Справа №523/8174/25
Провадження №1-кс/523/4099/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника органу опіки та піклування ОСОБА_5 , в присутності підозрюваного, розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби Безпеки України в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Одеськоої обласної прокуратури, в матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідування за №0000161 від 09.03.2025, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, про продовження стоку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Грекове Подільського району Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України

ВСТАНОВИВ:

03.07.2025 року слідчим в ОВС слідчого відділу Управління Служби Безпеки України в Одеській області ОСОБА_6 подано клопотання до Пересипського районного суду міста Одеси про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Слідчий зазначає, що досі існують ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Так, на переконання слідчого, ризик переховуватися від суду обумовлений тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а зібрані в ході досудового розслідування докази є вагомими, та у разі визнання його винним, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти років до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому, підозрюваний отримавши відповідний досвід у виконанні спеціальних завдань, маючи відповідні зв`язки серед кримінально-налаштованих верств населення, може залишити територію України з метою уникнення від кримінальної відповідальності, він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того слідчий вважає що ОСОБА_7 може продовжити свою протиправну діяльність на території України та інших держав, використовуючи можливості отриманого досвіду та навичок за час тривалого проживання на території Одеської області, вивчення та аналізу суспільно-політичної ситуації Одещини, розташування оборонних підприємств та об`єктів критичної інфраструктури, через інших осіб продовжити свою діяльність на території Одеської області, керуючи їхніми діями з закордону, переховуючись від органу досудового розслідування та суду.

В клопотанні зазначено, що у разі визнання ОСОБА_7 винним, йому загрожує суворе покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, що надає підстави вважати, що він, перебуваючи на свободі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити здійснювати злочинну діяльність, чим може зашкодити виконанню покладених на неї процесуальних обов`язків. Також може впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки в ході проведення слідчих дій були залучені поняті та підозрюваному надано копії відповідних процесуальних документів із зазначенням їх анкетних даних.

При цьому, слідчий суддя враховує та наголошує, що злочин, в якому підозрюється ОСОБА_7 є злочином проти основ національної безпеки України, вчинений в умовах воєнного стану через повномасштабне військове вторгнення російської федерації проти незалежної держави України, що свідчить про зухвалу, безвідповідальну поведінку підозрюваного та без будь-яких моральних вагань, який вочевидь, має розуміти, що підпал релейної шафи вхідного світлофора Чр, що розташовані на 1310 км ПК 7 залізничної станції «Одеса-Застава ІІ» Одеської філії АТ «Укрзалізниця» в м. Одесі, за географічними координатами 46 28 12 Пн, 30 41 9 Сх, тобто на території Хаджибейського району м. Одеси, які відноситься до об`єктів критичної інфраструктури стратегічного призначення, призводять до ослаблення держави.

Зазначена обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити в повному обсязі, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчий у судовому засіданні підтримав клопотання та просив задовольнити.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 та підозрюваний заперечували проти задоволення клопотання слідчого, мотивуючи тим, що ризики не доведені та необґрунтовані. Захисник зазначив, що експертизи вже давно мали бути проведеними, однак не зрозуміло, чому на момент розгляду даного клопотання вони ще не проведені, просив визначити заставу.

Представник ОСОБА_5 , який діє за довіреністю від Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування просив відмовити у задоволенні клопотання та встановити заставу.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В провадженні слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0000161 від 09.03.2025 за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України.

13.03.2025 о 20 годині 30 хвилин громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

14.03.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру та вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, а саме закінчений замах на диверсію, за кваліфікуючими ознаками: вчинення з метою ослаблення держави підпалів, спрямованих на зруйнування та пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, вчинене в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту, за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 14.03.2025 року застосовано до ОСОБА_9 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», до 60 діб до 11.05.2025 року включно, без визначення застави.

Ухвалою Пересипсього районного суду міста Одеси від 08.05.2025 року продовжено строк застосування до ОСОБА_9 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», до 60 діб до 07.07.2025 року включно, без визначення застави.

Прокурор просить продовжити строк дії запобіжного заходу, посилаючись на наявність ризиків в контексті положень статті 177 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання, вбачає підтвердження наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний ОСОБА_7 у випадку не застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом та вчинити нові кримінальні правопорушення та/або продовжити свою злочинну діяльність.

Зокрема, наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_7 усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, яке йому загрожує уразі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу може переховуватися від суду, зокрема виїхати за межі України. При цьому слідчий суддя ураховує, що підозрюваний має можливі зв`язки із представниками спеціальних служб рф та громадянами, які з ними співпрацюють та надають підтримку у проведенні підривної діяльності проти України.

Водночас слідчий суддя вважає, що наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки інкримінована ОСОБА_7 злочинна діяльність спрямована на вчинення злочинів проти національної безпеки України, а тому, перебуваючи на волі, підозрюваний може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

Таким чином, слідчий суддя вважає доведеною наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий, та вважає, що заявлені ризики не зменшились.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, так як це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 09.03.2025; протоколом огляду місця події від 10.03.2025; протоколом обшуку від 13.03.2025 за місцем проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 ; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 13.03.2025; відповіддю Служби сигналізації і зв`язку регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» №НЗІ-004/233 від 12.03.2025; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_8 від 14.03.2024; протоколами зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки від 18.04.2025; іншими матеріалами досудового розслідування.

Слідчий суддя вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом та вчинити нові кримінальні правопорушення та/або продовжити свою злочинну діяльність.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів .

Висновок суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неповнолітньому ОСОБА_7 ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про існування заявлених ризиків та виправдовує тримання особи під вартою.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ("Рішення Лательє проти Франції").

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що вказане кримінальне провадження відповідно до повідомленої підозри вчинено проти основ національної безпеки України, що свідчить про підвищену соціальну небезпеку підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку, що у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони інтересів суспільства та держави.

