Справа № 991/1936/25
Номер провадження 1-кп/991/29/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 червня 2018 року за № 0000546, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Зубра Пустомитівського району Львівської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України,

В С Т А Н О В И В :

І. Історія провадження

1.1. На розгляді Вищого антикорупційного суду перебувають матеріали окресленого кримінального провадження.

1.2. 17 березня 2025 року від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання, у якому останній просить суд повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 12 червня 2018 року за № 0000546 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

1.2.1. Захисник посилався на те, що стороною обвинувачення грубо порушені основоположні права ОСОБА_6 , зокрема, право на захист та право на рівність перед законом і судом.

Так, на переконання адвоката ОСОБА_7 , стороною обвинувачення допущено порушення вимог ст. 297-5 КПК України, яке полягає у неопублікуванні повісток про виклик ОСОБА_6 у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження. Це, на думку захисника, свідчить про неповідомлення ОСОБА_6 про: завершення досудового розслідування, відкриття матеріалів досудового розслідування, необхідність прибуття до прокурора для отримання копії обвинувального акта відповідно до вимог ст. 293 КПК України, а також про прибуття на виклик для вчинення інших процесуальних дій.

Такі обставини, як наполягав захисник, фундаментально порушують права ОСОБА_6 , гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі - право захищати себе особисто, право мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту у суді. А тому, на переконання захисника, суд має дійти висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України та його повернення прокурору, оскільки його направлення до суду відбулось без дотримання встановленого порядку.

1.2.2. Початок здійснення щодо ОСОБА_6 спеціального досудового розслідування відбувся з порушенням вимог закону, оскільки слідчим суддею фактично не досліджувались обставини, які мали стати підставою для відмови у наданні такого дозволу, у тому числі - відсутність оголошеного міжнародного розшуку, невжиття заходів щодо його виклику до органу досудового розслідування, у тому числі для повідомлення про підозру.

1.2.3. Захисник покликався на те, що слідчим суддею Вищого антикорупційного суду під час обмеження стороні захисту строку на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування суттєво порушені права ОСОБА_6 , у тому числі права захищати себе особисто та мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту у суді.

Зокрема, 18 листопада 2024 року у справі № 991/12594/24 слідчим суддею Вищого антикорупційного суду постановлено ухвалу про встановлення стороні захисту, а саме - підозрюваному ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_7 , а також іншим захисникам підозрюваного, які можуть бути залучені підозрюваним або третіми особами, у тому числі стороною обвинувачення, у випадку надання ними стороні обвинувачення документів, передбачених ч. 1 ст. 50 КПК України, строку для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000546 до 03 березня 2025 року, після спливу якого сторона захисту буде вважатися такою, що реалізувала своє право на доступ до матеріалів кримінального провадження.

Проте, з урахуванням надання ухвалою Вищого антикорупційного суду від 16 квітня 2024 року, дозволу на здійснення щодо ОСОБА_6 спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000546, судовий виклик ОСОБА_6 слідчим суддею не здійснювався, повістка про його виклик для участі у судовому засіданні з розгляду клопотання в порядку, передбаченому ст. 297-5 КПК України, не публікувалась. Ба більше, слідчий суддя не досліджував обставини повідомлення ОСОБА_6 про завершення досудового розслідування та про відкриття матеріалів стороні захисту. Відповідно, захисник посилався на те, що слідчий суддя постановив рішення без врахування суттєвих обставин.

1.2.4. Також, захисник у клопотанні наполягав, що в обвинувальному акті ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування в якому здійснювалось з порушенням норм КПК України, а саме - Генеральним прокурором, або особою, що виконує обов`язки Генерального прокурора, в ЄРДР не вносились відомості про вчинення народним депутатом України ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України. Як наслідок, на переконання захисника, притягнення народного депутата України ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності шляхом повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, відбулось з порушенням порядку, визначеного ст. 482-2 КПК України, з грубим порушенням гарантій недоторканості народного депутата України.

Окремо адвокат ОСОБА_7 зазначив, що переважна кількість доказів, якими обґрунтовується повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, здобувалась стороною обвинувачення у ході досудового розслідування, яке проводилось стосовно ОСОБА_6 упродовж 01 січня 2020 року - 26 січня 2023 року без внесення відомостей до ЄРДР в порядку ст. 482-2 КПК України, тобто протиправно.

