Справа №750/7314/24
Провадження №1-кп/750/116/25
У Х В А Л А

08 вересня 2025 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові клопотання прокурора про продовження строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000239 від 04.09.2023, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України

в с т а н о в и в:

в судовому засіданні прокурор просив продовжити строк дії обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , мотивуючи клопотання тим, що ризики, які були підставою до його застосування, на даний час не змінилися і продовжують існувати. Вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який не має.

Захисник ОСОБА_4 з клопотанням прокурора не погодився, просив визначити розмір застави.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Заслухавши думку учасників судового провадження, та враховуючи, що на даний час строк тримання під вартою ОСОБА_5 спливає 12 вересня 2025 року, однак розгляд кримінального провадження не завершено, а з огляду на наявність та продовження існування заявлених у клопотанні прокурора ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання обвинуваченого під вартою, та наведені в попередніх рішеннях про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою, та які не зменшилися, а саме ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у такому правопорушенні, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, яких ще не було допитано судом, з метою зміни показань останніх на свою користь, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній ніде офіційно не працює, не встановлена наявність стабільної роботи та відповідно доходів від такої, як і будь-яких інших доходів, необхідних для проживання, що свідчить про те, що єдиним джерелом є доходи, отримані в результаті злочинної діяльності, а також враховані мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, вчинення вказаних кримінальних правопорушень під час дії воєнного стану, враховані його вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. На підставі п.5 ч.4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначається.

Ризиками, які суд оцінює у сукупності із тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому уразі визнання його винуватим, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого, впливу на свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується зокрема й у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за яке передбачене безальтернативне покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, отже, розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання останній може переховуватись від суду.

Дані відносно особи обвинуваченого враховуються судом, як то соціальні зв`язки, перебування на утриманні малолітньої дитини, сімейний стан, вік та стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_5 , а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до особливо тяжких злочинів, що може викликати його втечу, в суді на даний час триває судовий розгляд справи, свідки ще не були допитані, і допит останніх під час досудового розслідування не виключає необхідності їх допиту судом, вчинення інших кримінальних правопорушень, з огляду на відсутність офіційного джерела прибутку, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України, на даний час буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на свідків, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли зменшаться або перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.

Доводи сторони захисту були враховані, однак суд вважає, що в даному випадку вони не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також запобіганню процесуальних ризиків, а тому підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави та продовжено дію такого, не відпали, підстав для зміни такого запобіжного заходу, суд на даний час не вбачає.

Таке не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

До того ж, суд вважає за недоцільне на даний час визначення розміру застави, оскільки відповідно до ч.4 ст. 183 КПК встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При цьому, обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , дані, які характеризують його особу, не дають суду підстав дійти висновку, що продовження відносно нього строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, буде відповідати меті його застосування та зможе запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, які встановлені судом.

Отже, клопотання захисника про визначення розміру застави при продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід залишити без задоволення.

З огляду на викладене вище, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, стадії розгляду кримінального провадження, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора. При цьому, зміна або застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе на даний час забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 183, 193, 199, 372 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 06 листопада 2025 року, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання захисника відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Суддя ОСОБА_1