Справа № 301/1532/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" серпня 2025 р. м. Іршава

Слідча суддя Іршавського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого СВ ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції - ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 , представника малолітніх потерпілих ОСОБА_7 , розглянувши в закритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава клопотання слідчого слідчого відділення відділення поліції № 1 Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджено прокурором Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , з початковою освітою, не працюючого, раніше судимого вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 21.11.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153, ч. 1 ст. 162 КК України , у кримінальному провадженні №0000246, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 червня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні СВ ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000246 від 15 червня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.153, ч.1 ст.162 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 15 червня 2025 року, близько 03 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння на території дитячого табору, за адресою АДРЕСА_2 , маючи умисел на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням у тіло іншої особи, у нічний час доби, коли діти заснули, ввійшов до житлового корпусу №1 через незамкнені двері кімнати №5, в якій спали малолітні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 сів на ліжко біля малолітньої ОСОБА_8 та, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів задоволення своєї статевої пристрасті, користуючись відсутністю дорослих осіб, які могли б перешкодити вчиненню злочину, усвідомлюючи що ОСОБА_10 є малолітньою, користуючись безпорадним станом, з огляду на вік, малолітньої потерпілої, знаходячись у безпосередній близькості від неї, вчинив стосовно останньої насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди ОСОБА_8 .

Зокрема, ОСОБА_5 своїми оголеними руками гладив руку малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , від чого остання прокинулася. Тоді він, не припиняючи своїх дій спрямованих на задоволення своєї статевої пристрасті торкався її грудей, вчинив щодо неї насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи.

Злякавшись такої поведінки ОСОБА_5 , ОСОБА_10 щоб припинити такі дії стосовно себе, відвернувшись від ОСОБА_5 та вкрила верхню частину тіла ковдрою. Після цього ОСОБА_5 не припиняючи своїх дій спрямованих на задоволення своєї статевої пристрасті торкнувся оголених ніг малолітньої ОСОБА_10 , намагаючись дотягнутися рукою до статевих органів останньої, однак потерпіла заговорила до ОСОБА_5 , внаслідок чого останній припинив свої дії та вийшов з кімнати.

В подальшому, 15 червня 2025 року, близько 03 години 40 хвилин, ОСОБА_5 , у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння на території дитячого табору, що розташований на території готельно розважального комплексу «ІЛЛАРА», що за адресою м. Іршава, вул.Шевченка, 145, Хустського району, Закарпатської області, маючи умисел на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням у тіло іншої особи, у нічний час доби, через незамкнені двері житлового корпусу №1, увійшов до кімнати №5, в якій спали малолітні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сів на ліжко біля ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи що ОСОБА_9 є малолітньою, користуючись безпорадним станом, перебуваючи у безпосередній близькості до неї, вчинив стосовно останньої насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої, ОСОБА_9 .

Зокрема, ОСОБА_5 своїми руками гладив обидві оголені ноги ОСОБА_9 , піднімаючись руками вверх по тілу в результаті чого остання прокинулася, після чого ОСОБА_5 не припиняючи своїх дій спрямованих на задоволення своєї статевої пристрасті погладив ОСОБА_9 своїми руками в області її статевого органу, тим самим вчинив щодо неї насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи.

Злякавшись такої поведінки ОСОБА_5 , малолітня потерпіла ОСОБА_9 встала з ліжка та побігла до мобільного телефону, щоб викликати дорослих осіб, а ОСОБА_5 залишив приміщення.

Крім того, 15 червня 2025 року, близько 03 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, діючи з прямим умислом, спрямованим на протиправне порушення недоторканності іншого володіння особи, з порушенням вимог Наказу Державної туристичної адміністрації №19 від 16 березня 2004 року «Про затвердження Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг», не здійснивши бронювання номерів, без укладення договору на готельне обслуговування та оплату послуг, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, через незачинені двері, проник до житлового корпусу №1, готельно розважального комплексу «ІЛЛАРА» за адресою м. Іршава, вул. Шевченка, 145, Хустського району, Закарпатської області, який згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 13 жовтня 2015 року, належить потерпілій ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим порушив гарантоване право потерпілого, передбачене ст.30 Конституції України, ст.12 Загальної декларації прав людини та ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод на недоторканність іншого володіння особи.

15 червня 2025 року, о 11 годині 15 хвилин, в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.156 КК України, було затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 .

15 червня 2025 року, слідчим СВ ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , не одруженому, не працюючому, раніше судимому вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 21 листопада 2024 року, за ч.4 ст.185 КК України, до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю в один рік, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.156 КК України - вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

Під час проведення досудового розслідування, 30 липня 2025 року, на підставі постанови слідчого СВ ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , кримінальне правопорушення за ч.2 ст.156 КК України, було перекваліфіковано на ч.4 ст.153 КК України.

