Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001214 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки с. Пироги Глобинського району Полтавської області,

громадянки України, що зареєстрована та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченої на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 4 червня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Печерським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні державної зради, тобто умисному діянні на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності України у формі надання представнику іноземної держави - Російської Федерації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 24 лютого 2022 року, вступила у злочинну змову з ОСОБА_8 , який діяв на виконання злочинного плану та завдання керівництва Головного управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації і залучив ОСОБА_7 до конфіденційного співробітництва з розвідувальними органами країни-агресора щодо збору та передачі відомостей про місця дислокації об`єктів військової інфраструктури, військової техніки, складів боєприпасів, особового складу військових формувань, їх переміщення та руху. В подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Харкові, усвідомлюючи, що своїми діями надає представнику іноземної держави допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, через застосунок "Telegram" передала ОСОБА_8 інформацію про місце розташування військової техніки та особового складу сил оборони за адресою: АДРЕСА_2 . 11 жовтня 2022 року ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Харкові, через застосунок "Telegram" передала ОСОБА_8 координати інформаційно-обчислювального центру Південної залізниці, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Євгена Котляра, 15, а 8 грудня 2022 року - інформацію про місця розташування підрозділів сил оборони м. Харкова, які базувались у приміщенні бібліотеки сімейного читання ім. Т.Г. Шевченка за адресою: м. Харків, вул. Тракторобудівників, 103.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.06.2025 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 02.08.2025 включно.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до неї більш м`який запобіжний захід.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що єдиною підставою для продовження їй строку тримання під вартою, який триває майже два роки, є тяжкість можливого покарання, що суперечить принципу презумпції невинуватості і практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). При цьому посилається на рішення у справах "Харченко проти України", "Штепа проти України", "Ігнатов проти України", в яких суд констатував, що строк утримання може бути продовжений, якщо виникли нові ризики та обставини, які можуть свідчити про можливе вчинення такою особою злочину, і що тяжкість покарання не може бути підставою для тривалого тримання під вартою.

Також вказує, що висновки суду з посиланням на ч.6 ст.176 КПК України, що безальтернативне тримання під вартою обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, в умовах воєнного стану, суперечать рішенню Конституційного Суду України від 19.06.2024. Звертає увагу, що суд не врахував, що вона є жінкою похилого віку, страждає на хронічні та поточні захворювання, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, має міцні соціальні зв`язки, а саме, двох дітей і трьох онуків, власне житло, отримує пенсію, тому не має наміру переховуватись від суду. У той же час, протягом двох років прокурор подає ідентичні клопотання про продовження строку тримання під вартою, а суд постановлює ідентичні ухвали, в яких відсутнє обґрунтування ризиків.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою, а також повідомив, що ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу, у зв`язку з чим ухвала, яка оскаржується, втратила дію; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі "Бекчиєв проти Молдови").

Всупереч твердженням в апеляційній скарзі суд врахував, що ОСОБА_7 не судима, має постійне місце проживання. Між тим, ці дані не спростовують правильність висновків, що продовжують існувати вказані раніше ризики, ймовірність їх реалізації не зменшилася на даний час і на це вказують такі обставини.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, що свідчить про надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки. Що стосується особи обвинуваченої, то вона не має сталого джерела доходу та міцних соціальних зв`язків на території України. Дав оцінку суд і тій обставині, що ОСОБА_7 має стійкі зв`язки на території Російської Федерації і з огляду на обставини інкримінованого їй злочину може переховуватись на не підконтрольній органам державної влади території України.

Ці обставини на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що вказані прокурором ризики продовжують існувати і виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків і не запобігатиме спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відсутні підстави і для визначення ОСОБА_7 розміру застави, що згідно з ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану з урахуванням підстав та обставин, передбачених ст.ст.177, 178 КК України, у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.113 КК України, є правом, а не обов`язком суду.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 4 червня 2025 року про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюзалишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3