БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 497/1271/25
Провадження № 1-кс/497/610/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про скасування арешту тимчасово вилученого майно

23.07.25 року м. Болград

Слідчий суддя Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

дізнавача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000064 від 29.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2025 року заявник ОСОБА_3 звернулися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №00000064 від 29.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 від 03.06.2025 року (справа №497/1271/25, провадження №1-кс/497/437/25) задоволено клопотання дізнавача сектору дізнання Белградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області про арешт тимчасового вилученого майна.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно на підставі протоколу огляду місця події від 29.05.2025 року в кримінальному провадженні №0000064 від 29.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, шляхом заборони розпорядження, користування, відчуження, знищення, а саме на транспортний засіб марки «FIAT» моделі «SCUDO», типу фургон, р/н НОМЕР_1 , білого кольору, 2013 року випуску.

Вилучений транспортний засіб передано на відповідальне зберігання до відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків центру забезпечення ГУНП в Одеській області, розташованого за адресою: Одеська обл., Белградський р-н., м. Арциз, пров. Транспортний, буд.2-Б.

Крім того, в межах цієї ж ухвали накладено арешт і на інше майно, яке йому, заявнику не належить та не перебувало у його користуванні чи володінні. Він, заявник є військовослужбовцем ЗСУ.

Для використання під час виконання бойових завдань ним було придбано транспортний засіб марки «FIAT» моделі «SCUDO», типу фургон, р/н НОМЕР_1 , білого кольору, 2013 року випуску.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу т/з НОМЕР_2 від 23.10.2021 року власником зазначеного транспортного засобу є ОСОБА_7 .

Він, заявник придбав зазначений автомобіль у громадянина ОСОБА_8 , який раніше придбав його у ОСОБА_7 . Для подальшої перереєстрації ними було засвідчено нотаріальну довіреність. Але фактичним власником автомобіля став він заявник ОСОБА_3 .

В силу його зайнятості, своєчасно не було перереєстровано зазначений автомобіль в ТСЦ. Крім цього, йому відомо від пані ОСОБА_7 про те, що вона також суду повідомляла про відчуження вищезазначеного автомобілю та він фактично вибув з її володіння та користування.

Заявник припускає, що у справі № 497/1271/25, провадження 1-кс/497/437/25 Болградського районного суду Одеської області є вся інформація від пані ОСОБА_7 ..

Так, 29.05.2025 року на березі озера Ялпуг в районі північно-західної околиці м. Болград Одеської області проводився огляд місця події.

Нa зазначеній території, де проводився огляд місця події, окрім його, ОСОБА_3 автомобіля перебувало й інше майно, яке, принаймні формально, може бути пов`язане з обставинами, що розслідуються в межах кримінального провадження за ч.1 ст.249 КК України (незаконне зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом), зокрема: гумовий човен, рибальський комбінезон, риболовне спорядження, риба тощо.

Тоді як його, автомобіль без його відома використовувався та перебував на місці огляду місця події.

Більше того, транспортний засіб не був згаданий як об`єкт будь-яких слідчих дій у його присутності або за його участі, про що свідчить відсутність будь-якої його участі в кримінальному правопорушенні.

Він, ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні не є ні підозрюваним, ні обвинуваченим, ні стороною цього провадження, тому застосування обмежень до мого майна є втручанням у право приватної власності (ст. 41 Конституції України) без належного правового обґрунтування.

Таким чином, автомобіль є власністю третьої особи, яка не має жодного відношення до предмету кримінального провадження. З моменту накладення арешту на вказаний автомобіль минув значний проміжок часу, якого було б більш ніж достатньо для проведення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій, пов`язаних із зазначеним майном.

Станом на дату подання цього клопотання, жодних слідчих дій за його участі із зазначеним транспортним засобом не проводилося, його не викликали для надання пояснень чи участі в будь-яких діях, пов`язаних із автомобілем.

Більше того, його, ОСОБА_3 не було повідомлено про підозру, не вручено жодного процесуального документа, який би надавав йому статус підозрюваної, обвинуваченої особи чи іншого суб`єкта кримінального провадження, на якого можуть бути покладені обмеження у вигляді арешту майна. Відсутні будь-які юридичні підстави вважати, що зазначене майно було використане у вчиненні кримінального правопорушення або має безпосереднє значення для кримінального провадження.

Таким чином, накладення арешту на майно в такій ситуації є безпідставним, надмірним обмеженням його, ОСОБА_3 прав власника і порушує засади пропорційності та справедливості, гарантовані як національним законодавством, так і міжнародними стандартами захисту права власності (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається виключно з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації або відшкодування шкоди. Ст. 249 КК України взагалі не передбачає конфіскації або спеціальної конфіскації.