Підсумовуючи, захисник покликався на те, що позаяк викладені вище обставини вказують на те, що до часу направлення обвинувального акта до суду стороною обвинувачення не були дотримані визначені законом процедури, у тому числі ст. 290, 293 КПК України, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає приписам КПК України.

Ба більше, захисник наголошував, що усунути в інший спосіб порушені права ОСОБА_6 та поновити їх у судовому провадженні, зокрема в підготовчому судовому засіданні неможливо, оскільки це не сприятиме дотриманню розумних строків внаслідок необхідності значного часу на ознайомлення, а також позбавить його можливості звертатись до сторони обвинувачення з клопотаннями в порядку ст. 220 КПК України, оскаржувати рішення та дії до слідчого судді.

1.3. У судовому засіданні 02 липня 2025 року прокурор ОСОБА_5 подала заперечення на клопотання захисника ОСОБА_7 , у яких покликалась на відсутність підстав для повернення обвинувального акту.

1.3.1. Так, прокурор заперечила твердження захисника про порушення стороною обвинувачення вимог ст. 297-5 КПК України, а саме щодо неопублікуваня повістки про виклик ОСОБА_6 у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

Так, на переконання прокурора, захисник намагається підмінити правові категорії, ототожнюючи різні види процесуальних документів та процедури їх вручення. Зокрема, захисник ототожнює порядок вручення повістки про виклик, визначений ч. 1 ст. 297-5 КПК України, із порядком вручення копій процесуальних документів, передбаченим ч. 2 тієї ж статті.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 297-5 КПК України, повістки про виклик у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем проживання або перебування особи та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавного значення та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора. Закон прямо встановлює, що з моменту публікації повістки у зазначених джерелах особа вважається належним чином повідомленою про її зміст. Окремо йде мова про вручення копій процесуальних документів, що відповідно до частини другої цієї ж статті, у випадку спеціального досудового розслідування, направляються не підозрюваному, а його захиснику. Тобто обвинувальний акт, повідомлення про завершення досудового розслідування, а також інші процесуальні документи, що підлягають врученню, направляються адвокату, уповноваженому представляти інтереси особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

У даному випадку, між ОСОБА_6 та захисником ОСОБА_7 укладено договір про надання правової допомоги, а останній визнається офіційним представником підозрюваного в цьому кримінальному провадженні. Таким чином, направлення процесуальних документів на адресу його захисника повністю відповідає приписам KПK України, адже це єдиний передбачений законом спосіб вручення таких документів у контексті спеціального досудового розслідування.

Ба більше, прокурор наголосила, що навіть попри необов`язковість публікації процесуальних документів, окрім повісток, Спеціалізована антикорупційна прокуратура фактично вийшла за межі передбаченого законом обов`язку та забезпечила оприлюднення відповідних повісток про виклик ОСОБА_6 на 04 березня 2025 року на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора. Отже, підозрюваний був належним чином повідомлений про виклик для участі у слідчих та процесуальних діях, i відсутність його особистої участі не є наслідком порушення з боку органу досудового розслідування, а виключно результатом ухилення підозрюваного від участі в процесі.

Також, прокурор наполягала, що у контексті кримінального провадження, що здійснюється in absentia, захисник мав можливість та реалізував усі процесуальні заходи, які вважав за необхідне.

1.3.2. Щодо доводів захисника про порушення, допущенні слідчим суддею Вищого антикорупційного суду під час обмеження стороні захисту строку на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, прокурор зазначила про таке.

З посиланням на ч. 10 ст. 290 КПК України прокурор зазначила, що сам термін «повідомлення сторін» не є тотожним поняттю «виклик» підозрюваного до суду, адже у цьому випадку «повідомлення» - це доведення до відома сторін факту подання клопотання та інформації про судове засідання.

Разом з тим, приписи ч. 1 ст. 297-5 КПК України дійсно вимагають, щоб у разі здійснення спеціального досудового розслідування повістка про виклик підозрюваного надсилалась за останнім відомим місцем проживання і обов`язково публікувалась в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на сайті Офісу Генерального прокурора. Однак, ця норма розповсюджується на виклик підозрюваного саме для участі у відповідних слідчих (процесуальних) діях або судових засіданнях, коли його присутність у процесі є суттєво необхідною або прямо передбаченою законом.

