КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/5889/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3270/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Степанокерт Вірменія, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року задоволено клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у межах строку досудового розслідування, а саме до 02.06.2025 року включно.

Одночасно визначено підозрюваному ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, яка протягом дії ухвали може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Голосіївського районного суду м. Києва.

Підозрюваний або заставодавець мають у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, з одночасним покладанням відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків:

- прибувати за викликом до прокурора, слідчого та слідчого судді на їх першу вимогу, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк заздалегідь повідомити про це зазначених осіб;

- не відлучатися з Київської області без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді;

- повідомляти слідчого, прокурора чи слідчого суддю про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків визначено на 2 місяці в межах строку досудового розслідування, а саме до 03.06.2025 року включно.

Роз`яснено підозрюваному, що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Роз`яснено, що у відповідності до ч. 10 ст. 182 КПК України у разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст. 194 КПК України.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора у вказаному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування апеляційної скарги, захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, такою що прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, без посилань на належні та допустимі докази, які прокурором на підтвердження як існування ризиків, так і обґрунтованості підозри надані не були, що як наслідок призвело до прийняття незаконного рішення.

Зазначає, що до клопотання прокурором не було надано жодного доказу на які останній посилався б як на існування обґрунтованості пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , так само суду не було надано жодного доказу на існування ризиків, на які посилався в своєму клопотанні прокурор.

Відносно обґрунтованості підозри захисник зазначає, що 03.04.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.02.2025 року був проведений обшук у приміщенні гаражного приміщення № НОМЕР_1 ГК «Мрія» за адресою: Київська область, м. Вишгород, по вулиці Шолуденка. Під час проведення обшуку як з самого гаражного приміщення так і автомобіля, який знаходився в ньому будь яких речей, які зазначені в ухвалі слідчого судді або мали б значення для кримінального провадження, вилучено не було.

Отже, на думку захисника, підозра пред`явлена за формальним признаками, без відповідних належних та допустимих доказів. У випадку, коли прокурор посилається в якості підтвердження обґрунтованості підозри на покази свідків, надаючи при цьому протоколи допитів, то і в цьому випадку суд не може в силу ст. 95 КПК України посилатися в судовому рішенні на ці покази, а зобов`язаний був за власною ініціативою, навіть якщо про це не клопоче прокурор або сторона захисту, викликати та допитати цих свідків в судовому засіданні, тим самим надаючи можливість провести об`єктивний, неупереджений розгляд справи, не порушуючи при цьому право сторони захисту на проведення перехресного допиту у відповідності до ст. 87 КПК України. Однак суд цього не зробив чим, істотно порушив права як підозрюваного на захист так і безпосередньо права захисту.

Апелянт наголошує, що прокурор до даного клопотання не надав суду належних та допустимих доказів.

Таким чином, суд приймаючи оскаржуване рішення, зобов`язаний був відмовити прокурору у його задоволенні, оскільки окрім переліку ризиків, які зазначені в ст. 177 КПК України, останнім не було надано жодного доказу, а отже прокурор не довів тих обставин, що виправдовують застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного.

Крім цього, захисник в апеляційній скарзі посилається на недоведеність ризиків на які посилався прокурор і які були прийняті до уваги судом.

Зокрема, щодо ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, захист стверджує, що даного ризику не існує, оскільки ОСОБА_7 має усталені суспільні зв`язки, має родину, а саме: літніх батьків, дружину, двох малолітніх дітей, яких забезпечує, маючи власну автомайстерню.

З врахуванням тієї обставини, що, дійсно, останній притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння особливо тяжких злочинів і перебуваючи спочатку під вартою, потім під цілодобовим, а потім нічним домашнім арештом, і потім під особистим зобов`язанням, жодного разу не порушив процесуальні обов`язки, які на нього покладалися судом, підстав для тверджень щодо ймовірності останнього переховуватися не існує. Такі твердження є тільки припущенням сторони обвинувачення і не ґрунтуються на реальних фактах.

Також апелянт вважає, що ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є тільки припущенням з боку обвинувачення, який не підтверджується жодним доказом.

Звертає увагу на те, що під час обшуку, як в гаражному приміщенні, так і в автомобілі, який там знаходився, а також за місце проживанням ОСОБА_7 будь-які речі, які мали б статус доказів вилучено не було.

Окремо звертає увагу на те, що на даній стадії розгляду справи, всі докази перебувають у розпорядженні безпосередньо у сторони обвинувачення. Зазначаючи про те, що підозрюваний може знищити або спотворити будь-які докази, сторона обвинувачення фактично стверджує про неможливість власними силами та засобами зберігати докази.