Відповідно до правових позицій ЄСПЛ та практики Верховного Суду, застосування арешту щодо майна третіх осіб, які не є фігурантами справи, можливе лише у виключних випадках і за умови належного обґрунтування. Наразі таких обґрунтувань - не існує.

А відтак він, ОСОБА_3 як власник майна, права якого грубо порушуються до теперішнього часу, переконаний, що у органу досудового розслідування відпала потреба у необхідності арешту його майна.

Просить врахувати те, що відповідно до ч.5 ст.170 КПК України, арешт майна допускається виключно у випадку наявності достатніх підстав вважати, що воно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення; було набуте злочинним шляхом або є предметом кримінального правопорушення.

Окрім цього, у доводах слідчого не вказано наявність яких конкретно зв`язків пов`язують володільця арештованого майна з обставинами кримінального провадження.

Відтак, подальша дія такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт призводить до незаконного та необґрунтованого обмеження права приватної власності.

Арешт майна має бути пропорційним меті, на яку він спрямований, що виражається у понятті «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства і вимогою захисту фундаментальних прав особи. Щоб визначити пропорційність такого заходу, необхідно прийняти до уваги його тривалість та його необхідність в контексті просування розслідування, а також наслідки його застосування до зацікавленої особи.

За цей час, слідчий мав змогу перевірити зазначені обставини. Тобто вилучений автомобіль є його майном, доказового значення для кримінального провадження не має, оскільки сам по собі нічого не підтверджує та не спростовує.

Слідчий мав змогу призначити експертне дослідження вилученого майна і отримати відповідний висновок, оскільки арешт накладається з метою збереження речових доказів.

З цих підстав, вважає, що у органу досудового розслідування було більш ніж достатньо часу, для того щоб провести всі необхідні процесуальні дії.

Тому на теперішній час відпала потреба у подальшому збереженні вилученого майна саме на арешт майданчику.

Станом на момент звернення до суду з даним клопотанням, в органу досудового розслідування відпала потреба в забороні відчуження, розпорядження та користування зазначеним автомобілем, що підтверджується відсутністю проведення будь яких процесуальних дій, пов`язаних з зазначеним майном.

Натомість зазначений автомобіль є необхідним для нього ОСОБА_3 при виконанні бойового завдання.

За викладених обставин заявник просить клопотання задовольнити.

Клопотання призначено до судового розгляду на 10:00 годину 23.07.2025 року (а.с.10), про що повідомлено сторін по справі.

В судове засіданні 23.07.2025 року:

-заявник не прибув, повідомлений належним чином, є військовослужбовцем (а.с.19), який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 з 23.02.2025 року по теперішній час, що підтверджується довідкою від 06.06.2025 року (а.с.17);

-представник заявника підтримав клопотання заявника, наполягав на його задоволенні. Пояснив, що ОСОБА_3 є фактичним власником і володільцем вказаного транспортного засобу, у якого знаходиться оригінал свідоцтва про реєстрацію цього т/з, копію якого надав слідчому судді.

Юридичний власник т/з ОСОБА_7 відчужила 19.08.2022 року вказаний т/з на підставі довіреності, посвідченої нотаріально на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з терміном дії до 19.08.2023 року, а також в порядку передоручення у подальшому було передано право управління, розпорядження цим майном ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Вказаний автомобіль був придбаний фактично ОСОБА_3 за грошові кошти, які були зібрані як донати, з метою використання т/з для транспортування поранених військовослужбовців з лінії фронту. ОСОБА_3 , який постійно перебуває на військовій службі не зміг своєчасно переоформити цей транспортний засіб, саме тому і видавалися довіреності в порядку передоручення. Після пошкодження транспортний засіб був наданий ОСОБА_11 для відновлення та здійснення його належного переоформлення. Яким чином т/з опинився на місці події ОСОБА_3 не відомо, і з цих підстав він нічого представнику не пояснював.

На думку представника, вилучений т/з марки «FIAT» моделі «SCUDO», типу фургон, р/н НОМЕР_1 , білого кольору, 2013 року випуску не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення в кримінальному провадженні, в якому він був вилучений і арештований, не підпадає під спеціальну конфіскацію, та не може бути конфіскований при призначенні покарання винній особі. ОСОБА_3 не має жодного відношення до зазначеного кримінального правопорушення. А тому вжиття заходів забезпечення кримінального правопорушення в цьому кримінальному провадженні, яке розслідується за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст.249 КК України є безпідставним. Протягом строку перебування т/з під арештом у органу досудового розслідування було достатньо часу для проведення усіх необхідних слідчих (розшукових) дій у разі їх потреби.