Крім того, 30 липня 2025 року, прокурором Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 , винесено постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань кримінальних проваджень внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000246 від 15 червня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України та №0000144 від 15 червня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.

30 липня 2025 року, слідчим СВ ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваному ОСОБА_5 , повідомлено про зміну підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.153 КК України вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди та кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162 КК України незаконне проникнення до іншого володіння особи.

15 серпня 2025 року, спливає строк досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Однак, по даному кримінальному провадженні, з метою запобігання повторному психологічному травмуванню в наслідок участі у процесуальних діях у вказаному кримінальному провадженні, необхідно провести допити у якості малолітніх потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за участю слідчого судді, в закритому судовому засіданні, у режимі відео конференції при трансляції з приміщення центру підтримки дітей, які постраждали від насильства за моделлю «Барнахус», в порядку ст.225 КПК України.

Крім того, в ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, з метою встановлення психологічного стану потерпілих внаслідок вчинення відносно них кримінального правопорушення, необхідно провести судову психологічну експертизу малолітніх потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Висновки за результатами проведення вищевказаних експертиз, є вагомим доказом по даному кримінальному провадженні.

Проведення вказаних судових психологічних експертиз є вагомим доказом по даному кримінальному провадженні та має важливе значення для проведення повного та об`єктивного досудового розслідування, а результати її мають важливе значення для вставлення обставин вчиненого злочину.

Крім цього, після виконання вказаних експертиз по кримінальному провадженні необхідно буде виконувати вимоги ст.290 КПК України щодо ознайомлення підозрюваного із матеріалами кримінального провадження, вирішення його клопотань на стадії досудового розслідування.

Не проведення зазначених слідчих (розшукових) дій, на думку органу досудового розслідування, перешкодить прийняти остаточне законне рішення по кримінальному провадженню, тому два місяці для завершення досудового слідства є недостатнім.

Прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні просили продовжити строк дії запобіжного продовження у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою до двох місяців у зв`язку із наявними ризиками передбаченими у п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися відсуду ;незаконно впливати на потерпілих та/або свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зазначені ризики, існували на час обрання запобіжного заходу та не зменшились на час розгляду клопотання.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, натомість представник потерпілих - адвокат ОСОБА_7 підтримала клопотання сторони обвинувачення, просила таке задовольнити.

Захисник підозрюванного ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання слідчого за погодженням прокурора, вважає клопотання необґрунтованим, пред`явлена підозра є необгрунтованою, відсутні докази на підтвердження наявності ризиків, просив відмовити у задоволенні клопотання. Вказав на відсутність доказів на підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначив, що ризик впливу потерпілого на свідків, потерпілих є не доведеним, оскільки потерпілі та свідки перебувають в іншій області. Просив суд змінити запобіжний захід та застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав доводи захисника. Вказав, що не причетний до вчинення кримінального правопорушення.

Вислухавши думку прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника потерпілих ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , вивчивши матеріали клопотання, слідча суддя приходить до наступного висновку.

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 слідча суддя враховує вимоги КПК України та п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

"17" червня 2025 р. слідчим суддею Іршавського районного суду Закарпатської області обрано відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою строком до 60 днів тобто до 13 серпня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Відповідно дост. 131 КПК Україниз метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких належать, зокрема, і запобіжні заходи.

Відповіднодо вимог п.9 ч.2 ст.131 КПКУкраїни запобіжний захід є заходом забезпечення кримінальногопровадження.Однією з підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження є наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення відповідного ступеню тяжкості.

При вирішенні клопотання слідчого за погодженням з прокурором про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід враховувати вимоги статей 177,178 КПК України, статей 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України- метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1)вагомість наявнихдоказів провчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3)вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11)розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Вирішуючи питання про продовженнястроку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 суд враховує вимоги КПК України та п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно частин 3 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою

Санкція статті за кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.153 Кримінального кодексу України, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, а санкція статті за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України, передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років, відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Слідча суддя ,звертає увагу сторони захисту на те, що питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою. Суд не вирішуєпитання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 162, ч.4 ст.153 КК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

В кожному випадку,як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Оцінка судом наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризикомне можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особи, у цьому випадку обвинувачені, можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного,має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Обґрунтовуючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, слідчий за погодженням з прокурором послалися на існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому слідчій судді належить оцінити наявність кожного з них.

Щодо існування ризиків передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України слідча зазначає наступне.