Ба більше, ч. 10 ст. 290 КПК України безпосередньо передбачає можливість розгляду клопотання про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування за відсутності підозрюваного. Тобто законодавець не вимагає його виклику в порядку, встановленому для інших випадків спеціального досудового розслідування, зокрема, з публікацією в засобах масової інформації, а лише зобов`язує повідомити сторони провадження, що цілком відповідає принципу доцільності і забезпечення права на захист без штучного затягування процесу.

Також, прокурор покликалась на вимоги ч. 2 ст. 297-5 КПК України, у контексті яких якщо здійснюється спеціальне досудове розслідування, то повідомлення, пов`язані з виконанням вимог ст. 290 КПК України, вважаються належно врученими з моменту їх вручення захиснику підозрюваного. У даному випадку, захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 був належно повідомлений про завершення досудового розслідування та подання відповідного клопотання до суду. Таким чином, на думку прокурора, вимога ч. 10 ст. 290 КПК України щодо повідомлення сторін була дотримана, а повідомлення ОСОБА_6 через його захисника в умовах спеціального розслідування відповідає приписам КПК України.

Окремо прокурор звернула увагу на те, що чинне законодавство не містить прямої вимоги щодо публікації повістки саме у випадку розгляду клопотання про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, позаяк участь підозрюваного під час розгляду цього питання не є обов`язковою. Відповідно, відсутність публікації повістки не є процесуальним порушенням.

Також, прокурор наголосила, що оскільки ОСОБА_6 ухиляється, перебуває за межами території України і щодо нього здійснювалось спеціальне досудове розслідування, повідомлення останнього було здійснене шляхом направлення повідомлення про судове засідання за відомим місцем реєстрації та проживання в Україні, з урахуванням ч. 10 ст. 290 КПК України.

1.3.3. Прокурор заперечила доводи клопотання захисника щодо недослідження слідчим суддею Вищого антикорупційного суду обставин повідомлення ОСОБА_6 про завершення досудового розслідування та про відкриття матеріалів стороні захисту.

Так, прокурор наполягала, що такі твердження не відповідають дійсності, позаяк в ухвалі Вищого антикорупційного суду від 18 листопада 2024 року у справі № 991/12594/24 слідчий суддя констатував, що 12 серпня 2024 року прокурор ОСОБА_9 в порядку ст. 36, 290 КПК України доручив детективу Національного антикорупційного бюро України (надалі - НАБУ) ОСОБА_10 , зокрема, повідомити підозрюваного ОСОБА_6 та його захисників про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, які є у розпорядженні сторони обвинувачення (з можливістю здійснення копіювання), у тому числі, до будь-яких доказів, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості чи меншого ступеня вини обвинуваченого або пом`якшити покарання останнього. За результатами цих дій детектив мав отримати письмове підтвердження про факт надання доступу до таких матеріалів.

На виконання цього доручення детектив НАБУ ОСОБА_11 того ж дня направив повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 12 серпня 2024 року, у тому числі, на виконання вимог ч. 2 ст. 297-5 КПК України того ж дня направив захиснику підозрюваного ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , з подальшим особистим врученням захиснику 28 серпня 2024 року.

1.3.4. Прокурор наполягала на безпідставності доводів клопотання захисника щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування в якому здійснювалось з порушенням норм КПК України.

Твердження захисника не відповідають ані положенням чинного КПК України, ані реальним процесуальним обставинам кримінального провадження № 0000546, а їх зміст і логіка свідчать про спробу підміни процесуального змісту правових норм довільним тлумаченням, яке суперечить принципам дії кримінального процесуального закону у часі, а також загальним положенням щодо допустимості доказів на стадії досудового розслідування.

Кримінальне провадження, в межах якого ОСОБА_6 було повідомлено про підозру, внесене до ЄРДР 26 червня 2018 року за № 0000546, за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 209 KK України. На той момент ст. 482-2 KПK України ще не існувала - КПК України був доповнений нею Законом № 388-IX від 18 грудня 2019 року, який набрав чинності 01 січня 2020 року. Тобто, на момент початку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні положення цієї норми не діяли й не могли регулювати порядок його відкриття.

