реакція, подекуди з переважанням сегментоядерних лейкоцитів у ексудаті до проявів гнійного запалення, виражений позаклітинний та внутрішньоклітинний гемосидероз у м`якій оболонці лівої лобної частини головного мозку, масивні крововиливи, зокрема по типу гематоми, масивні ділянки некроза та геморогічного просякнення з вираженою перифокальною макрофагальною та гліомезенхімальною реакцією, вираженим позаклітинним та внутрішньоклітинним гемосидерозом, виражений набряк, енцефалолізис у речовині головного мозку у маркованих об`єктах лівих лобної, скроневої долей великих півкуль, у лівій півсфері мозочку та лівій таламічній області, явища васкуліта, фіброноїдного некроза стінки деяких судин, домішок незмінених еритроцитів серед гемолізованих, домішок сегментоядерних лейкоцитів у різній кількості у ексудаті в зазначених вище маркованих об`єктах головного мозку. Плазматичне просякання стінки судин, периваскулярні мікрогеморагії, прояви судинного лейкоцитоза, ознаки дистрофічних змін, набряк на збережених ділянках речовини головного мозку, зокрема маркованих середнього та довгастого мозку. Смерть ОСОБА_10 настала від закритої черепно- мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу, переломом кісток обличчя, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку. Виявлені при експертизі трупа вищеописані ушкодження прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Враховуючи локалізацію та розташування виявлених тілесних ушкоджень, механізм їх виникнення може відповідати травмі прискорення з первинним контактом травмуючого предмету з лівою половиною обличчя з приданням тілу прискорення та наступним падінням на пласку тверду поверхню з контактом тім`яно-потиличною ділянкою голови посередині та зліва. Макроскопічних морфологічних ознак захворювань, на які потерпілий міг хворіти при житті, не виявлено.

Суд першої інстанції також обгрунтовано послався у вироку на посмертний епікриз від 02 червня 2023 року, у якому вказаний клінічний діагноз: Закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку 3 ст. Геморагічний забій обох часток лівої скроневої частки та правої потиличної. Перелом потиличної кістки зліва з переходом на основу черепа, перелом передньої стінки гайморової пазухи. Перелом лівої в/щ пазухи, гемосинус. Побічна н/ч пневмонія.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано довідку огляду ОСОБА_10 черговим лікарем клінічної лікарні №6 від 18 травня 2023 року, згідно із якою: «зі слів родичів: 2 дні тому був побитий невідомим. Сам дістався до дому. За мед. допомогою одразу не звернувся. Самостійно ходив в туалет. Сьогодні не впізнав мати. Дезорієнтований, не критичний.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано висновок судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_10 №4123/2912-Е, згідно із яким смерть ОСОБА_10 настала від закритої черепно- мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу, переломом кісток обличчя, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку; при експертизі трупа виявлено: закрита черепно-мозкова травма: крововилив в м`яких покривних тканинах голови в тім`яно-потиличній області по середині та зліва, перелом кісток черепу (потилична кістка, задня черепно-мозкова ямка зліва), вогнища забою речовини головного мозку базальна поверхня лівої скроневої частки, полюс лівої лобної частки, міжполушарна щілина, крововиливи під м`якими мозковими оболонками на випуклій поверхні обох півкуль, під твердою мозковою оболонкою зліва, крововиливи в м`яких тканинах обличчя лівої половини, переломи зовнішньої пластинки верхнє-щелепної пазухи зліва, синці у зовнішнього кута лівого ока з переходом на верхню та нижню повіку, на червоній каймі верхньої губи в зовнішній половині, на лівій щоці, на нижній губі в зовнішній половині, садна на перехідній каймі нижньої губи у лівого кута рота. Виявлені при експертизі трупа вищеописані ушкодження прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Враховуючи локалізацію та розташування виявлених тілесних ушкоджень, механізм їх виникнення може відповідати травмі прискорення з первинним контактом травмуючого предмету з лівою половиною обличчя з приданням тілу прискорення та наступним падінням на пласку тверду поверхню з контактом тім`яно-потиличною ділянкою голови. Виявлені при експертизі трупу вищевказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (згідно « Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ №6 від 17.01.1995р.), є небезпечними для життя в момент спричинення та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого; враховуючи характер та розташування виявлених тілесних ушкоджень, слід вважати, що потерпілому було спричинено не менше ніж один травматичний вплив тупого твердого предмету в ліву половину обличчя, внаслідок чого тіло потерпілого, з приданим йому прискоренням, здійснило падіння на тверду пласку поверхню з первинним контактом потиличною областю голови; характер та розташування виявлених тілесних ушкоджень не суперечить можливому механізму їх утворення, зазначеному в протоколі слідчого експерименту із участю ОСОБА_7 ; характер та розташування виявлених тілесних ушкоджень не суперечить можливому механізму їх утворення, зазначеному в протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_16 ; характер та розташування виявлених тілесних ушкоджень не суперечить можливому механізму їх утворення, зазначеному в протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_19 .