Вважає, що відпали потреби в арешті цього т/з, тоді як для ОСОБА_3 є нагальна потреба в його використанні під час виконання бойового завдання на військовій службі, де він принесе набагато більше користі, а ніж знаходячись на спеціальному майданчику для зберігання арештованих транспортних засобів.

-прокурор заперечувала щодо скасування арешту майна оскільки до клопотання заявником не було додано жодних належних доказів в порядку ст.93 КПК України щодо належного володіння автомобілем марки «FIAT» моделі «SCUDO», типу фургон, р/н НОМЕР_1 , білого кольору, 2013 року випуску.

-дізнавач ОСОБА_6 також заперечувала щодо скасування арешту на зазначений автомобіль, оскільки ОСОБА_3 протягом тривалого часу не реалізував своє право на цей т/з і не зареєстрував його на своє ім`я, а строк виданої довіреності сплив.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання заявника про скасування арешту майна, пояснення присутніх сторін, приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст.131 КПК України до заходів забезпечення кримінального провадження відноситься, зокрема, арешт майна, а в силу ст.170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до положень ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Судовим розглядом встановлено, що Сектором дізнання Болградського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000064 від 25.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів, яка призначена заступником керівником Болградської окружної прокуратури у відповідності до положень ст.ст. 36-37 КПК України (а.с.12-13).

Досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється групою дізнавачів, яку призначено начальником сектору дізнання Болградського РВП ГУНП в Одеській області у відповідності до положень ст.ст. 38, 39, 40 КПК України (а.с.14).

Ухвалою слідчого судді від 03.06.2025 (справа №497/1271/25, провадження №1-кс/497/437/25) накладено арешт на тимчасово вилучене майно на підставі протоколу огляду місця події від 29.05.2025 року в кримінальному провадженні №0000064 від 29.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, шляхом заборони розпорядження, користування, відчуження, знищення, а саме на транспортний засіб марки «FIAT» моделі «SCUDO», типу фургон, р/н НОМЕР_1 , білого кольору, 2013 року випуску (а.с.4-8).

Вилучений транспортний засіб передано на відповідальне зберігання до відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків центру забезпечення ГУНП в Одеській області, розташованого за адресою: Одеська обл., Белградський р-н., м. Арциз, пров. Транспортний, буд.2-Б.

Виконання ухвали та відповідальність за збереження вилучено майна покладено на ініціатора клопотання дізнавача СК Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 23.10.2021 року, автомобіль марки «FIAT» моделі «SCUDO», типу фургон, р/н НОМЕР_1 , білого кольору, 2013 року випуску належить ОСОБА_7 (а.с.26-27). Оригінал свідоцтва перебуває у заявника ОСОБА_3 .

Сам заявник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України (а.с.18) згідно військового квитка серії НОМЕР_4 від 24.03.2023 року є військовослужбовцем (а.с.19), проходить військову службу з 23.02.2025 року по теперішній час у військовій частині НОМЕР_3 Збройних сил України Міністерства України (а.с.17).

Щодо правомірності способу набуття володіння автомобілем марки «FIAT» моделі «SCUDO», типу фургон, р/н НОМЕР_1 , білого кольору, 2013 року випуску ОСОБА_3 , слідчий суддя зазначає наступне:

-юридичний власник ОСОБА_7 під час розгляду клопотання про арешт майна підтвердила, що продала т/з марки «FIAT» моделі «SCUDO», типу фургон, р/н НОМЕР_1 , білого кольору, 2013 року випуску 19.08.2022 року (а.с.28, 29-33);

-оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 не має, оскільки на підтвердження реєстрації т/з на її ім`я надала витяг з застосунку «Дія» (а.с.34-38);

- згідно повного витягу з реєстру довіреностей, посвідчених нотаріально вбачається, що дійсно 19.08.2022 року юридичний власник ОСОБА_7 передала право управління, володіння, розпорядження на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а ОСОБА_8 в свою чергу 23.08.2022 року передовірив право управління, володіння, розпорядження на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , а 23.11.2022 року на ім`я ОСОБА_11 (а.с.22-25).

Фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (довіреності, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено.

У випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно. Отже, у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, доказом якої є наявність у володільця реєстраційного документа на цей транспортний засіб, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що у випадку, якщо власник із власної волі передав (вручив) рухому річ іншій особі, що мало наслідком позбавлення можливості впливу на таку річ, таку ситуацію слід кваліфікувати як вибуття рухомої речі з володіння власника за його волею.

Зазначене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду викладеній в постанові від 15.01.2025 по справі №208/5532/18.

Таким чином, ОСОБА_3 , на момент вилучення, був фактичним володільцем автомобіля марки «FIAT» моделі «SCUDO», типу фургон, р/н НОМЕР_1 , білого кольору, 2013 року випуску, який правомірно набув володіння та якому може бути передано зазначений автомобіль після скасування арешту тимчасово вилученого майна.

З досліджених матеріалів кримінального провадження (в оригіналі) за №0000064 від 29.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України вбачається, що з 29.05.2025 року з часу вилучення транспортного засобу не проводилось жодних слідчих (розшукових) дій в даному кримінальному провадженні, що стосуються безпосередньо автомобіля марки «FIAT» моделі «SCUDO», типу фургон, р/н НОМЕР_1 , білого кольору, 2013 року випуску.

Органом досудового розслідування не здобуто доказів причетності до вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_3 , що було підтверджено дізнавачем в судовому засіданні.

Вирішуючи клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна та зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Накладаючи арешт на вилучений т/з слідчий суддя мав на меті забезпечити збереження цього автомобіля в зв`язку з відсутністю його фактичного власника та володільця, про якого були відсутні відомості. А особи, які перебували на місці події, стверджували, що транспортний засіб їм не належить, документів на нього не мають.

Наразі, в судовому засіданні, слідчим суддею встановлено фактичного власника та володільця вилученого т/з марки «FIAT» моделі «SCUDO», типу фургон, р/н НОМЕР_1 , білого кольору, 2013 року випуску, яким є ОСОБА_3 .

Починаючи з часу вилучення 29.05.2025 року до тепер жодна інша особа не претендувала на цей транспортний засіб, не зверталася як до органу досудового розслідування, так і до слідчого судді з питання повернення арештованого майна.

Також слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000064 від 29.05.025 року здійснюється за попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.249 КК України за фактом незаконного зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду.

Об`єкт злочину є встановлений порядок раціонального використання, охорони і відтворення риб та інших об`єктів водної фауни як важливої складової частини навколишнього природного середовища.

Рибальство, включаючи добування водних безхребетних тварин, є одним з видів використання об`єктів тваринного світу. Особи, які займаються промисловим, любительським та спортивним рибальством і здійснюють у такий спосіб загальне або спеціальне використання об`єктів тваринного світу, зобов`язані дотримуватись установлених правил, норм, лімітів, строків, використовувати тваринний світ у способи, що не допускають порушення цілісності природних угруповань і забезпечують збереження тварин, яких не дозволено використовувати.

Предметом злочину виступають водні живі ресурси, тобто організми, життя яких постійно або на окремих стадіях розвитку неможливе без перебування (знаходження) у воді. Це, зокрема: риби різних видів на всіх стадіях свого розвитку - статевозрілі екземпляри, мальки, ікра; морські ссавці (дельфіни, кити, тюлені, моржі, нерпи); ракоподібні і голкошкірі водні безхребетні тварини (раки, краби, креветки, трепанги, морські їжаки, морські зірки), молюски (головоногі, черевоногі, двостулкові - мідії, кальмари, устриці тощо); промислові водні рослини і водорості, які використовуються для виготовлення продуктів харчування, добрив, медичних препаратів і які підлягають спеціальному правовому захисту (наприклад, ламінарія, або морська капуста).

Предметом злочину, передбаченого ст. 249, не визнаються: а) водні організми, добування яких нормативними актами не регламентується (водні плазуни, планктон, шкідливі види риб, жаби тощо); б) кормові угіддя, місця зимування, нерестові ділянки, тобто ділянки водних об`єктів, де відбувається розмноження риб та інших водних живих ресурсів); в) бобри, ондатри, хохулі, видри, які є хутровими звірами і розглядаються, як і водоплаваючі птахи, як предмет незаконного полювання (ст. 248); г) риби та інші водні живі організми, які завдяки вкладеній праці людини вже не виступають як природні багатства в їх природному стані, а включені у виробничо-трудовий процес і набули внаслідок цього якості товару.