Відповідно до загальновизнаного у праві принципу tempus regit actum (час править актом), а також згідно зі статтею 58 Конституції України закон не має зворотної дії в часі, якщо інше прямо не передбачено самим законом i якщо він не пом`якшує або не скасовує кримінальну відповідальність. У випадку зі ст. 482-2 KПK України немає жодної норми, яка б передбачала її ретроспективну дію щодо вже відкритих кримінальних проваджень. Таким чином, наведене стороною захисту посилання на необхідність її застосування до провадження, відкритого ще у 2018 році, є юридично хибним.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000546 було здійснене 10 жовтня 2023 року заступником Генерального прокурора, тобто суб`єктом, який відповідно до чинного законодавства має повноваження вчиняти процесуальні дії щодо народного депутата України. Таким чином, навіть з огляду на чинну редакцію статті 482-2 KПK України, процесуальна дія - повідомлення про підозру - була вчинена належним суб`єктом, а отже, з дотриманням передбаченого законом порядку.

Щодо посилань захисника на недопустимість доказів, що стали підставою для повідомлення про підозру, то такі доводи, на переконання прокурора, не можуть бути враховані з кількох причин.

Так, KПK України не вимагає на стадії повідомлення про підозру наявності процесуально визнаних судом допустимих доказів - достатньо наявності фактичних даних, отриманих у встановленому законом порядку, які створюють обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення (ст. 276, 278 КПК України). Процесуальне законодавство не вимагає на цьому етапі доведення вини «поза розумним сумнівом» або проведення повної судової оцінки допустимості доказів, що належить виключно до компетенції суду, який буде розглядати кримінальне провадження по суті, у порядку ст. 89 та 94 KIIK України.

1.3.5. Також, прокурор покликалась на безпідставність доводів захисника про необґрунтованість підозри через її непідтвердження належними та недопустимими доказами, що не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України.

На підтвердження причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обранні запобіжного заходу стороною обвинувачення надано серед іншого такі матеріали: (1) висновки експертів від 31 серпня 2018 року та від 30 серпня 2019 року за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи; (2) висновок експерта від 14 листопада 2022 року за результатами судово-економічної експертизи; (3) протоколи за результатами негласних слідчих (розшукових) дій (надалі - НСРД); (4) протоколи оглядів мобільних телефонів; (5) протокол огляду руху коштів по рахункам компаній- нерезидентів та резидентів; (6) договори відновлювальної кредитної лінії та договори позики; (7) трастові декларації ОСОБА_6 , ОСОБА_12 ; (8) документи щодо електронного банкінгу ОСОБА_13 ; (9) фінансової звітності щодо «Energypoint Holding LTD».

Захисник зокрема посилався на необґрунтованість підозри з підстав недопустимості доказів.

На переконання прокурора, висновок про недопустимість відповідного доказу є категоричним, оскільки суд на цій стадії може визнати недопустимими лише очевидно недопустимі докази, порушення збирання яких не може бути спростоване будь-якими іншими матеріалами.

Разом з тим, захисник не навів даних про наявність такого роду порушень при отриманні наведених вище висновків експертів, які б за визначеними вище критеріями відповідали підставам для визнання цих доказів недопустимими на стадії досудового розслідування.

Так, прокурор наполягала, що висновки, надані стороною обвинувачення на обґрунтування підозри в частині вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 KK України, підтверджують: (1) розмір збитків за 2016-2017 роки та обсяги заволодіння газом за цей період, а також (2) суму коштів, отриманих Товариствами упродовж 2013-2017 років від продажу електроенергії, виробленої з незаконного отриманого газу, рентабельності діяльності Товариств.

Разом з тим, прокурор зазначила, що надані захисником на спростування цих висновків рецензії не відповідають вимогам законодавства, позаяк не відповідають Порядку проведення рецензування висновків судових експертів, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 03 лютого 2020 року за № 335/5.

Також, прокурор наголосила, що збитки розраховані у вигляді різниці між фактично сплаченою Товариствами сумою коштів та сумою, яку потрібно було сплатити за газ, який використовуватиметься для власних потреб, і така сума підтверджується висновками експертів.

