Справа №461/7786/25
Провадження №1-кп/461/631/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2025 м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали, у кримінальному провадженні, внесеному 03.09.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000760, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше судимого: 07.04.2014 вироком Галицького районного суду м. Львова за ч.2 ст.345 , ч.2 ст. 342, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 08.06.2015 вироком Галицького районного суду м. Львова за ч.1 ст.125, ч.3 ст.152, ст.70, 71 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 01.12.2022 по відбуттю строку покарання; 03.09.2025 вироком Галицького районного суду м. Львова за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, -

в с т а н о в и в :

18.09.2025 до Галицького районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт з додатками та клопотанням прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Органом досудового розслідування встановлено та пред`явлено обвинувачення ОСОБА_3 в тому, що він 25.08.2025 приблизно об 11.30 год, перебуваючи в коридорі загального користування будинку №8 по вулиці Вірменській у м. Львові, умисно, у ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_4 , з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю останньої, наніс їй один удар ліктьовою милицею по голові, завдаючи фізичного болю.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_4 було завдано фізичного болю, і не спричинено тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно завдав удару, який завдв фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КК України.

Частинами 2, 3 ст.381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені в результаті досудового розслідування обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

В обвинувальному акті прокурором викладено клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені дізнанням обставини і згідний з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до положень ч.1 ст.302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта долучено письмову заяву підозрюваного ОСОБА_3 , яка складена за участі захисника ОСОБА_5 , в якій ОСОБА_3 зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального проступку він беззаперечно визнає, згідний із встановленими під час дізнання обставинами.

Також, у вказаній заяві ОСОБА_3 зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених під час дізнання обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені під час дізнання обставини.

Крім того, у цій заяві захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті дізнання обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Окрім того, до обвинувального акту надано письмову заяву потерпілої ОСОБА_4 , в якій вона зазначає, що не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Враховуючи викладене, те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, заяву потерпілої ОСОБА_4 , в якій вона зазначає, що згідна з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без її участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого та потерпілої, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.126 КК України, а саме умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.

ОСОБА_3 , захист якого здійснює адвокат ОСОБА_5 , в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.1 ст.126 КК України, як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

При вирішенні питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст.65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, тобто діяння, що не становить значної суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, який з середньою освітою, не працює, на утриманні дітей чи будь-яких інших осіб немає, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий, його поведінку під час та після вчинення кримінально-протиправних дій.

За сукупності наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч.1 ст.126 КК України у виді громадських робіт, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

З огляду на те, що обвинувачений не працює, а матеріали кримінального провадження не містять відомостей про наявність у останнього джерела постійного заробітку, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для призначення йому покарання у вигляді штрафу або виправних робіт за даним вироком.

Окрім цього, судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 03.09.2025 ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.126 КК України ОСОБА_3 вчинив до постановлення вироку Галицького районного суду м. Львова від 03.09.2025.

Так, відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст.70 КК України передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Разом з тим, згідно із ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Отже, положення ч. 3 ст.72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів й за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст.72 КК України передбачає неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного виконання цих покарань. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 03.04.2019 у справі № 756/2336/17-к, від 02.11.2023 у справі № 521/5428/22

від 24.03.2025 у справі №610/1019/24.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 винен в кримінальному проступку, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку Галицького районного суду м. Львова від 03.09.2025, суд призначає йому покарання у відповідності до положень ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначеного покарання у виді громадських робіт за цим вироком, та покарання у виді штрафу за вироком Галицького районного суду м. Львова від 03.09.2025. При цьому, покарання, призначене за вироком Галицького районного суду м. Львова від 03.09.2025 у виді штрафу на підставі ч.3 ст.72 КК України підлягає самостійному виконанню.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз у даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань за цим вироком, та вироком Галицького районного суду м. Львова від 03.09.2025, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин, та штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень), яке на підставі ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

Речові докази:

- металевий підлокотний костиль, згідно постанови про визнання предмета речовим доказом від 05.09.2025, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , - залишити по-приналежності ОСОБА_4 .

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1