Слідчий суддя вважає, що оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, за яке передбачене законом покарання 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, слідчий суддя застосовує до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування на 60 днів, тобто до 02.09.2025 (включно).

Відповідно до п. 5 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є запобіжним заходом.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2,258-258-6,260,261,437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

При цьому, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 3-111/2023 (207/23, 315/23) від 19.06.2024 № 7-р (ІІ)/2024 Конституційний Суд України, перевіривши частину шосту статті 176 Кодексу на відповідність вимозі домірності, звертає увагу, що під час обмеження права на свободу та особисту недоторканність потрібними є не будь-які менш обтяжливі для прав і свобод осіб заходи, а лише ті, які здатні досягти правомірної мети на якісному рівні.

Відповідно до Кодексу «завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура» (стаття 2); «під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом» (частина перша статті 12).

Конституційний Суд України з урахуванням наведеного та з огляду на приписи статті 131, частин першої, третьої статті 176, статті 177, частини першої статті 183 Кодексу наголошує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні використовують для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного або обвинуваченого, тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим серед таких запобіжних заходів, як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, оскільки під час його застосування особу позбавляють свободи. Водночас такий запобіжний захід порівняно з указаними більш м`якими запобіжними заходами за певних умов може стати єдиним дійсно дієвим й обґрунтованим запобіжним заходом для виконання завдань кримінального провадження, зокрема, в умовах воєнного стану, коли забезпечення правопорядку в державі ускладнено, а масові загрози життю і здоров`ю людей, іншим їхнім засадничим правам і свободам надвисокі. За таких умов без тримання особи під вартою, особливо якщо така потреба зумовлена тяжкістю й характером злочинів, у яких підозрюють або обвинувачують особу, наявністю ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, практично неможливо буде забезпечити виконання цією особою процесуальних обов`язків, запобігти її спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, іншій неналежній процесуальній поведінці, що перешкоджатиме здійсненню кримінального провадження або й зовсім унеможливить його й створюватиме у зв`язку із цим загрози низці публічних інтересів.

Конституційний Суд України зауважує, що застосування за частиною шостою статті 176 Кодексу під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, миру, безпеки, людства та міжнародного правопорядку, за наявності ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.

Конституційний Суд України наголошує, що шкода для прав і свобод особи від застосування за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинна бути надмірною, що є потрібною умовою збереження обґрунтованого балансу між вимогами публічних інтересів і захистом права на свободу та особисту недоторканність особи.

Згідно з КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать верховенство права (правовладдя), забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень (пункти 1,5,10,14 частини першої статті 7).

Досліджуючи частину шосту статті 176 Кодексу, Конституційний Суд України зазначив, що за цією нормою Кодексу застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залежить не лише від тяжкості злочину, у якому її підозрюють або обвинувачують, а й від наявності ризиків, що їх визначено статтею 177 КПК України.

За статтею 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; учинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому його підозрюють, обвинувачують (частина перша); підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, що їх визначено частиною першою статті 177 Кодексу (частина друга). До того ж під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 КПК України не встановлено винятків щодо дотримання приписів статей 178,194КПК України, які визначають обставини, з`ясування яких є обов`язком слідчого судді як для застосування цього запобіжного заходу, так і для його продовження.

Конституційний Суд України в рішенні від 19.06.2024 наголошує, що, визначивши такі критерії для застосування слідчим суддею до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, законодавець дотримав міжнародних стандартів щодо застосування тримання під вартою, збалансував потребу між забезпеченням ефективного здійснення кримінального провадження та правом особи на свободу та особисту недоторканність, щодо якої його відкрито, й установив тримання такої особи під вартою лише на підставі вмотивованого судового рішення. Законодавець відтворив ці ж критерії для застосування слідчим суддею до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначивши в частині шостій статті 176 КПК України, що цей запобіжний захід під час воєнного стану застосовують не лише залежно від тяжкості злочину, а й за наявності ризиків, що їх визначено статтею 177КПК України. Водночас без наявності таких ризиків цей запобіжний захід за частиною шостою статті 176 КПК України не мають застосовувати. Згідно з частиною другою статті 177 КПК України, зокрема, слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, що їх установлено Кодексом.

Аналізуючи частину першу статті 183 КПК України, Конституційний Суд України звертає увагу, що законодавець визначив застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 КПК України без доведення прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, визначеним статтею 177КПК України. Однак це не позбавляє можливості слідчого суддю, суд застосувати інший, більш м`який, запобіжний захід, визначений КПК України.

Відповідно до КПК України можливість застосування застави до особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді у випадках, визначених частиною третьою або четвертою статті 183 КПК України (друге речення частини першої статті 182); «під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2,258-258-6,260,261,402-405,407,408,429,437-442Кримінального кодексу України (абзац восьмий частини четвертої статті 183). Тобто із наведених приписів Кодексу випливає, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 КПК України не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177,178КПК України.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, його неповнолітнього віку, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що застава в розмірах, визначених в п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваному у вчиненні особливо тяжкого злочину покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України, та призначає заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 908 400 грн. (3028 грн. х 300 = 908 400 грн.).

Відповідно до ч. 6 ст. 182 КПК України, підозрюваний, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби Безпеки України в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Одеськоої обласної прокуратури, в матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідування за №0000161 від 09.03.2025, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, про продовження стоку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 60 днів, тобто до 02.09.2025 включно, з можливістю внесення застави у розмірі 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 908 400 гривень.

Підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Підозрюваний, обвинувачений звільняються з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки строком на 60 днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

-не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

-утримуватись від спілкування зі свідками по справі;

-здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну до ГУ ДМС в Одеській області.

Роз`яснити підозрюваному (обвинуваченому), що відповідно до ч.ч. 8, 10, 11 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1