Щодо доводів захисника про неповноту проведених експертних досліджень прокурор зазначила, що:

- порушені перед експертами питання охоплювались предметом економічної експертизи, і експерти надали вичерпні відповіді на поставлені детективом питання;

- у висновках наведено аналіз матеріалів кримінального провадження в частині даних щодо кількості природного газу та оплати (зокрема, актів приймання-передачі, регістрів бухгалтерського обліку, висновку Інституту газу Національної академії наук України щодо кількості використаного газу при виробництві теплої енергії для потреб населення);

- ті дані, про які захист зазначає як самостійно невстановлені експертом (у висновку експерта від 14 листопада 2022 року), щодо обсягу спожитого Товариствами природного газу не за призначенням для власних потреб (виробництва електроенергії) та фактичної вартості його придбання (фактично понесених витрат на його придбання), зазначені детективом як вихідні дані, які вже були встановлені в ході досудового розслідування, про що назначено у висновку;

- посилання захисту на непідтвердження факту господарських операцій Товариств із придбання газу даними податкових накладних, які не є самостійним доказом вчинення господарських операцій - спростовуються змістом самого висновку, адже у порушеному детективом питанні було зазначено, що дані податкових накладних слід враховувати як підтвердження отримання газу Товариства для власник потреб.

ІІ. Позиції учасників судового засідання

У судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 .

Адвокат ОСОБА_7 своє клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні, надав пояснення, аналогічні змісту клопотання.

ІІІ. Оцінка та мотиви суду

3.1. Ознайомившись з клопотанням захисника, заслухавши думку осіб, які беруть участь у судовому засіданні, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК.

Обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем (ч. 1 ст. 291 КПК України).

У ч. 2 ст. 291 КПК України визначено перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, а ч. 4 цієї ж статті визначає, які документи мають бути до нього долучені.

Частина 1 ст. 293 КПК України передбачає, що одночасно з переданням, зокрема, обвинувального акта, прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою ст. 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

3.2. Колегія суддів встановила, що доводи, на які посилався захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , а саме: (1) про порушення стороною обвинувачення вимог ст. 297-5 КПК України, яке полягає у неопублікуванні повісток про виклик ОСОБА_6 у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження; (2) про недослідження слідчим суддею обставин, які мали слугувати підставою для відмови у наданні дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування щодо ОСОБА_6 ; (3) про обмеження прав ОСОБА_6 , допущені внаслідок обмеження строку на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження; (4) про порушення вимог ч. 1 ст. 482-2 КПК України, начебто допущені органом досудового розслідування; (5) про протиправність здобуття стороною обвинувачення доказів щодо ОСОБА_6 , - не є предметом дослідження суду під час вирішення питання про наявність підстав для повернення обвинувального акта, позаяк жодним чином не корелюються з приписами ст. 291, 293 КПК України.

Прикметно, що наведені доводи захисника жодним чином не дозволяють витлумачити наведені ним обставини як порушення вимог ст. 291, 293 КПК України, що могло б слугувати підставою для повернення обвинувального акта.

Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що невідповідність обвинувального акта вимогам законодавства стосується не лише його змісту, але й форми і порядку його складання і направлення до суду, дотримання і виконання визначених законом попередніх процедур не ґрунтується на положеннях КПК України і є довільним тлумаченням змісту ст.ст. 291, 293 КПК України.

А відтак, ці доводи не можуть бути предметом оцінки суду під час вирішення питання наявності або відсутності підстав для повернення обвинувального акта.

3.3. В цілому, з урахуванням змісту обвинувального акта та вимог ст. 291 КПК України, суд не встановив підстав для його повернення.

Зокрема, обвинувальний акт у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 червня 2018 року за № 0000546, за обвинуваченням ОСОБА_6 , містить передбачені КПК України відомості, до обвинувального акта додано відповідні документи, визначені ч. 4 ст. 291 КПК України. Стороною захисту не спростовується факт складання та затвердження обвинувального акта уповноваженими особами.

За таких підстав, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта.

На підставі викладеного, керуючись статтями 372, 376 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3