Провадження №1-кс/201/3846/2025
УХВАЛА

Іменем України

10 вересня 2025 року

Слідчий суддя Соборного районного суду м. Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП України в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001185 від 27.08.2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернулася до суду з клопотанням, погодженим прокурором, про арешт майна.

До суду надійшло клопотання слідчого, погоджене прокурором, про надання дозволу на проведення тимчасового доступу до документів у кримінальному провадженні №0001185 від 27.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділенням відділу поліції №2 ДРУП№1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0001185 від 27.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

До відділу поліції №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що невстановлені особи, шахрайським шляхом, 27.05.2025 року заволоділи належною їй на праві власності квартирою АДРЕСА_1 , використавши для цього підроблений паспорт. Вказаними діями заявнику було спричинено майнову шкоду у великих розмірах.

В ході проведення досудового розслідування встановлений факт укладання договору купівлі-продажу житлового приміщення від 27.05.2025 року за адресою: АДРЕСА_2 , який був зареєстрований в реєстрі вчинених нотаріальних дій під №246. Вказаний договір був укладений між нібито ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 й посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час допиту в якості потерпілої вказала, що у день укладання договору купівлі-продажу вона знаходилась поза межами Дніпропетровської області, а отже не могла бути присутньою у нотаріальній конторі, зазначила, що не мала уявлення про продаж належної їй квартири, не мала такого наміру взагалі, а також не передавала свої документи та документи на квартиру третім особам. Довіреностей на розпорядження її майном нікому не видавала.

Під час допиту ОСОБА_5 надала на підтвердження своєї особи копію паспорту гр. України, серія та номер НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 24.05.2001 року, а також оригінали правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості, зокрема, свідоцтво про право власності на житло від 04.09.1995 року, згідно якого ОСОБА_5 являється єдиною власницею квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Також було відібрано зразки підпису та почерку ОСОБА_5 з метою проведення судово-почеркознавчої експертизи.

29.08.2025 року відправлено запит до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про надання належним чином завірених копій документів, на підставі яких 27.05.2025 року був посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири.

У відповідь на запит нотаріусом були надані копії документів, наявних у нотаріальній справі. Візуальним оглядом наданих копій документів встановлено, що копія паспорту на ім`я ОСОБА_5 містить ознаки підробки у виді зміни фотокартки та допущених помилок у відмітці про реєстрацію останньої. Також наявні ознаки підробки свідоцтва про право власності на житло від 04.09.1995 року, згідно якого ОСОБА_5 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а також візуально вбачаються ознаки підробки підпису та почерку на договорі купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 від 27.05.2025 року, що зареєстрований в реєстрі під №246 від імені ОСОБА_5 .

Отже, з метою забезпеченні збереження речових доказів не допущення відчуження нерухомого майна виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказану квартиру.

З наведених підстав слідчий просила, накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 з метою збереження речових доказів та не допущення відчуження нерухомого майна.

Заборонити відчуження, розпорядження та користування об`єктом нерухомого майна розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії стосовно приватизації або набуття права власності на майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Доручити забезпечити виконання ухвали про арешт майна слідчим слідчого відділення відділу поліції № 2 Дніпровського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області: ОСОБА_3 , прокурору Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , оперативним співробітникам СКП відділу поліції №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Слідчий у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд клопотання без її участі.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 172 КПК України, у зв`язку з тим, що існує реальна загроза зміни та приховування вказаного майна, з метою забезпечення арешту майна, суд дійшов висновку що розгляд даного клопотання необхідно здійснити без участі власника цього майна, його захисників, представників.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього, дійшов наступних висновків.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, слідчим відділенням відділу поліції №2 ДРУП№1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0001185 від 27.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (а.м.6).

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, шахрайським шляхом, 27.05.2025 року заволоділи майном потерпілої ОСОБА_5 , а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , що належить останній на праві власності, шляхом використання підробленого паспорту на її ім`я та перереєстрації квартири на третю особу (а.м. 10-11).

Згідно інформації з КП «ДМ БТІ» від 22.04.2025 року власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 року є ОСОБА_5 (а.м. 46).

Постановою старшого слідчого СВ відділу поліції № 2 ДРУП №1 ГКНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 визнано речовим доказом у межах кримінального провадження № 0001185 від 27.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (а.м. 63-64).

Згідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ст. 91 КПК України сама подія кримінального правопорушення підлягає доказуванню, яке полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Разом з тим, для досягнення дієвості кримінального провадження, положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено застосування заходів забезпечення такого провадження. Як вбачається із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, що заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості, є арешт майна.

Одним з таких заходів є саме арешт майна, що застосовується не тільки для тимчасового позбавлення підозрюваного та обвинуваченого можливості відчужувати певне майно, а й може являти собою заборону для іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь яким чином таким майном та використовувати його.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що з метою збереження речового доказу застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт нерухомого майна шляхом заборони відчуження, розпорядження, заборони вчинення реєстраційних дій є необхідним та достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети швидкого, повного, неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, зокрема, призвести до неправомірного вибуття майна з власності, що призведе до заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і негативно вплине на подальший хід досудового розслідування, його заплутування і затягування штучно створеними перешкодами.

У зв`язку з чим, з метою не допущення переховування, а також для забезпечення схоронності майна, накладення арешту в даному кримінальному провадженні є необхідним, оскільки метою накладення арешту є забезпечення його збереження на час досудового слідства та судового провадження у даному кримінальному провадженні.

При цьому, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів для їх подальшого дослідження.

Частиною 12 ст. 170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Клопотання слідчого не містить даних щодо осіб, які проживають у квартирі АДРЕСА_1 , та користуються нею. Не зазначено хто саме в ній мешкає та на якій правовій підставі.

Отже в силу ч.12 ст. 170 КПК України клопотання в частині заборони користування вищевказаним нерухомим майном не підлягає задоволенню.

Відтак клопотання слідчого слід задовольнити частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні №0001185 від 27.08.2024 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном.

Заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії стосовно приватизації або набуття права власності на майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Доручити забезпечити виконання цієї ухвали слідчому слідчого відділення відділу поліції № 2 Дніпровського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - ОСОБА_3 , прокурору Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра - ОСОБА_4 , оперативним співробітникам УСБУ у Дніпропетровській області.

В іншій частині вимог відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Суддя ОСОБА_1