У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого в ОВС 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області капітана юстиції ОСОБА_5 , погоджене начальником відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000106 від 17.07.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 Кримінального кодексу України -

в с т а н о в и в:

З клопотання та доданих до нього матеріалів встановлено, що слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Закарпатській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000106 від 17.07.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 Кримінального кодексу України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що 07 квітня 2014 року в м. Донецьк під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади рф та зс рф створено незаконне збройне формування держави-агресора т.зв. «донецька народна республіка» (далі -«днр»). Координація діяльності цього незаконного збройного формування, як і її фінансове, матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади зс рф, окремими іноземними громадянами, а також окремими суб`єктами господарської діяльності та громадянами України, лояльно налаштованими до ідей та діяльності т.зв. «днр».

Вказане незаконне збройне формування держави-агресора має: конкретних лідерів, які підтримують між собою тісні взаємозв`язки; чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичною та силового блоків, керівники яких підпорядковуються лідерам організацій; а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій.

Одним із основних завдань учасників вказаного незаконного формування є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вплив на прийняття рішень, вчинення та не вчинення дій органами державної влади України, шляхом застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

З квітня 2014 року учасники незаконного збройного формування держави- агресора т.зв. «днр», реалізуючи злочинний умисел представників влади рф і зс рф щодо досягнення зазначених завдань, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади і місцевого самоврядування, зокрема щодо визнання легітимності діяльності т.зв. «днр» та влади її керівників, здійснюють захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів інфраструктури на території Донецької області, акти застосування збройної сили проти держави України, чинять збройний опір військовослужбовцям Збройних Сил України та правоохоронним органам України, задіяним у відновленні територіальної цілісності України та забезпеченні правопорядку, вчиняються інші злочини.

Як наслідок, частина території Донецької області опинилась під контролем представників незаконного збройного формування «ДНР» та відповідно до постанови Верховної Ради України № 254-VІІІ від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», постановою Верховної Ради України №252- VІІІ від 17 березня 2015 року «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування», Закону України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» набула статусу тимчасово окупованої території.

Чисельні злочини, вчинені представниками незаконного збройного формування т.зв. «днр» або за їх участі знайшли своє відображення у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання т.зв. «днр» незаконним збройним формуванням. Зокрема, у Зверненні ВРУ до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї МАТО, Парламентської Асамблеї ОБОЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання російської федерації державою-агресором, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року за № 129-VIII,та Зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав-членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою ВРУ від14січня 2015року за№ 106-VIII,Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтриманого російською федерацією міжнародного тероризму» від 22липня 2014року за№ 1597- VII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року за № 337-VIII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22 липня 2014 року за № 1596-VII,Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками незаконних збройних формуванням «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04лютого 2015 року за№ 145- VIII.

Факт створення т.зв. «днр» за підтримки та під контролем російської федерації визнано Резолюцією ПАРЕ від 12 жовтня 2016 року. При цьому в Резолюції зазначено, що т.зв. «лнр» та всі її «установи» не мають будь-якої легітимності у відповідності з українським або міжнародним правом, у складі яких утворені незаконні збройні формування, які досі функціонують.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку Народну Республіку» та «Луганську Народну Республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил Російської Федерації за межами Російської Федерації, яке було задоволено.

Надалі, 24 лютого 2022 року, президент рф оголосив початок так званої спеціальної військової операції. Після цього близько четвертої години ранку того ж дня зс рф, інші збройні формування рф та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку рф, Республіки Білорусь та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

Так згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф володимир путін та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України затверджених Верховною радою України.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаних наказів, військовослужбовці ЗС РФ, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі значної частини Донецької області.

Зокрема, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, в умовах військового стану, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, вирішив прийняти участь у бойових діях на боці ворога (країни-агресора) РФ, шляхом вступу до незаконних збройних та воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території Донецької області, та надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Так, ОСОБА_7 як громадянин України, згідно із ст. 65 Конституції України має обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який у відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

При цьому, у подальшому ОСОБА_7 не вчинив жодних дій направлених на ухилення від проходження служби в збройних формуваннях держави агресора - РФ, або на добровільну здачу в полон ЗСУ.

