РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Провадження № 1-кп/510/389/25

Справа № 510/1806/25

04 вересня 2025 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000848 від 10 червня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , судимостей не маючого на підставі ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

встановив:

У провадженні Ренійського районного суду Одеської області знаходиться зазначений обвинувальний акт разом з доданими до нього документами, за яким ухвалою судді Ренійського районного суду Одеської області від 02 вересня 2025 року призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 липня 2025 року продовжено строк запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до 11 вересня 2025 року, тобто, на теперішній час, термін дії запобіжного заходу спливає.

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з посиланням на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, а також на доцільність застосування саме такого запобіжного заходу виходячи з положень п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України.

У судовому засіданні прокурор просив суд клопотання задовольнити та продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.

Потерпілий до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, надав суду заяву, про проведення підготовчого судового засідання 04 вересня 2025 року у його відсутності.

Обвинувачений та його захисник проти продовження строку тримання під вартою заперечували, проте захисник звернула увагу на не можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу у зв`язку з тяжкістю кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 .

Суд, розглянувши клопотання, обвинувальний акт та заслухавши пояснення учасників кримінального провадження приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом.

У ч. 3 ст. 315 КПК України зазначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Виходячи з положень ст. 199 КПК України, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його вини, існує ризик того, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року, Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Рішенням Європейського суду з прав людини «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень».

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

З огляду на викладене, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку суду, є доведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, суд приймає до уваги встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ч. 4 ст. 95, ст. 224 КПК України, а саме: суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК України.

Зважаючи на те, що судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато та потерпілий і свідки судом допитані не були, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також є доведеним, оскільки ОСОБА_5 може впливати на них з метою схиляння їх до зміни своїх показань у суді на свою користь, так як ознайомлений із матеріалами досудового розслідування під час виконання вимог ст. 290 КПК України та йому відомі їх адреси проживання.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою суду не надано та у судовому засіданні не встановлено.

Суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини. Таким чином, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки він обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення Європейського суду з прав людини «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , оскільки застосування менш суворих запобіжних заходів може виявитися недостатнім для запобігання існуючим ризикам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 331, 376, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою терміном на два місяці, тобто до 04 листопада 2025 року.

Строк дії ухвали обчислювати з 04 вересня 2025 року.

Ухвала суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою припиняє свою дію 04 листопада 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченому, який тримається під вартою у той же строк з моменту вручення її копії.

Суддя ОСОБА_7