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано висновок судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_10 №4123/3005-Е, згідно із яким, на питання: «Чи могла настати смерть потерпілого від удару рукою в область обличчя без наступного його падіння на тверду поверхню» експерт у підсумку зазначив: так, в залежності від об`єму спричинених ушкоджень структур головного мозку, а оскільки у даному випадку механізм травми має єдине походження ( удар, падіння, удар) і ушкодження структур головного мозку має сукупний характер, на яких було накладено елементи тривалого перебігу травмуючого процесу, то вичленити із загального об`єму ушкоджень структур головного мозку, які саме виникли від первинного травмуючого впливу в область обличчя, неможливо.

Судом першої інстанції також було допитано в судовому засіданні експерта ОСОБА_11 , який показав суду, що повністю підтримує всі складені ним експертні висновки, в тому числі висновок №4123, у якому він у підсумках виклав висновок щодо перебування виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в причинному зв`язку з настанням смерті, оскільки він має право, відповідно до Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом МОЗ №6 від 17.01.1995 року, у разі виявлення при проведенні експертизи даних, що мають значення для справи, але щодо яких питань поставлено не було, повідомити про них особу, яка призначила експертизу, або вказати на них у своїх підсумках. Він підтверджує свій висновок про те, що смерть потерпілого ОСОБА_10 настала від закритої черепно-мозкової травми і перелому кісток склепіння та основи черепу, перелому кісток обличчя, крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку. Виявлені при експертизі трупа ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Механізм отриманих тілесних ушкоджень має єдине походження удар-падіння-удар, тому ушкодження структур головного мозку має сукупний характер. У висновку він зазначив, що в залежності від об`єму спричинених ушкоджень структур головного мозку смерть потерпілого могла настати і від одного удару кулаком в область обличчя. Під час проведення слідчого експерименту обвинувачений говорив про те, що займався єдиноборствами. Сила удару була великою. Але вичленити із загального об`єму ушкоджень структур головного мозку, які саме виникли від удару кулаком в обличчя, а які саме виникли від удару потиличною частиною голови об тверду поверхню, - не можливо, оскільки механізм отриманих тілесних ушкоджень має єдине походження удар-падіння-удар.

Суд першої інстанції обгрунтовано як на доказ винуватості ОСОБА_7 послався на протокол проведення слідчого експерименту від 23 травня 2023 року з відеозаписом до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_16 , в ході якого свідок показав місце вчинення кримінального правопорушення, розповів про механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, зокрема про те, як потерпілий ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_7 і поклав йому на плече руку, показав на статисті, як ОСОБА_10 , стоячи обличчям до ОСОБА_7 штовхнув його обома руками в праве та ліве плече, а також показав, як ОСОБА_7 замахнувся та кулаком правої руки наніс один удар в область щелепи ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_10 впав обличчям догори, спиною на дорогу та вдарився головою о дорожнє покриття.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано протокол проведення слідчого експерименту від 23 травня 2023 року з відеозаписом до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_19 , в ході якого свідок показала місце вчинення кримінального правопорушення, розповіла про механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, зокрема про те, як потерпілий ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_7 і поклав йому на плече руку, а також показала на статисті, як ОСОБА_10 , стоячи обличчям до ОСОБА_7 штовхнув його обома руками в плечі, а також показала, як ОСОБА_7 замахнувся та кулаком правої руки наніс один удар ОСОБА_10 в область щелепи зліва, після чого ОСОБА_10 впав на дорогу обличчям догори та вдарився головою.

Суд першої інстанції також обгрунтовано послався у вироку на протокол проведення слідчого експерименту від 14 травня 2023 року із план-схемою та відеозаписом до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_17 , в ході якого свідок показав місце, де він побачив ОСОБА_10 , який сидів на бетонному покритті, обпершись об паркан поруч з магазином на вході до торгівельних прилавків базару «Придніпровський». Також показав на статисті, як саме сидів ОСОБА_10 , де стояв ОСОБА_7 , ОСОБА_28 та ОСОБА_16 . Розказав, що ОСОБА_7 поливав обличчя ОСОБА_10 водою, оскільки останній був непритомний, а на його обличчі була кров.