Так, не пізніше жовтня 2022 року, точної дати на даний час не встановлено, громадянин України ОСОБА_7 , перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Донецьк, Донецької області, діючи умисно, на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України, добровільного вступив до НОМЕР_1 окремого стрілецького полку 1-го Армійського Корпусу «ДНР», яка на даний час перебуває в оперативному командуванні НОМЕР_2 мотострілецької бригади зс рф, з метою виконання загального плану захоплення території України, із закріпленою зброю та боєкомплектом, керуючись статутами збройних сил російської федерації та т. зв. «днр» та подальшої безпосередньої участі у бойових діях проти зведених підрозділів Збройних Сил України, Національної гвардії, Національної поліції України та Служби безпеки України, які здійснювали захист суверенної території України від переважаючих сил збройних формувань держави-агресора.

У подальшому, ОСОБА_7 , будучи обізнаним про те, що ЗС РФ своїми спільними та узгодженими діями здійснюють широкомасштабні бойові дії на всій території України, розуміючи, що його призов та подальша служба на боці ворога в період збройного конфлікту, передбачатиме участь в таких бойових діях, добровільно вступив до військової служби країни агресора РФ, а саме до незаконних збройного та воєнізованого формування утвореного в так званій «ДНР».

Усвідомлюючи вищевказане, з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням місце та час, але не пізніше жовтня 2022 року, точної дати на даний час не встановлено, усвідомлюючи свої незаконні дії, діючи умисно, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України, добровільно вступив до НОМЕР_1 окремого стрілецького полку 1-го Армійського Корпусу «ДНР», яка на даний час перебуває в оперативному командуванні НОМЕР_2 мотострілецької бригади зс рф, після чого, будучи військовослужбовцем армії РФ, призначеним на посаду рядового, підпорядкованого, керованого та фінансованого російською федерацією, приймав безпосередню участь у бойових діях на стороні збройних формувань держави-агресора проти зведених підрозділів Збройних Сил України та здійснював заходи пов`язані з утвердженням окупації тимчасово окупованої території Донецької області, за що 28 березня 2024 року, отримав посвідчення «Ветерана бойових дій», видане міністерством оборони рф, а саме начальником відділу кадрів в/ч НОМЕР_3 - серії РМ №346307.

При цьому, ОСОБА_7 , вступаючи до ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час перебуває в оперативному командуванні НОМЕР_2 мотострілецької бригади зс рф, був достовірно обізнаний, що воно належить до збройних формувань, а саме: має організаційну структуру військового типу (поділяється на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, які носять формений одяг військового типу), характеризується наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), має воєнізований характер завдань та методів здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних у протистоянні збройній агресії російської федерації та керованих нею терористичних організацій «ДНР» та ставить перед собою специфічні завдання.

Крім того, ОСОБА_7 усвідомлював, що зазначене незаконне збройне формування терористичної організації «ДНР» не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими визначено створення та функціонування збройних формувань України.

Таким чином, ОСОБА_7 будучи громадянином України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, добровільно долучився до незаконного збройного формування, створеного на тимчасово окупованій території та надає такому формуванню допомогу у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

При цьому, ОСОБА_7 усвідомлював, що терористична організація «ДНР», у складі якого утворені незаконні збройні формування в діяльності якої він приймав участь, діє на території України незаконно та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної матеріальної шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокацій воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України, військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяними у відсічі збройної агресії російської Федерації.

В подальшому, приблизно з 01.07.2024 по 07.07.2024 більш точні дата та час досудовим розслідуванням наразі не встановлені ОСОБА_7 , перебуваючи на тимчасово окупованих територіях поблизу с. Новоселівка Перша, Покровського району, Донецької області, діючи умисно, на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України, перебуваючи в районі прямих бойових дій та здійснюючі наступ з метою захоплення територій Донецької області, прийняв безпосередню участь у бойових діях проти підрозділів сил оборони України, які здійснювали захист території України від окупації російської федерації.

Так, з жовтня 2022 року по даний час ОСОБА_7 , діючи на боці ворога - держави-агресора РФ, у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 в/ч НОМЕР_4 , яка на даний час перебуває в оперативному командуванні НОМЕР_2 мотострілецької бригади зс рф, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської та Донецької області вчиняв наступні дії: здійснював заходи пов`язані з утвердженням окупації на території Луганської та Донецької області; заступав на бойові чергування блокпостів та охороняв склади з бойовими комплектами стрілецької зброї ЗС РФ; під час несення служби у військовій польовій камуфльованій формі зразка ЗС РФ носив при собі вогнепальну зброю; брав участь у бойових діях проти підрозділів сил оборони України на території Донецької областей; виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців збройних сил РФ та осіб з числа учасників НЗФ, які були за званням чи посадою вище.