Дії осіб, винних у незаконному вилові риби, добуванні водних тварин, що вирощуються підприємствами, організаціями або громадянами у спеціально влаштованих чи пристосованих водоймах, або заволодіння рибою, водними тваринами, відловленими цими організаціями, підлягають кваліфікації як злочин проти власності. У зв`язку з цим слід з`ясовувати, в яких водоймах виловлено рибу або інших водних тварин, чи охоплювалась умислом винного належність водойми, і залежно від цього кваліфікувати його дії.

3. Об`єктивна сторона злочину характеризується сукупністю трьох ознак: 1) діяння - незаконне зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом; 2) наслідки у вигляді істотної шкоди; 3) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Зайняття водним добувним промислом - це дії, які полягають у вилученні (ловля, збирання, добування тощо) будь-якими знаряддями (промисловими, любительськими, забороненими) водних живих ресурсів із природного середовища. Поняття "промисел" використовується у даному разі не як позначення певного різновиду множинності злочинів, а як характеристика об`єктивної сторони злочинного посягання на об`єкти водної фауни, яке може бути як одноразовим, так і неодноразовим. До рибного промислу потрібно відносити також ловлю цінних порід риб (лососевих, осетрових) з метою заготівлі ікри. Для наявності розглядуваного складу злочину не має значення те, займалась особа промислом для себе чи з метою продажу здобутого.

Незаконність означає, що зайняття зазначеним промислом відбувається, зокрема, без належного дозволу, у заборонений час, у недозволених місцях, забороненими знаряддями і способами лову, із перевищенням установлених лімітів чи норм вилову.

Для визнання промислу незаконним достатньо встановити наявність однієї з названих обставин. Оскільки диспозиція ст. 255 має бланкетний характер, для з`ясування змісту умов незаконності потрібно звертатись до нормативних актів, які регулюють порядок здійснення рибальства в Україні.

Зайняття водним добувним промислом без належного дозволу має місце тоді, коли промисел здійснюється самовільно, без одержання дозволу компетентного органу, який у даному разі вимагається. Любительське і спортивне рибальство на водоймах загального користування здійснюється безоплатно і без надання спеціальних дозволів. Дозволи на зайняття рибальством на засадах спеціального використання водних живих ресурсів видаються органами рибоохорони у різних формах (ліцензії на спортивний і любительський вилов риби цінних порід, власне дозволи на здійснення промислового, любительського і спортивного рибальства, промисловий квиток, талон тощо).

Рибальство у заборонений час означає, що воно здійснюється тоді, коли зайняття водним добувним промислом заборонено: а) взагалі (наприклад, забороняється рибальство у новостворених водосховищах до особливого розпорядження, любительський лов дельфінів, тюленів, усіх видів осетрових та їхніх гібридів, лосося, форелі, харіуса, деяких інших видів риб, усіх видів крабів, устриць та інших видів, занесених до Червоної книги України); б) у строки, на які встановлено заборону для певних видів водних тварин чи водоймищ (конкретні терміни зайняття водним добувним промислом визначаються за басейно-територіальним принципом і закріплюються у правилах промислового, любительського і спортивного рибальства).

Правила любительського і спортивного рибальства забороняють лов водних живих ресурсів у темний час доби (пізніше години від заходу сонця та раніше години до його сходу) з човнів та інших плавучих засобів у Чорному та Азовському морях. Лов раків забороняється у нерестовий період, під час линьки і виношування ікри. Конкретні строки заборони на лов раків встановлюються місцевими органами рибоохорони і доводяться до відома населення через засоби масової інформації.

До недозволених місць потрібно відносити ті водойми або їхні ділянки, в яких водний добувний промисел заборонений завжди або дозволяється лише протягом певного часу. Наприклад, любительським і спортивним рибальством забороняється займатись: у каналах теплоенергоцентралей, підвідних та скидних каналах електростанцій; у відводах рибогосподарських та меліоративних систем, у шлюзових каналах; поблизу мостів, які охороняються, у межах режимних зон охорони; у радіусі 500 м навколо риборозплідних господарств; у зимувальних ямах.

Забороненими слід визнавати ті знаряддя та способи зайняття рибним та іншим водним добувним промислом, якими взагалі не дозволяється користуватись або які не дозволяється застосовувати для добування певних об`єктів водної фауни. Наприклад, під час любительського і спортивного рибальства забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної і пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих матеріалів усіх видів і найменувань, лов раків у темну пору доби із застосуванням підсвічування. Забороняється промислове рибальство способом багрення, за допомогою брязкал і бовтання. Під час підводного полювання на риб за допомогою гарпунних рушниць не дозволяється застосовувати акваланги та інші автономні дихальні пристрої.