Так, на переконання слідчої судді, ймовірна можливість переховування ОСОБА_5 від органу досудового розслідування, суду, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підтверджується тим, що ОСОБА_5 раніше судимий, підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених зач.4 ст.153 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином також, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України, санкція якої передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років, відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком. Також, слідча суддя враховує, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, що сторона захисту не заперечує, те, що потерпілими по даному кримінальному провадженню являються малолітні особи, відносно яких було вчинено кримінальне правопорушення у сфері статевої свободи та статевої недоторканності особи, які є надзвичайно небезпечними через їх серйозний вплив на фізичне та психологічне здоров`я.

Також, слідча суддя враховує, що на даний час в ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, з метою встановлення психологічного стану потерпілих внаслідок вчинення відносно них кримінального правопорушення, необхідно провести судову психологічну експертизу малолітніх потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Висновки за результатами проведення вищевказаних експертиз, є вагомим доказом по даному кримінальному провадженні.

Крім цього ОСОБА_5 раніше судимий вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 21.11.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік.Враховуючи тяжкість покарання те, що у разі визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні даних злочиній йому може бути призначено покарання від п`яти до десяти років позбавлення волі, також те, що існують ризики, що ОСОБА_5 знаходячись на волі може здійснити дії, передбачені частиною першою, п`ятою статті 177 КПК України, а саме: ухилитись від слідства та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Слідча суддя погоджується із доводами органу досудового розслідування, що на теперішній час існують ризики передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного вчинити дії, що передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Таким чином, слідчою суддею констатовано продовження існування ризиків - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Існування таких ризиків обґрунтовується також характером протиправних дій, спосіб вчинення кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому та тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному уразі визнання його винуватими у інкримінованих злочинах та наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського судуз прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але йвисокі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Аналізуючи доцільність подальшого продовження дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого він підозрюється, приймає до уваги, що ризики, передбачені положеннями п.п.1,2,4,5 ч.1 ст.177КПК України, що стали підставою для обрання слідчим суддею відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, доказів, які б свідчили про погіршення стану здоров`я підозрюваного слідчій судді не надано.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою на переконання суду не зможе забезпечити здійснення контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сторонами не надано. Таким чином, неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою суд вважає доведеною, що виключає вимоги захисника про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 який раніше судимий вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 21.11.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік, мешканець АДРЕСА_1 , офіційно не працює, слідча суддя визнає такими, що не спростовують визнані доведеними вказані вище ризики.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що зазначені ризики зменшилися або ж відпали, наразі відсутні, тому підстави для зміни запобіжного заходу щодо підозрюваного на більш м`який теж відсутні.

Застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, на думку слідчої судді, не забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить запобігання встановленим ризикам.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож суд приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Добросовісне виконання підозрюваним ОСОБА_5 процесуальних обов`язків саме по собі не спростовує і не нівелює ризиків, про які йдеться вище та в ухвалі слідчої судді від 17 червня 2025 року про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 .

Виконання процесуальних обов`язків є обов`язковим для осіб, щодо яких вони встановлені приписами кримінального процесуального закону, їх виконання не можна представляти як таке, що залежить від волі підозрюваних (обвинувачених) і, тим більше, обумовлює скасування чи зміну запобіжного заходу. Більше того, визначені статтею 42 КПК України процесуальні обов`язки діють незалежно від основного запобіжного заходу, отже їх виконання саме по собі не може впливати на суть та порядок виконання запобіжного заходу.

Отже, з урахуванням наведеного вище подальше тримання підозрюваного під вартою слідча суддя вважає обґрунтованим, у зв`язку з чим клопотання слідчого за погодженням з прокурором підлягає задоволенню.

Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання підвартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваного ОСОБА_5 та тяжкості пред`явленої йому підозри, зможе забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу, а відтак слід продовжити строк тримання ОСОБА_5 під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 15 вересня 2025 року.

Щодо розміру застави та обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які необхідно покласти на обвинуваченого

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України передбачені випадки, коли слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

З урахуванням норми п. 2 ч.4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, слідча суддя не вбачає правових підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч. 1 ст. 162, ч.4 ст.153 КК України, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Водночас, оцінюючи інші доводи підозрюваного та його захисника, слідча суддя виходить з усталеної практики ЄСПЛ щодо мотивування судового рішення. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09 грудня 1994 року, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти Українивід 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання (рішення у справі Van de Hurk проти Нідерландів, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (рішення у справі Boldea проти Румунії, §30).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183,193, 194, 196, 197 - 199 КПК України, слідча суддя, -

УХВАЛИЛА:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, а саме до 15 вересня 2025 року, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 вересня 2025 року включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали надіслати начальнику Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань № 9», для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 15.08.2025 о 10:50 год.

Слідча суддя: ОСОБА_1