Провадження № 1-кс/643/4990/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000487 від 08.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Харківським районним управлінням поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000487 від 08.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

07.09.2025 до ХРУП №2 надійшла заява гр. ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 04.09.2025 р. у вечірній час невстановлена особа, з хуліганських спонукань, пошкодила її автомобіль марки «Део» моделі «Сенс» д.н.з. НОМЕР_1 , надряпала нецензурний напис на кришці капоту, чим спричинила заявниці матеріальний збиток, сума якого встановлюється (ІКС ІПНП 36051)

Відомості про вчинений кримінальний проступок дізнавачем СД Харківського РУП № 2 ГУНІ України в Харківській області ОСОБА_5 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000351 від 05.07.2025, за ознаками проступку, передбаченого ч.1 ст. 190 Кримінального кодексу України.

08.09.2025 року у період часу з 17:00 год. по 17:10 год. дізнавачем СД ХРУП №2 ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 у приміщенні службового кабінету № 52 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів буд. 30 було проведено огляд місця події в ході якого було встановлено гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 м.т. НОМЕР_2 , у якого було виявлено та який видав ніж марки «MORAKNIV» у чорному пластиковому чохлі з кріпленням для фіксації ножа і кріпленням для підвішування на ремінь з ознаками експлуатації. В ході відібрання пояснення у гр. ОСОБА_6 було встановлено, що 07.09.2025 року громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за адресою: м. Харків, вул. Познанська 2-а, діючи з хуліганських мотивів, пошкодив автомобіль марки «Daewoo» моделі «Sens», шляхом проколу чотирьох коліс транспортного засобу, а також наніс подряпини на капот автомобіля, зробивши напис нецензурного змісту.

Таким чином існують достатні підстави вважати, що вилучений в ході огляду місця події предмет, ніж марки «MORAKNIV» у чорному пластиковому чохлі з кріпленням для фіксації ножа і кріпленням для підвішування на ремінь з ознаками експлуатації, є предметом вчинення кримінального проступку та може бути доказом факту та обставин, що встановлюються. Для встановлення цього факту необхідно проведення комплекс слідчих та процесуальних дій, відповідні експертизи серед яких судово-технічна експертиза документів, що потребує певного часу, тому повернення зазначених речей може зашкодити подальшому досудовому розслідуванню, призвести до їх приховування або знищення.

Вилучене в ході огляду місця події може бути використано як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а в подальшому буде використаний у кримінальному проваджені в якості речового доказу, повернення якого на теперішній час може привести до втрати речового доказу, з метою забезпечення збереження речового доказу, позбавлення можливості його знищення або переховування.

Прокурор в судове засідання не з`явився, разом з клопотанням подав заяву, в якій просив розглядати клопотання за його відсутності, клопотання підтримав.

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Крім цього, відповідно до п.п. 4, 5 ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядку виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на майно, що було виявлено та видано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 м.т. НОМЕР_2 , яке було вилучено 08.09.2025 року у період часу з 17:00 год. по 17:10 год. дізнавачем СД Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, буд. 30, у службовому кабінеті № 52 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області в ході проведення огляду місця події, а саме: ніж марки «MORAKNIV» у чорному пластиковому чохлі з кріпленням для фіксації ножа і кріпленням для підвішування на ремінь з ознаками експлуатації.

Місце зберігання майна зазначеного в п.п.1.1-1.3 визначити відповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», який затверджено постановою КМ України від 19 листопада 2012 року №1104, та «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої наказом № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити прокурору.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1