Апелянт стверджує, що ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні також відсутній, оскільки в даному кримінальному провадженні немає потерпілих.

Стосовно понятих та свідків захист стверджує, що будь яка спроба ОСОБА_7 не тільки впливу а навіть спілкування з цими особами одразу призведе до зміни запобіжного заходу, а тому не в інтересах останнього впливати і навіть спілкуватися з ними.

Ризик того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на думку апелянта, взагалі є абсурдним, оскільки змушує суд користуватися не безпосередніми доказами, а вдаватися до ймовірності та припущень відносно того, що ОСОБА_7 може зробити, а що не може, тобто вдається до припущень.

Не підтверджується на переконання захисника і ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Дійсно ОСОБА_7 притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння особливо тяжких злочинів, однак в своєму клопотанні прокурор не зазначив про рішення судів, які розглядали цю справу.

Так, згідно вироку Обухівського районного суду Київської області від 04.11.2022 року, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , були визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено останнім покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України останніх було звільнено від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком два роки та покладені процесуальні обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 визнані невинуватими та виправдані в пред`явленому обвинуваченні за ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення вказаних кримінальних правопорушень останніми.

Отже, ОСОБА_7 був визнаний невинуватим у скоєнні особливо тяжких злочинів і даний вирок суду першої інстанції залишений ухвалою Київського апеляційного суду від 07 травня 2024 року та постановою Кримінального Касаційного Суду від 18 грудня 2024 року в силі.

Щодо іспитового строку покарання, то 04.11.2024 року цей строк закінчився і ОСОБА_7 вважається не судимим.

Тому, захисник вважає, що даний ризик існує формально, оскільки жодним доказом не підтверджений. Після прийняття вироку Обухівським районним судом Київської області ОСОБА_7 не фігурував в жодній справі. Більше того, після вторгнення країни агресора на територію нашої держави ОСОБА_7 в числі перших приймав участь в захисті нашої країни, перебуваючи в ТРО м. Вишгорода.

Спроба ОСОБА_7 порушити закон призведе до того, що останній може опинитися в СІЗО, а тому не в інтересах останнього навіть думати про це.

Апелянт звертає увагу і на тому, що зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт призведе до позитивних наслідків, так як підозрюваний буде весь час під контролем правоохоронних органів, та дасть можливість останньому допомагати власній родині та дітям.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000199 від 14.02.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

03.04.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберігання та збуті вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

04.04.2025 року слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 за погодження з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, день та місці, але до 08.03.2025 року, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на придбання та збут вогнепальної зброї та бойових припасів, для реалізації якого він за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 14 год. 30 хв. 08.03.2025 року, у невстановленої слідством особи незаконно придбав бойову нарізну зброю - автомат моделі «АКС-74», 30 патронів, що належать до боєприпасів нарізної вогнепальної зброї, після чого розпочав їх незаконно зберігати у невстановленому досудовим розслідуванням місці, з метою збуту.

08.03.2025 року, перебуваючи на території гаражного кооперативну ГБК «Мрія», який розташований за адресою Київська область, м. Вишгород, вул. Шолуденка, ОСОБА_7 о 14 год. 30 хв. 08.03.2025 року, незаконно збув ОСОБА_13 , бойову нарізну зброю, а саме автомат моделі «АКС-74», та 30 патронів, що належать до боєприпасів нарізної вогнепальної зброї за грошові кошти в сумі 800 доларів США, що еквівалентно 33 019 грн. 36 коп.

Крім цього, ОСОБА_7 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин у невстановленої особи незаконно придбав одну гранату Ф-1 із запалом УЗРГМ до неї, та одну гранату GHO-1 RDX із запалом AF11, що належать до вибухових пристроїв, та зберігав їх у невстановленому досудовим розслідуванням місці, з метою збуту. 14.03.2025 року, перебуваючи на території гаражного кооперативну ГБК «Лісний», який розташований за адресою Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова 1-Д, ОСОБА_7 о 17 год. 10 хв. 14.03.2025 року, незаконно збув ОСОБА_13 вищезазначені вибухові пристрої за грошові кошти в сумі 150 доларів США, що еквівалентно 6 229 грн.

Такі діяння ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані як незаконне придбання, зберігання та збут вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, про що йому 23.04.2025 повідомлено про підозру.

Обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_7 доводиться зібраними у ході досудового розслідування доказами, частина з яких додана до клопотання.

