Справа № 751/5466/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/323/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

09 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8 .

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області, громадянину України, з вищою освітою, одруженому, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючому лікарем-психіатром ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованому в АДРЕСА_1 , фактично проживаючому в АДРЕСА_2 , раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою на строк до 23 липня 2025 року, без визначення розміру застави.

Задовольняючи подання, слідчий суддя вказав на обґрунтованість підозр у вчиненні інкримінованих злочинів, доведеність та наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшилися та не зникли, а досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не завершене з об`єктивних причин. На даний час для обрання щодо ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, або ж визначення альтернативного запобіжного заходу, як про це просив захисник, відсутні підстави.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 скасувати, постановити нову, якою при продовженні строків тримання під вартою, визначити заставу у мінімальному розмірі, передбаченому законом.

Звертає увагу, що матеріалами кримінального провадження, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 нібито підтверджується тим, що є виключно показаннями особи, залученої до конфіденційного співробітництва з правоохоронними органами. Отже, дана особа могла обмовити ОСОБА_6 з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів з метою поліпшення показників з розкриття злочинів відповідної категорії, тобто, мова може йти про провокацію злочину з боку правоохоронців.

За понад півтора роки розслідування даного кримінального провадження група слідчих нічого не змогла виявити у діях ОСОБА_6 , тому вдалась до провокації злочину. За таких обґрунтувань, твердження сторони обвинувачення про скоєння підозрюваним інкримінованих діянь є тільки припущенням, а тому повідомлення про підозру є необґрунтованим.

Навівши ряд рішень Європейського суду з прав людини щодо врахування ризиків під час обрання або продовження строку тримання особи під вартою, захисник вказує на те, що ОСОБА_6 немає наміру вчиняти іншого кримінального правопорушення чи продовжувати те, у вчиненні якого підозрюється, адже цьому не надано доказів,а відтак, це є лише припущенням.

Вказує на те, що у ч. 4 ст. 183 КПК України йдеться про право суду, а не обов`язок не визначати розмір застави у кримінальному провадження щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

Вважає, що при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею не було враховано Рішення другого сенату Конституційного Суду України, який аналізуючи частину першу ст. 183 КПК України, звернув увагу, що законодавець визначив застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 Кодексу без доведення прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК. Однак, це не позбавляє можливості слідчого суддю, суд застосувати інший більш м`який запобіжний захід, визначений Кодексом. Конституційний суд вважає, що під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 Кодексу, застосувати заставу, як більш м`який запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Таким чином, за ч. 6 ст. 176 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

Враховуючи той факт, що підозрюваний має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одному з яких лише 2 роки, дружину, батьків, які є пенсіонерами, за кордоном не перебував та під час введення воєнного стану на території України, будучи військовозобов`язаним, не має можливості перетнути державний кордон, має вищу медичну освіту, є дипломованим лікарем з багаторічним досвідом, працює в декількох медичних закладах, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, під час активних бойових дій та окупації лікарні військовими росії без жодних умов продовжував працювати, надавав допомогу психічно хворим пацієнтам та виконував іншу підсобну роботу для забезпечення функціонування закладу, що красномовно говорить про високі особисті моральні та людські якості ОСОБА_6 , який має бездоганну ділову та особисту репутацію, захисник вважає, що існують усі підстави для визначення його підзахисному розміру застави.

Крім того вказує, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя не мала прав розглядати дане клопотання та мала заявити собі самовідвід, оскільки задовольняла клопотання слідчого у цьому ж провадженні про тимчасовий доступ до речей та документів, внаслідок чого мала сформовану правову позицію щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 . Ці обставини обґрунтовано викликають сумніви у неупередженості слідчого судді.

Також вважає, що клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою було подано не уповноваженою особою, так як підслідність за ст. 114-1 КК України, визначена ст. 216 КПК України, за слідчими органами органів безпеки. Постанова прокурора про визначення іншої підслідності в порядку ч. 10 ст. 216 КПК України.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, вказував на відсутність доказів, які б підтверджували обґрунтованість оголошеної ОСОБА_6 підозри, на відсутність доказів, які б підтверджували наявність заявлених стороною обвинувачення ризиків, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звертав увагу на характер та тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , достатність доказів, якими обґрунтовується підозра, саме на даному етапі досудового розслідування для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів судового провадження, СУ ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000572 від 07 лютого 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

В рамках досудового розслідування 28 травня 2025 року ОСОБА_6 був затриманий у порядку ст. 615 КПК України та 29 травня 2025 року йому було вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2025 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 червня 2025 року, без визначення розміру застави.

Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України триває до 29 липня 2025 року та може бути продовжений в порядку, передбаченому ст.ст. 295, 295-1 КПК України.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як безпідставно вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку, з викладенням доказів на доведення кожного з елементів оголошеної та врученої підозри.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Право сторони захисту на оскарження законності оголошення підозри, її обґрунтованості, вмотивованості врученого повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, дотримання чи порушення порядку його вручення, тощо законодавцем закріплено в пункті 16 ч. 3 ст. 42 та пункті 10 частини 1 статті 303 КК України.

У даному конкретному провадженні слідчим суддею докази оцінюються лише з огляду на те, що вони підтверджують ймовірність того, що підозрюваним можливо вчинене кримінальне правопорушення. Встановлення фактичних обставин для підтвердження цих доказів, надання оцінки зібраним доказам, ухвалення рішення про провокацію в діях правоохоронного органу, надання оцінки показанням свідків, тощо є наступними, до того ж різними, етапами досудового розслідування та судового розгляду, наслідком якого є ухвалення остаточного судового рішення.

Аналіз належності та допустимості наданих слідчим доказів, викладення мотивів того, який з елементів кримінального правопорушення ними доводиться чи спростовується не віднесений до переліку питань, які мають вирішуватись під час вирішення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу/продовження строку запобіжного заходу.

На даному етапі досудового розслідування, наданих стороною обвинувачення доказів достатньо для того, щоб стверджувати про те, що кримінальні правопорушення були вчинені та до їх вчинення може бути причетний ОСОБА_6 . Всі інші вказані захисником обставини вирішенню в рамках даного судового провадження не підлягають.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З долучених до клопотання матеріалів убачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, за які в сукупності передбачене покарання до десяти років позбавлення волі. Встановлені обставини вчинення інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, вказують на можливість їх вчинення групою осіб за попередньою змовою, при цьому, кримінальні правопорушення, пов`язані саме із наданням послуг особам, які не мають на це законних підстав, щодо їх виключення з військового обліку, що в подальшому сприяло незаконному перетину кордону таким особам чоловічої статі з метою уникнути призову до лав ЗСУ під час оголошеної загальної мобілізації, що підвищує ризик ухилення підозрюваного від досудового слідства та суду.

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника про мотиви, якими прокурор обґрунтував клопотання та мотиви слідчого судді при задоволенні цього клопотання, а також вказівка на незгоду сторони захисту з доводами сторони обвинувачення, не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та не спростовують висновків слідчого судді про можливість допущення ним неналежної процесуальної поведінки при обранні іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Більш того, на спростування заявлених стороною обвинувачення ризиків, стороною захисту не наведено жодного вагомого аргументу, який міг би бути оцінений колегією суддів.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_6 не має наміру вчиняти інше кримінальне правопорушення або ж продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, не приймається до уваги, оскільки такий ризик не був встановлений слідчим суддею, про що не обізнаний захисник.

Колегія суддів наголошує, що на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не перевіряє докази на доведення тих ризиків, які вже були встановлені в судовому порядку при обранні запобіжного заходу, як безпідставно намагається довести захисник в апеляційній скарзі.

Слідчий суддя лише перевіряє наявність обставин, які вказують, що раніше встановлені ризики не зменшились, аж настільки, щоб вважати, що їм можна запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, або не зникли зі сплином часу та внаслідок проведених слідчих дій в рамках досудового розслідування. Лише встановлення нових ризиків, зобов`язує слідчого суддю перевірити докази про їх доведення.

Тобто, на даний час, обраний вид запобіжного заходу повністю запобігає встановленим ризикам можливої не процесуальної поведінки підозрюваного.

Твердження захисника про те, що заявлені стороною обвинувачення ризики є припущенням, не приймаються до уваги, оскільки їх наявність обґрунтована тяжкістю кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , обставинами їх вчинення, роллю підозрюваного у їх вчиненні, тих благ та можливостей, які він отримав для себе в результаті вчинення кримінально карних дій.

Більш того, на даному етапі досудового розслідування зарано говорити про зменшення заявлених стороною обвинувачення ризиків аж настільки, щоб вирішувати питання про зміну запобіжного заходу, адже досудове розслідування триває, не всі тимчасові доступи до речей і документів проведені, отже, не проведений огляд цих речей і документів, які можуть мати значення у кримінальному провадженні, не отримані висновок почеркознавчої експертизи та матеріали щодо огляду мобільних телефонів і ноутбуків, не вирішено питання про зміну раніше повідомленої підозри всім особам, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень за попередньою змовою, отже, не всі слідчі та процесуальні дії виконані, що також свідчить про обґрунтованість всіх заявлених ризиків.

