КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №758/5934/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/4135/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва 07 травня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, винесеного у кримінальному провадженні № 0002654 від 02.12.2024.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу від 25.04.2025 на письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 19.02.2025 у кримінальному провадженні № 0002654 від 02.12.2024 та зобов`язати уповноваженого прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про скасування письмового повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 19.02.2025 у кримінальному провадженні № 0002654 від 02.12.2024.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження, а також через наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт вказує на те, що письмове повідомлення про підозру від 19.02.2025 ОСОБА_7 не було вручено жодним зі способів, на які посилалася сторона обвинувачення.

Із тексту оскаржуваної ухвали, залишається зовсім незрозумілим, на підставі яких саме доказів, наданих стороною обвинувачення, слідчий суддя дійшов висновку про нібито встановлений факт відсутності ОСОБА_7 за місцем її проживання. Жодного документа, який би підтверджував, що уповноважені особи органу досудового розслідування хоча б намагались перевірити цю обставину, прокурором до матеріалів справи долучено не було.

Слідчий суддя фактично викривлює зміст положень ч. 2 ст. 135 КПК України, яка прямо зобов`язує здійснювати спроби реального вручення процесуального документа під розписку - у тому числі через дорослого члена сім`ї, іншу особу, яка спільно проживає з підозрюваним, житлово-експлуатаційну організацію або адміністрацію за місцем його роботи. Апелянт звертаю увагу, що в даній нормі йдеться саме про «вручення», а не про формальне «направлення» документа, що передбачає наявність підтвердження факту ознайомлення особи зі змістом документа.

А ні поштове відправлення за місцем реєстрації ОСОБА_7 , а ні направлене на адресу житлово-експлуатаційної організації, доставлено не було.

Також апелянт зазначає, що положення ч. 7 ст. 135 КПК України застосовується до будь-яких осіб, які виїхали за кордон і фактично там перебувають, незалежно від форми та підстав такого виїзду. При цьому твердження слідчого судді, про те, що положення ч. 7 ст. 135 КПК України не застосовується у разі тимчасової відсутності за місцем проживання в Україні у зв`язку із тимчасовим виїздом/поїздкою за кордон, то таке тлумачення положень процесуального закону є юридично хибним і суперечить, як змісту ч. 7 ст. 135 КПК України, так і практиці її застосування судами.

Заслухавши суддю доповідача щодо змісту оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що слідчими СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002654 від 02.12.2024.

Під час досудового розслідування слідчим СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві 19.02.2025 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 , яка підозрюється у продажі товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчинений у значному розмірі, за попередньою змовою групою осіб під час воєнного стану, тобто за ч. 3 ст. 201-2 КК України, яке погоджено прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8

25.04.2025 захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва зі скаргою на повідомлення про підозру останній у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, винесеного у кримінальному провадженні № 0002654 від 02.12.2024.

На обґрунтування вимог даної скарги зазначив, що вказане кримінальне провадження розслідується слідчими СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві. 19.02.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 201-2 КК України. При цьому, повідомлення про підозру не було вручено у порядку, визначеному статтею 135 КПК України. Крім того, ОСОБА_7 з 16.02.2025 перебуває у Республіці Польща, однак в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 135 КПК України їй повідомлення про підозру також не вручалося. З урахуванням наведеного, просив повідомлення про підозру ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0002654 від 02.12.2024 скасувати.

07.05.2025 ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні вказаної скарги на повідомлення від 19.02.2025 ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, винесеного у кримінальному провадженні № 0002654 від 02.12.2024.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в скарзі захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , підстави для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 , від 19.02.2025 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, в межах кримінального провадження № 0002654 від 02.12.2024, перевірялись судом при розгляді даної скарги. При цьому було враховано позицію захисника в підтримку поданої скарги та прокурора, який заперечував щодо її задоволення, досліджено докази сторони обвинувачення та захисту, з`ясовані інші обставини, які мають значення при розгляді скарги на повідомлення про підозру.

