Номер провадження: 11-кп/813/1280/25
Справа № 499/570/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000606 від 27.10.2023 року за апеляційною скаргою прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 23.12.2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маринівка, Біляївського району, Одеської області, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Маринівка, Біляївського району, Одеської області, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджених за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.246 КК України,

встановив:

оскарженим вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.246 КК України та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців та на підставі ст.76 КК України на нього покладені відповідні обов`язки.

Даним вироком також засуджений ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.246 КК України та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців та на підставі ст.76 КК України на нього покладені відповідні обов`язки.

Запобіжний захід обвинуваченим не обирався.

Вироком суду вирішено долю процесуальних витрат та заходів забезпечення у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими у вчинені кримінального правопорушення, за наступних обставин.

26.10.2023 року обвинувачений ОСОБА_7 разом з обвинуваченим ОСОБА_8 , перебував в селі Маринівка Одеського району Одеської області, де в нього виник злочинний умисел на незаконну порубку дерев в урочищі «Верхній ліс», який являється ландшафтним заказником місцевого значення, природно-заповідного фонду України та перебував в управлінні Северинівського лісництва філії «Ананівське лісове господарство» Державного підприємства «Ліси України» розташованого за межами села Северинівка Березівського району Одеської області (далі ландшафтний заказник).

26.10.2023 року приблизно о 14 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_7 за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_8 , на автомобілі ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі автомобіль), з причепом без реєстраційного номера (далі причеп) з метою реалізації злочинного умислу прибули у 24 квартал шостого відділу ландшафтного заказника. Надалі, перебуваючи в ландшафтному заказнику за попередньою змовою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи з порушенням приписів статей 4, 24, 67, 68, 69 Лісового кодексу України, статей 5, 12 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, встановленого порядку охорони, раціонального використання та відтворення лісу, незаконно, без спеціального дозволу, який посвідчується відповідним документом (лісорубним квитком, ордером) виданим уповноваженим органом, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, за допомогою ланцюгової бензопили марки Spektr (далі також бензопила) здійснили незаконну порубку до ступеня припинення росту трьох сироростучих дерев породи Гледичія звичайна з діаметром пнів у корі біля шийки кореня розмірами: 35 см., 36 см., 44 см. та одного сухостійного дерева породи Гледичія звичайна з діаметром пня в корі біля шийки кореня розміром 20 см. (далі дерева). Потім, за допомогою бензопили та сокири спільно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розпиляли стовбури та відокремили гілки з незаконно порубаних дерев і завантажили колоди до причепу, який був приєднаний до автомобіля, й після того як розпочали рух неподалік від місця вчиненого кримінального правопорушення були зупинені працівниками Северинівського лісництва філії «Ананівське лісове господарство» Державного підприємства «Ліси України». Розмір шкоди, яку заподіяли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 становить 489055 грн 80 копійок, що спричинило тяжкі наслідки.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватими у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.246 КК України, за кваліфікуючими ознаками незаконна порубка дерев у лісах, перевезення незаконно зрубаних дерев, вчинена за попередньою змовою групою осіб, на територіях природно-заповідного фонду, що спричинили тяжкі наслідки.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності вини обвинувачених та правильності кваліфікації їх дій, просить вирок суду скасувати в частині вирішення питання щодо долі речового доказу - автомобіля ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 та ухвалити в цій частині новий вирок, яким застосувати спеціальну конфіскацію на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, ч.9 ст.100 КПК України та конфіскувати у власність держави зазначений автомобіль. В інший частині вирок прокурор просить залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, на думку прокурора, місцевий суд, застосувавши на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України спеціальну конфіскації до предметів, засобів та знарядь вчинення злочину, а саме: ланцюгової бензопили, сокири з дерев`яною ручкою, причепу сірого кольору, без реєстраційного номеру, поліна «Гледичії звичайної» у кількості 26 штук, не застосував вказаний захід кримінально-правового характеру до іншого майна обвинуваченого автомобіля марки ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було використано ним як засіб вчинення злочину.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок не оскаржений.

Захисник, будучи повідомленим про розгляд справи, до суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду не подавав.