Злочин є закінченим з моменту спричинення істотної шкоди. Незаконне зайняття водним добувним промислом, яке не потягло за собою зазначених наслідків, утворює склад адміністративного правопорушення (ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 7 грудня 1984 р.).

Суб`єкт злочину загальний.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом.

А відтак, вилучений транспортний засіб марки «FIAT» моделі «SCUDO», типу фургон, р/н НОМЕР_1 , білого кольору, 2013 року випуску не є речовим доказом в рамках кримінального правопорушення, яке розслідується, не підпадає під спеціальну конфіскацію, і не може бути конфіскований при призначенні покарання, а також не може забезпечувати цивільний позов про відшкодування завданої шкоди.

Зазначене свідчить про те, що відпали підстави для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження в частині арешту транспортного засобу.

Відповідно до пункту першого ч.6 статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю повертається власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливе без шкоди для кримінального провадження.

Арешт на вказаний транспортний засіб накладався оскільки вказане майно мало значення речових доказів у кримінальному провадженні, з метою запобігання його приховування, пошкодження, псування та знищення, необхідністю проведення певних слідчих дій, а також для забезпечення належного збереження вилученого у кримінальному провадженні майна до встановлення усіх необхідних обставин кримінального провадження.

Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі.

Крім цього, слідчий суддя враховує вимоги нормативних актів, що стосуються збереження речових доказів, а саме:

Положеннями ст.100 КПК України визначено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» Із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 437 від 13.07.2016, № 795 від 09.11.2016, № 1103 від 24.12.2019, № 1075 від 15.11.2019 затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Цей Порядок визначає правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Згідно п. 20 зазначеного Порядку зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби Безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 N 51/401/649/471/23/125 затверджено та введено в дію Інструкцію про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказі у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду (в новій редакції).

Цією Інструкцією встановлюються єдині правила вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів, цінностей та іншого майна на стадії дізнання, досудового слідства і судового розгляду, а також порядок виконання рішень органів досудового слідства, дізнання і суду щодо речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна (п.1).

Дана інструкція містить розділ який визначає положення щодо «Зберігання речових доказів, цінностей, документів та іншого майна».

Так п.12 передбачено, що під час зберігання і передачі речових доказів, цінностей, документів та іншого майна вживаються заходи для забезпечення належного зберігання у вилучених об`єктів ознак і якостей, які визначають їх значення як речових доказів у кримінальних справах і які є на них, а також зберігання самих речових доказів, ознак і якостей з метою можливості їх подальшого цільового використання (якщо вони не можуть бути передані на зберігання потерпілим, їх родичам або іншим особам, а також організаціям).

Згідно п.13 цієї Інструкції речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, досудового слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації, про що складається протокол.

Витрати, пов`язані із зберіганням речових доказів, цінностей та іншого вилученого майна, несе орган, на зберіганні якого знаходиться вилучене майно. У випадках, коли майно передається на зберігання в інші установи, підприємства, організації як таке, що потребує спеціальних умов зберігання, такі витрати покриваються за рахунок держави.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В силу ст. 41 Конституції України, ст.1 протоколу N 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини зауважив у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, а для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008р).

Слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання заявника.

Статтею 309 КПК України визначено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, до якого не входять ухвали слідчого, постановлені за результатами розгляду клопотання про скасування арешту майна. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 712/191/23 від 20 травня 2024 р, викладено правовий висновок згідно якого не підлягають апеляційному оскарженню ухвали слідчого судді про скасування арешту майна чи про відмову в ньому, постановлені за клопотаннями осіб, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 98, 100, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000064 від 29.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту тимчасово вилученого майна, застосовані на підставі ухвали слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 03.06.2025 року (справа №497/1271/25, провадження № 1-кс/497/437/25), а саме: скасувати арешт майна на транспортний засіб марки «FIAT» моделі «SCUDO», типу фургон, р/н НОМЕР_1 , білого кольору, 2013 року випуску у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064 від 29.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

Звільнити транспортний засіб марки «FIAT» моделі «SCUDO», типу фургон, р/н НОМЕР_1 , білого кольору, 2013 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 23.10.2021 року, з відповідального зберігання з майданчику для тимчасового утримання арештованих транспортних засобів Центру забезпечення ГУНП в Одеській області, що розташований за адресою: Одеська область, м. Арциз, пров. Транспортний, буд.2-Б та безоплатно повернути транспортний засіб володільцю ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено і проголошено о 08:00 годині 24.07.2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1