Суд першої інстанції також обгрунтовано послався у вироку на протокол проведення слідчого експерименту від 15 червня 2023 року із план-схемою, фототаблицями та відеозаписом до нього, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_7 , спеціаліста ОСОБА_11 , в ході якого підозрюваний показав, де він 16 травня 2023 року зустрів ОСОБА_16 , ОСОБА_19 і ОСОБА_10 . Показав місце, де до нього підійшов ОСОБА_10 і поклав руку на його плече. На статисті показав, як він наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_10 . Потім показав на куклі - статисті як саме та де на бетонному покритті впав ОСОБА_10 , та місце, де він надавав допомогу ОСОБА_10 .

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано протокол проведення слідчого експерименту від 15 червня 2023 року з фототаблицею, план-схемою та відеозаписом до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_16 , в ході якого свідок показав механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , на статисті показав як ОСОБА_10 правою рукою штовхнув ОСОБА_7 в ліве плече, як ОСОБА_7 наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_10 зліва, як ОСОБА_10 впав на бетоне покриття, як ОСОБА_7 підняв ОСОБА_10 і відтягнув його до паркану та посадив його, обперши об паркан.

Суд першої інстанції також обгрунтовано послався у вироку на протокол проведення слідчого експерименту від 15 червня 2023 року з фототаблицею, план-схемою та відеозаписом до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_19 , в ході якого свідок показала механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , на статисті показала як ОСОБА_10 поклав свою праву руку на плече ОСОБА_7 , як ОСОБА_10 штовхнув ОСОБА_7 обома руками в праве та ліве плече, як ОСОБА_7 замахнувся та наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_10 зліва, як ОСОБА_10 впав обличчям догори, вдарившись головою о бетоне покриття, як ОСОБА_7 підтягнув ОСОБА_10 до паркану, обперши його спиною та поливав його водою аби привести до тями.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано протокол огляду речей (предметів) від 21 липня 2023 року та CD-R диск до нього, згідно із яким об`єктом огляду є CD-R диск, наданий КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР, на якому містяться аудіозаписи виклику екстреної медичної допомоги від 16 травня 2023 року, 17 травня 2023 року, 18 травня 2023 року до потерпілого ОСОБА_10 .

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними та допустимими для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, суд першої інстанції надав їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. При цьому дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного в частині 2 статті 121 КК України діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що в ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Встановлюючи суб`єктивні ознаки складу злочину умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), судам необхідно виходити з того, що ознаками суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в прямій і непрямій формі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 своєю правою рукою, зжатою в кулак, умисно наніс один удар в ліву частину обличчя ОСОБА_10 , від якого останній, з висоти власного зросту, впав на асфальт обличчям догори, вдарившись потиличною частиною голови, після чого втратив свідомість, розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, які були активними, між ними та наслідками у вигляді заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, що у подальшому спричинило його смерть, існував прямий причинний зв`язок. Згідно висновку експерта, при експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено: закрита черепно-мозкова травма: крововилив в м`яких покривних тканинах голови в тім`яно-потиличній області по середині та зліва, перелом кісток черепу (потилична кістка, задня черепно-мозкова ямка зліва), вогнища забою речовини головного мозку базальна поверхня лівої скроневої частки, полюс лівої лобної частки, міжполушарна щілина, крововиливи під м`якими мозковими оболонками на випуклій поверхні обох півкуль, під твердою мозковою оболонкою зліва, крововиливи в м`яких тканинах обличчя лівої половини, переломи зовнішньої пластинки верхнє-щелепної пазухи зліва, синці у зовнішнього кута лівого ока з переходом на верхню та нижню повіку, на червоній каймі верхньої губи в зовнішній половині, на лівій щоці, на нижній губі в зовнішній половині, садна на перехідній каймі нижньої губи у лівого кута рота. Смерть ОСОБА_10 настала від закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу, переломом кісток обличчя, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку. Виявлені при експертизі трупа вищеописані ушкодження прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію та характер утворення тілесного ушкодження свідчать про те, що ОСОБА_7 , умисно завдаючи удар в життєво важливий орган людини, яким є голова, з прикладанням значної сили, усвідомлюючи, що потерпілий перебуває у нестабільному стані, оскільки був у нетверезому стані, розраховував на особливу силу удару і такі можливі наслідки, як падіння, удар головою об дорожнє покриття, від чого здоров`ю потерпілого буде спричинено тяжку шкоду. При чому тяжкість цих наслідків у його свідомості не було конкретизовано, тобто він діяв з невизначеним і непрямим умислом. У такому випадку є всі підстави констатувати наявність непрямого невизначеного (неконкретизованого) умислу в діях ОСОБА_7 щодо спричинення потерпілому ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження. Щодо спричинення смерті потерпілому, то в діях ОСОБА_7 має місце необережна форма вини.

За фактичними обставинами, встановленими судом першої інстанції, дії ОСОБА_7 мали активний характер, були протиправними, між ними і їх наслідками у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть, існував прямий причинний зв`язок.