Відповідно до з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 документований паспортом громадянина України оформленим 23.04.2002 серії НОМЕР_5 року, знятим з реєстрації місця проживання по Донецькій області не значиться, дані щодо виходу або втрати громадянства ним відсутні, а отже такий є громадянином України.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме у добровільній участі громадянина України в незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та в збройних формуваннях держави-агресора та надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або само організувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення громадянину ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст. ст. 135, 276-278 КПК України, опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора.

Також, у зв`язку із перебуванням ОСОБА_7 на тимчасово окупованій території Донецької області, в порядку ст. 135-138 КПК України, у офіційному державному друкованому виданні "Урядовий кур`єр" та на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора розміщено повістки про виклик останнього в слідчий відділ УСБУ в Закарпатській області для участі в слідчих (розшукових) та процесуальних діях на 30.06.2025, 01.07.2025 та 02.07.2025. Однак в призначені дні та час ОСОБА_7 не з`явився на виклики слідчого та не повідомив про причини неявки.

Одночасно з цим, згідно з повідомленням 4 відділу 6 управління ДВКР СБУ області, проведеними оперативними заходами встановлено, що ОСОБА_7 переховується від органу досудового розслідування на тимчасово окупованій території Донецької області, де постійно проживає.

15.07.2025 у зв`язку з перебуванням ОСОБА_7 на тимчасово окупованій території Донецької області та неявкою без поважних причин на виклик слідчого, останнього оголошено в розшук, який доручено 4-му відділу 6 управління ДВКР СБУ.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила його задовольнити та надати дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування.

У судовому засіданні захисник залишив розгляд даного клопотання на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до ч.2 ст.297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого підозрюваним, стосовно якого уповноваженим органом прийнято рішення про передачу його для обміну як військовополоненого та такий обмін відбувся.

Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошені у міжнародний розшук, та розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Якщо у кримінальному провадженні повідомлено про підозру декільком особам, слідчий, прокурор вправі звернутися до слідчого судді із клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування лише стосовно тих підозрюваних, щодо яких наявні передбачені частиною другою цієї статті підстави, а стосовно інших підозрюваних подальше досудове розслідування у цьому самому кримінальному провадженні здійснюватиметься згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

З клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування до слідчого судді має право звернутися прокурор або слідчий за погодженням з прокурором (ч.1 ст.297-2 КПК України).

За приписами ч.2 ст.297-2 КПК України у клопотанні про здійснення спеціального досудового розслідування з підстав, передбачених цим Кодексом, крім передбачених абзацом другим частини другої статті 297-1 цього Кодексу, зазначаються: 1)короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання; 2)правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3)виклад обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на обставини; 4)відомості про те, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або відомості про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук; 5)виклад обставин про те, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності; 6)перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання.

У відповідності до ч.1 ст.297-3 КПК України клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування розглядається слідчим суддею не пізніше десяти днів з дня його надходження до суду за участі особи, яка подала клопотання, та захисника.

Частинами 1 та 2 ст.297-4 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, якщо прокурор, слідчий не доведе, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук, та/або уповноваженим органом прийнято рішення про передачу підозрюваного для обміну як військовополоненого та такий обмін відбувся. Під час вирішення питання про здійснення спеціального досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати наявність достатніх доказів для підозри особи щодо якої подано клопотання у вчиненні кримінального правопорушення.

Системний аналіз цитованого законодавства дозволяє стверджувати про те, що за загальним правилом дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування може надаватися лише щодо кримінальних правопорушень, персоніфікованих ст.297-1 КПК України.

Поряд із цим, процесуальний закон встановлює, що особа, стосовно якої здійснюватиметься спеціальне досудове розслідування, на момент звернення сторони обвинувачення з клопотанням про отримання відповідного дозволу повинна мати статус підозрюваного.