Дане рішення слідчого судді, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають змісті спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Під час перегляду оскаржуваної ухвали, апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею при розгляді скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на повідомлення про підозру ОСОБА_7 , від 19.02.2025 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, в межах кримінального провадження № 0002654 від 02.12.2024, в повній мірі дотримані вищевказані вимоги кримінального процесуального Закону.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст. 279 КПК України).

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

При цьому повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому КПК України, вручено повідомлення про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні регулюється ст. 135 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 135 КПК особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, всупереч твердженням апелянта, слідчим суддею в ході розгляду вищевказаної скарги, було встановлено, що за своїм змістом повідомлена підозра відповідає вимогам ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконливого висновку, що ОСОБА_9 була причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України,.

Посилання апелянта на порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру ОСОБА_9 є такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи, при цьому вони також були перевірені слідчим суддею, під час розгляду вище зазначеної скарги, однак не знайшли підтвердження.

Таким чином, підстав вважати, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 було вручене з грубим порушенням вимог КПК України, як про це зазначає сторона захисту, колегія суддів не вбачає.

Слідчим суддею встановлено, що згідно з матеріалами кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю ОСОБА_7 за місцем мешкання, 19.02.2025 органом досудового розслідування повідомлення про підозру скеровано засобами поштового зв`язку за адресою: АДРЕСА_1 , за останнім місцем реєстрації ОСОБА_7 (рекомендоване повідомлення № 280, з описом вкладення) та житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи за адресою: АДРЕСА_2 (рекомендоване повідомлення № 110, з описом вкладення). Також повідомлення про підозру від 19.02.2025, в рамках вжиття всіх можливих заходів для вручення повідомлень, направлено на мобільний додаток «WhatsApp», який прив`язаний до номерів мобільних телефонів, що належать ОСОБА_7 .

При цьому слідчим суддею посилання сторони захисту на нездійснення органом досудового розслідування дій щодо вручення повідомлення про підозру за місцем проживання під розписку дорослому члену сім`ї чи іншій особі, яка з нею проживає, або адміністрації за місцем роботи, визнано необґрунтованими, оскільки автором скарги не доведено фактичну можливість здійснення відповідних дій, зокрема наявність дорослих членів сім`ї чи інших осіб, які з нею проживають, яким можливо було б вручити повідомлення про підозру, а також те, що органам досудового розслідування було відомо адресу її роботи.

Щодо покликання сторони захисту на необхідність вручення повідомлення про підозру в порядку, визначеному ч. 7 ст. 135 КПК України, то слідчим суддею враховано, що «Порядок провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання», затверджений Наказом МВС України від 16.08.2016 № 816. Положення ч. 7 ст. 135 КПК України застосовується у випадках, коли особа виїхала на постійне місце проживання за кордон. Цьому передує подача заяви до органів ДМС України про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання. Зазначені положення ч. 7 ст. 135 КПК України не застосовуються у разі тимчасової відсутності за місцем проживання в Україні у зв`язку із тимчасовим виїздом/поїздкою за кордон.

Також слідчим суддею встановлено, що доказів належної реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_7 за кордоном та повідомлення про це органів ДМС України, сторона захисту суду не надала. Органи досудового розслідування станом на 19.02.2025 не володіли інформацією про виїзд підозрюваної 16.02.2025 за кордон, про цілі виїзду та запланований час перебування за кордоном.

Отже, підстав для застосування у цьому кримінальному провадженні процедури вручення повідомлення про підозру в порядку, визначеному ч. 7 ст. 135 КПК України, немає.

Відтак, на переконання колегії суддів, органом досудового розслідування вжито всіх передбачених законом заходів у кримінальному провадженні для вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру і за таких обставин вона є підозрюваною у даному кримінальному провадженні.

Доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали не можуть бути визнані переконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питань, які стосуються повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, про обґрунтованість такої підозри.

Під час вирішення питання щодо скасування повідомлення про підозру оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника, - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 277, 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 ,- залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4