Тобто, на даний час існують об`єктивні причини через які досудове розслідування не може бути завершене до закінчення дії попередньої ухвали, проведення вказаних слідчих і процесуальних дій необхідно для всебічного, повного та об`єктивного розслідування у кримінальному провадженні органу досудового розслідування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, як про це слушно зауважила захисник, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. При цьому, суду надано можливість не визначати для таких осіб альтернативних запобіжних заходів.

Слідчий суддя при ухваленні судового рішення керується виключно вимогами законодавства, які у даному конкретному провадженні є безальтернативними та категоричними, з огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 .

Отже, рішення слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду не було встановлено достатніх підстав вважати, що інший запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі буде здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , при тому, що положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України, визначено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114 - 2, 258-258 - 6, 260, 261, 437-442 1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті (тримання під вартою).

Положення цієї частини статті 176 КПК України є діючими, не визнані неконституційними, а отже, є обов`язковими для суддів всіх інстанцій, що виключає обов`язок слідчого судді вирішувати питання про можливість застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 114-1 КК України іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, за умови обґрунтованості пред`явленої підозри та доведеності наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Щодо вимоги захисника про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до змісту чинної редакції абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109114-2, 258258-6, 260, 261, 402405, 407, 408, 429, 437442 КК України.

Отже, вказавши, що суд має право не визначати розмір застави, законодавець відніс можливість визначення розміру застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів певних категорій до дискреційних повноважень суду.

У даному провадженні, з огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , час вчинення цих правопорушень оголошений воєнний стан в країні та загальна мобілізація, складність розслідування та судового розгляду такої категорії справ та значний обсяг слідчих і процесуальних дій, які необхідно виконати для проведення об`єктивного й неупередженого досудового розслідування та судового розгляду, перевірки доказів не тільки сторони обвинувачення, а й сторони захисту для того, щоб постановити законне й справедливе судове рішення, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для визначення підозрюваному розміру застави. Не наведено таких підстав і стороною захисту, адже відомості щодо особи підозрюваного, його ділової репутації та поведінки під час виконання обов`язків лікаря, не є виключними обставинами, які визначають , що особі може бути визначений розмір застави.

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання слідчого.

Доводи апеляційної скарги захисника, що слідчий суддя суду першої інстанції не мав права повторно брати участь в розгляді клопотання про продовження строків тримання під вартою, прямо суперечать змісту ч.1 ст. 76 та не є обставинами, передбаченими п.4 ч.1 ст. 75 КПК України для відводу слідчого судді.

Згідно Положення про автоматизовану систему документообігу суду передача судової справи раніше визначеному судді, судді-доповідачу проводиться щодо клопотань (подань, скарг), які надійшли в межах одного кримінального провадження (за номером ЄРДР), якщо інший порядок не визначений зборами суддів. Відповідно слідчий суддя, який надавав дозвіл на доступ до речей і документів, може розглядати клопотання про взяття підозрюваного під варту, і попередня участь в розгляді клопотання слідчого не є підставо для сумнівів у неупередженості слідчого судді.

Щодо порушення правил підслідності в рамках даного кримінального провадження, то колегія суддів вважає такі доводи сторони захисту такими, що не підлягають розгляду у даному провадженні та не віднесені до компетенції слідчого судді у провадженні під час розгляду клопотання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

Вирішення питання підслідності є окремим питанням, вирішення якого регламентується положеннями кримінального процесуального закону. При цьому, сторона захисту не позбавлена права звернутися з відповідним клопотанням про вирішення питання щодо підслідності до прокурора у кримінальному провадженні.

З матеріалів судової справи вбачається, що кримінальне провадження було розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, , відповідно слідчі органи Національної поліції здійснюють досудове розслідування, що не суперечить змісту ст. 216 КПК України. Якщо під час досудового розслідування були встановлені інші кримінальні правопорушення, вчинені особою. щодо якої ведеться досудове розслідування, і які не підслідні тому органу у кримінальному провадженні, прокурор, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням, у разі неможливості виділення цих матеріалів в окреме провадження, своєю постановою визначає підслідність усіх цих кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422. 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2025 року про продовження строків тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11