Обвинувачені не заперечували щодо розгляду справи за відсутності захисника.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі - КПК), проведено за відсутності потерпілого та представника потерпілого, які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду не подавали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації прав учасників судового провадження на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; обвинувачених, які не заперечували на задоволенні скарги прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченим; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в суді першої інстанції, не заперечували фактичні обставини справи, повністю визнали свою провину в пред`явленому обвинуваченні та не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення злочину, доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.246 КК України.

Апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки місцевого суду про доведеність винуватості обвинувачених за встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку обставин.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину не є предметом апеляційного розгляду.

Щодо доводів прокурора про необхідність застосування спеціальної конфіскації речових доказів у даному кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які зокрема передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, а згідно п.1 ч.2 цієї норми закону спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду. Спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання (п.4 ч.1 ст.96-2 КК).

Згідно ч.ч.9-10 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У разі відсутності у винної особи майна, на яке може бути звернене стягнення, крім майна, яке підлягає спеціальній конфіскації, збитки, завдані потерпілому, цивільному позивачу, відшкодовуються за рахунок коштів від реалізації конфіскованого майна, а частина, що залишилася, переходить у власність держави.

Згідно п.3 ч.9 ст.100 КПК майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Суд першої інстанції, при вирішенні питання долі речових доказів у кримінальному провадженні не врахував вимоги ч.9 ст.100 КПК, ст.ст.96-1, 96-2 КК України щодо існування підстав для застосування спеціальної конфіскації майна, яке було використано як засіб вчинення злочину, в даному випадку автомобіль ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 .

При цьому, суд першої інстанції, вирішуючи питання долі цього речового доказу, не застосував спеціальну конфіскацію, посилаючись на те, що ОСОБА_7 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 , тому автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, яке набуте під час шлюбу.

Таке рішення суду першої інстанції, з огляду на обставини кримінального провадження та положення ч.9 ст.100 КПК, ст.ст.96-1, 96-2 КК, визнається апеляційним судом незаконним у зв`язку з порушеннями кримінального процесуального закону, що тягне за собою зміну рішення суду першої інстанції.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги прокурора про скасування вироку суду першої інстанції в частині вирішення питання долі речового доказу та вимоги про ухвалення в цій частині нового вироку у зв`язку з невірним застосування закону про кримінальну відповідальність, апеляційний суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою спеціальна конфіскація належить до інших заходів кримінально-правового характеру (розділ XIV «Інші заходи кримінально-правового характеру» Загальної частини КК).

У рішенні № 1-р/2022 від 30 червня 2022 року у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 96-1, 96-2 Кримінального кодексу України (щодо спеціальної конфіскації) Конституційний Суд України визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), статті 96-1, 96-2 КК, при цьому, серед іншого вказав, що спеціальна конфіскація не є видом кримінального покарання, тому її застосування, зокрема, примусове безоплатне вилучення майна у недобросовісної третьої особи, на підставі судового рішення (вирок, ухвала), не є притягненням до кримінальної відповідальності.

Спеціальна конфіскація в розумінні закону про кримінальну відповідальність є іншим заходом кримінально-правового характеру, що застосовується до винної особи в порядку ч.9 ст.100 КПК, та не є покаранням в розумінні ст.50 КК України.

Таким чином, спеціальна конфіскація не є кримінальним покаранням, її застосування не тягне за собою збільшення обсягу обвинувачення та не свідчить про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, тому рішення про застосування спеціальної конфіскації судом апеляційної інстанції приймається у формі ухвали згідно приписів ч. 1 ст. 418 КПК.

Така позиція апеляційного суду відповідає правовому висновку Об`єднаної палати ККС у складі ВС, викладеному в постанові від 16.09.2024 року ( справа №183/4229/23).

З огляду на зазначені обставини, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постанови:

Апеляційну скаргу прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Іванівського районного суду Одеської області від 23.12.2024 року, у кримінальному провадженні №0000606 від 27.10.2023 року, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджені за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.246 КК України змінити в частині вирішення долі речових доказів.

Відповідно до ст.ст.96-1, 96-2, ч.9 ст.100 КПК України, застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави автомобіль марки ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 .

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4