Під час судового розгляду встановлено, що обстановка та обставини події, динаміка їх розвитку і спосіб вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 , завдання ним умисного удару з великою силою в життєво важливий орган людини, яким є голова, цілеспрямованість і локалізація нанесеного удару ОСОБА_10 , свідчать про наявність у діях обвинуваченого всіх об`єктивних і суб`єктивних складових злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Отже, апеляційний суд вважає, що місцевий суд ретельно перевірив усі обставини кримінального правопорушення, дав відповідно до ст. 94 КПК України оцінку всім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії винного слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України.

З матеріалів провадження видно, що твердження сторони захисту, що у ОСОБА_7 був відсутній умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , викладених у апеляційній скарзі, є аналогічними тим, що обвинувачений та сторона захисту вже висловлювала у суді першої інстанції. Із вироку по провадженню видно, що зазначені твердження визнані такими, що не грунтуються на матеріалах провадження. Свої висновки, із якими погоджується апеляційний суд, із цього питання суд належним чином мотивував. Вони підтверджені доказами, які суд ретельно перевірив і належно оцінив. У апеляційній скарзі захисника не наведено інші, не досліджені судами докази, якими б спростовувались висновки суду за обговорюваним твердженням.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку.

При цьому всупереч доводам в апеляційній скаргзі суд першої інстанції надав оцінку як показанням обвинуваченого, так і іншим наявним у матеріалах провадження доказам з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку.

Доводи захисника про те, що ані стороною обвинувачення, ані судом не встановлено, що до потерпілого був застосований спеціальний прийом з будь-якого виду єдиноборств, який однозначно міг призвести до падіння з послідуючим настанням тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого, не спростовують факту спричинення ОСОБА_7 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть ОСОБА_10 .

Відповідно до висновків судово-медичних експертиз, зокрема висновку судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_10 №4123/2912-Е, у потерпілого діагностовано тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких, які є небезпечними для життя в момент спричинення та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого, що й обумовлює правову оцінку дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.

Таким чином, посилання захисника на відсутність у обвинуваченого спеціальної фізичної підготовки або навичок володіння бойовими прийомами не впливають на нанесення обвинуваченим умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги захисника, що ОСОБА_7 знаходився в стані оборони та згідно з Конституцією України та Кримінального кодексу України мав право захищати своє життя та здоров`я, а також, що він боявся стояти рядом з потерпілим, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_7 перебував в стані необхідної оборони.

Посилання сторони захисту на відомості про протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_10 , який штовхнув його в плечі, не впливають на висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 .

Апеляційний суд вважає, що зазначені обставини виключають також можливість випадкового завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_29 , як про це зазначає в своїй апеляційній скарзі захисник.

Доводи ж захисника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що обвинувачений значно молодший за віком від потерпілого, нижчий за зростом та менший комплекцією, є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовані всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.

Апеляційний суд не приймає доводи захисника і про те, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що потерпілий мав хронічне захворювання тромбоцитопенію та судом першої інстанції не з`ясовано чи є причино-наслідковий зв`язок між цією хворобою та смертю потерпілого, оскільки відповідно до висновку судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_10 №4123, виявлені при експертизі трупа ушкодження прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Під час судового провадження суд першої інстанції, дотримуючись вимог статей 10, 22 КПК України, перевірив доводи сторони обвинувачення та захисту, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, суд першої інстанції під час розгляду справи з`ясував усі передбачені ст. 91 КПК України обставини, обґрунтовано визнавши докази достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Таким чином, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Із матеріалів кримінального провадження, журналів судового розгляду та їх технічної фіксації, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги захисника повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, та наведені на їх обґрунтування аргументи були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтом не спростована.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку та закриття кримінальне провадження № 0000306 від 23 травня 2023 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаними можливостями їх отримати, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник.

Не заслуговують на увагу і твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_9 не може бути визнаний потерпілим та не є особою, якій відшкодовується моральна шкода, оскільки він не проживав однією сі`мєю з потерпілим ОСОБА_10 , з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим визнається фізична особа, якій кримінальним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Закон не ставить визнання особи потерпілою у залежність від факту спільного проживання з особою, якій безпосередньо заподіяно шкоду.

Наявність родинних зв`язків та встановлений факт заподіяння моральної шкоди у зв`язку з спричиненням обвинуваченим умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть його брата ОСОБА_10 , є достатніми підставами для визнання його потерпілим.

Таким чином, апеляційний суд вважає вказані доводи сторони захисту необґрунтованими та такими, що не спростовують правомірність визнання брата потерпілим та його права на відшкодування моральної шкоди.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК України і врахував усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране в межах санкцій частин та статтей Кримінального кодексу України покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4