Крім того, сторона обвинувачення повинна підтвердити, обґрунтованість повідомленої підозри; переховування підозрюваного від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором з метою ухилення від кримінальної відповідальності; та/або оголошення особи в міжнародний розшук.

За обставин цього клопотання слідчий суддя звертає увагу на таке.

Згідно з п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Факт перебування ОСОБА_7 на тимчасово окупованій території підтверджується протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 16.10.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 16.10.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 06.06.2025, протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_10 від 06.06.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 06.06.2025, протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_11 від 06.06.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 06.06.2025, протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_12 від 06.06.2025 та іншими матеріалами клопотання у сукупності.

15.07.2025 у зв`язку з перебуванням ОСОБА_7 на тимчасово окупованій території Донецької області та неявкою без поважних причин на виклик слідчого, останнього оголошено в розшук, який доручено 4-му відділу 6 управління ДВКР СБУ.

Резюмуючи, слідчий суддя, вказує про таке.

Відповідно до ч.1 ст.42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Порядок вручення письмового повідомлення про підозру унормовано статтею 278 КПК України.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч.1 ст.278 КПК України).

Згідно з ч.1 ст.111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 цитованої норми визначено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, глава 11 Розділу ІІ КПК України містить, зокрема, статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, та статтю 136 КПК України, якою встановлено те, як підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч.1 ст.135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч.2 ст.135 КПК України).

Повістка про виклик вручається особі працівником органу зв`язку, працівником правоохоронного органу, слідчим, прокурором, а також секретарем судового засідання, якщо таке вручення здійснюється в приміщенні суду.

Повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва (ч.ч.6, 7 ст.135 КПК України).

Відповідно до ч.8 ст.135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

Отже, з огляду на наведені положення закону стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадженні письмове повідомлення про підозру в день його складення, однак, якщо це зробити неможливо, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст.111 КПК України), тобто фактично в порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст.135 КПК України), у тому числі шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, у разі, якщо існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою сьомою цієї статті.

Крім того, КПК України не передбачає обов`язку і права слідчого відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі, яка тимчасово відсутня за місцем проживання. В свою чергу, органом досудового розслідування вчинено всі можливі передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

У вимірі обставин цього клопотання слідчий суддя встановив, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з дотриманням вимог ст.ст.111, 135, 278 КПК України повідомлено про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України.

Слідчий суддя зазначає про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, а тому, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України необхідно брати до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 Рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п.32, Series A, N 182).

При цьому обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994, в яких суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Водночас слідчому судді під час вирішення питання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

При цьому на стадії досудового розслідування кримінального провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою.

Так, слідчий суддя, проаналізувавши матеріали клопотання за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, вважає,що зміст клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження можуть свідчити про існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_7 міг вчинити інкриміноване йому правопорушення.

Обґрунтованість підозри підтверджується рапортом про виявлення обставин вчинення кримінального правопорушення від 16.07.2024 №17/6/4-3355; відповідями на доручення з оперативного підрозділу 4 відділу 6 управління ДВКР СБУ та УСР в Закарпатській області; посвідченням учасника бойових дій ОСОБА_7 виданого «министерством обороны российской федерации»; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 16.10.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 16.10.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 06.06.2025; протоколом пред`явлення для впізнання свідку ОСОБА_10 гр. ОСОБА_7 від 06.06.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 06.06.2025; протоколом пред`явлення для впізнання свідку ОСОБА_11 гр. ОСОБА_7 від 06.06.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 06.06.2025; протоколом пред`явлення для впізнання свідку ОСОБА_12 гр. ОСОБА_7 від 06.06.2025.

На переконання слідчого судді, висновок про переховування підозрюваного зумовлюється тим, що його оголошено в розшук, на виклики слідчого підозрюваний не з`являється та перебуває на тимчасово окупованій території.

Тобто притягнути підозрюваного до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому кримінально процесуальним законодавством, не видається за можливе. При цьому наявні достатні підстави для проведення у даному кримінальному провадженні стосовно підозрюваного спеціального досудового розслідування злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 297-1, 297-3, 297-4, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000106 від 17.07.2024 за підозрою громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Рози Люксембург Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Відомості про здійснення спеціального досудового розслідування внести уповноваженій особі до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 04 серпня 2025 року о 08 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1