КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 19 серпня 2025 року, апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2025 року, відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Нахічевань Республіки Азербайджан, громадянина Республіки Азербайджан, азербайджанця, із загальною середньою освітою, безробітного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, -

за участю: прокурора в режимі відеоконференцзв`язку захисника підозрюваного перекладача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_5 , ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , на 60 днів, а саме до 12 вересня 2025 року включно.

Не погоджуючись з таким рішенням, підозрюваний ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою та визначити розмір застави визначений ст. 182 КПК України.

Вважає, що прокурором не доведено жодних обставин на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, потерпіла не має претензій до Джафарзаде ОСОБА_11 .

На думку підозрюваного, слідчим суддею безпідставно не визначено розмір застави у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 16 квітня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001452, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

17 квітня 2025 року ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

14 липня 2025 року слідчий СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_12 , без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2025 року клопотання задоволено.

З таким рішенням, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та за умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Продовжуючи щодо підозрюваного ОСОБА_12 строк тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до вказаного рішення «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_12 із інкримінованим йому кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що його причетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, є обґрунтованою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, умислу в діях, винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Крім того, слідчим суддею всупереч доводам сторони захисту, встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання продовжують мати місце.

Зокрема, ОСОБА_12 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки він в повному обсязі довів обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_12 на свободу. Вказане рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_12 суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Слідчий суддя враховуючи обґрунтованість повідомлення про підозру, конкретні обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, дані, які характеризують особу підозрюваного, обґрунтовано продовжив до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Щодо доводів підозрюваного про безпідставність не визначення розміру застави у кримінальному провадженні, то слід зазначити про те, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також із врахуванням ст.ст. 177, 178 КПК України, слідчий суддя має право не визначати розмір застави.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону, а тому підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді у даному провадженні не встановлено.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 199, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2025 року, відносно ОСОБА_5 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15

Унікальний номер справи 752/9593/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_16

Провадження 11сс/824/5965/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.183, 199 КПК