Слідчий вважає, що існує ризик переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, з корисливих мотивів, за який передбачено покарання у виді позбавлення воді від 3 до 7 років. На думку слідчого, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, у разі визнання його винним, неможливість ухилитись від кримінальної відповідальності, у підозрюваного є підстави для переховування.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий обґрунтовує тим, що підозрюваний у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, матиме можливість знищити, змінити, спотворити, або приховати речові докази, які можуть доводити його причетність до вчинення кримінального правопорушення, а також може спілкуватися із особами, яким можуть бути відомі обставини вчинення кримінального правопорушення, відтак обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити ізолювання останнього від спілкування з даними особами.

Ризик незаконного впливу на свідків слідчий обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 , зловживаючи своїми зв`язками та відносинами, має можливість впливати на вже встановлених під час досудового розслідування свідків.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 може продовжити свою кримінально-протиправну діяльність та вчинити новий умисний злочин, враховуючи, що він притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, хоча і є особою, яка на даний час не має судимостей.

На думку слідчого, застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам. Вік та стан його здоров`я не перешкоджають триманню останнього під вартою. Характер та фактичні обставини інкримінованого підозрюваному злочину свідчать про його підвищену суспільну небезпеку.

Зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, обставини, за яких він вчинений, слідчий просить визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Вважає, що внесення застави саме у такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зупинення його злочинної діяльності.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року задоволено клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у межах строку досудового розслідування, а саме до 02.06.2025 року включно.

Одночасно визначено підозрюваному ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, яка протягом дії ухвали може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Голосіївського районного суду м. Києва.

Підозрюваний або заставодавець мають у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний буде вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, з одночасним покладанням відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків:

- прибувати за викликом до прокурора, слідчого та слідчого судді на їх першу вимогу, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк заздалегідь повідомити про це зазначених осіб;

- не відлучатися з Київської області без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді;

- повідомляти слідчого, прокурора чи слідчого суддю про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків визначено на 2 місяці в межах строку досудового розслідування, а саме до 03.06.2025 включно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Зокрема, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджують докази, які додані до клопотання, а саме: протоколи допиту свідка ОСОБА_13 від 19.02.2025 та 08.03.2025, протоколи про використання заздалегідь ідентифікованих засобів від 08.03.2025, 14.03.2025; протокол огляду покупця від 08.03.2025, 14.03.2025; протоколи огляду місця події від 08.03.2025, 14.03.2025; протоколи допиту свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 08.03.2025, свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 від 14.03.2025; висновки експерта від 25.03.2025 № CE-19-25/18932-ВТХ за результатами судової вибухово-технічної експертизи; висновком експерта від 21.03.2025 № CЕ-19/111-25/15255-БЛ за результатами судової вибухово-технічної експертизи; рапорт оперативних співробітників УСР у м. Києві ДСР НП України, в яких підтверджується факти вчинення кримінальних правопорушень; інші матеріали кримінального провадження у їх сукупності.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними, зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, тому розуміючи тяжкість та невідворотність настання подальшого покарання, неможливість ухилитись від кримінальної відповідальності, у підозрюваного є всі підстави для ухилення від органів досудового розслідування всіма можливими засобами та способами.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення), вбачається з того, що ОСОБА_7 в разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою матиме доступ до осіб, яким можуть бути відомі обставини вчинення кримінального правопорушення, речових доказів які можуть доводити його причетність до вчинення кримінального правопорушення, що безапеляційно доводять вину підозрюваного, на їх знищення, зміну, спотворення, або переховування будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити ізолювання останнього від спілкування з даними особами.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні), вбачається із того, що ОСОБА_7 , зловживаючи своїми зв`язками, дружніми відносинами та авторитетом, має можливість впливати на свідків, більшість з яких на даний час не встановлена.

Крім того, ОСОБА_7 в ході виконання слідчих дій отримає ряд копій документів, які нададуть останньому можливість безпосередньо, або за участі інших осіб фізично та психологічно вплинути на свідків, що призведе до зміни показів вже допитаних осіб та відмови давати покази встановлених в ході досудового слідства очевидців подій злочинів.

Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання органу досудового розслідування, та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

При цьому, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, визначив підозрюваному розмір застави, який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, у якому він підозрюється, має високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, раніше вчиняв аналогічні злочини.

Отже, сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про існування у кримінальному провадженні інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виклав в ухвалі детальні мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, та даних про особу підозрюваного.

При цьому, посилання захисника на належну процесуальну поведінку підозрюваного та відомості, які характеризують особу підозрюваного, зокрема про те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, має родину, а саме: літніх батьків, дружину, двох малолітніх дітей, яких забезпечує, маючи власну автомайстерню, не спростовують висновків про існування ризиків у кримінальному провадженні та не є достатніми підставами для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання захисника на недоведеність неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, спростовується змістом оскаржуваної ухвали.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких апелянт просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4