Справа № 342/848/23
Провадження № 11-кп/4808/240/25
Категорія ч. 1 ст. 263 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Городенківського районного суду від 28.02.2025 щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернігів, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючого, раніше несудимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

з участю:

секретаря с/з - ОСОБА_8 ,

прокурора - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

1. Зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_7 визнано винним за ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один рік).

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено відповідні обов`язки.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

2. Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судом першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

Діючи умисно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, спрямованих проти громадської безпеки в частині захисту життя та здоров`я людей від негативного впливу руйнуючого характеру вогнепальної зброї, бойових припасів в результаті їх неконтрольованого обігу, з порушенням вимог законодавства України, а саме: додатку №1, затвердженого п.1 постанови ВР України від 17.06.1992 №2471-XII «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), які можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднаннях міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України; право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, придбав та зберігав бойові припаси.

А саме, у обвинуваченого ОСОБА_7 , 28.03.2023, під час проведення обшуку автомобіля марки «Opel Vivaro», 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить та яким користується обвинувачений ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено 28 придатних для стрільби військових боєприпасів до вогнепальної нарізної зброї, а саме патрони калібру 7,62 мм зразка 1943 року центрального бою зі звичайною кулею промислового виробництва (Клімовський патронний завод, сучасна російська федерація, з них 11 шт 1979 року випуску, 17 шт 1988 року випуску), які призначені для стрільби з автоматів та кулеметів, патронних яких розрахований під дані патрони, які обвинувачений незаконно зберігав та придбав без передбаченого законом дозволу.

3. Доводи апеляційної скарги захисника.

3.1. Протокол обшуку житла ОСОБА_7 від 28.03.2023 є недопустимим у зв`язку із 1) його проведенням до внесення відомостей до ЄРДР; 2) здійсненням такої дії у досудовому розслідування щодо іншої особи ( ОСОБА_10 ); не враховано правову позицію ККС ВС у справі №127/25394/18 (постанова від 26.01.2021), №344/11299/15-к (постанова від 05.11.2019).

3.2. Вважає, що до таких важливих процесуальних документів, як клопотання про дозвіл на проведення обшуку (а.с. 43, 56), постанови про визнання речовим доказом (а.с.64), клопотання про накладення арешту на майно (а.с.66), слідчі внесли неправдиві відомості. Вони стверджували, що ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 вчиняли крадіжки та переховували знаряддя цих злочинів.

3.3. У порушення ст. 290 КПК України невідкриття стороною обвинувачення матеріалів оперативно-розшукових заходів, залишення без виконання доручення прокурора від 06.07.2023 щодо повідомлення ОСОБА_7 про проведення відносно нього оперативно-розшукових заходів є порушенням права на захист.

3.4. Обшуки 25.11.2021 було проведено без відома та участі ОСОБА_7 , тому протоколи про їх проведення, а також інформація про їх результати, яку покладено у клопотання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 є недопустими доказами.

3.5. Суперечність між датою та часом вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру - 30.05.2023 о 17:00 год в с. Вишеньки Київської області (а.с.166) та відповідними даними протоколу його допиту як підозрюваного 30.05.2023 17:15 год у приміщенні ГУНП в Івано-Франківській області (м. Івано-Франківськ) вказує не недостовірність обох документів, оскільки відстань між с. Вишеньки Київської області та м. Івано-Франківськ становить близько 800 км, які подолати за 15 хв 30.05.2023 було неможливо.

3.6. Судом не враховано, що патрони калібру 7,62 зберігались ОСОБА_7 в обоймі його власного мисливського карабіну, на який наявний дозвіл. Набуття у власність набоїв до такого карабіну здійснюється на підставі дозволу на його придбання, зберігання і носіння. Спеціального дозволу на придбання набоїв до такого карабіна не передбачено. Отже, склад кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України у діях ОСОБА_7 відсутній.

3.7. Судом безпідставно відхилено посилання сторони захисту на правову позицію ККС ВС у справі №760/6265/22 (постанова від 04.05.2023), ч.3 ст.22 Закону України «Про основи національного спротиву», Закону України «Про волонтерську діяльність», ст.65 Конституції України, Постанови Кабінету Міністрів України №1448 від 29.12.2021 щодо необхідності кваліфікувати наявність у волонтера, який діє під час воєнного стану, боєприпасів, як стан крайньої необхідності у зв`язку із загрозою його життю внаслідок бойових дій.

Просить вирок суду скасувати. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу злочину передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

4. Позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

4.1. В засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

4.2. Прокурор заперечив доводи апеляційної скарги захисника з огляду на законність, обґрунтованість та належну вмотивованість вироку суду.

5. Мотиви апеляційного суду.

5.1. Беззаперечно встановлені факти. Згідно з протоколом обшуку (а.п. 152, 157, 170 т. 1) в автомобілі обвинуваченого виявлено 28 патронів, які потім експерт ідентифікував як військові, що призначені для відстрілу з військової автоматичної зброї (а.с. 229 т. 1).

Зберігання цих набоїв у магазині для свого карабіну МКМ-072 Сн за №КІ-М00591 під патрони 7,62х39 мм обвинувачений не заперечує і це підтверджено протоколом обшуку, який проведений на підставі ухвали слідчої судді (а.с.151 - 159, т. 1).

Спір між сторонами існує з приводу правової оцінки обставин придбання та зберігання обвинуваченим 28 військових боєприпасів 7,62/39 без передбаченого законом дозволу.

Обвинувачений посилається на три ключові групи обставин: 1) істотні порушення КПК; 2) відсутність у законодавстві вимоги щодо дозволу на боєприпаси для легального карабіну; 3) обставини крайньої необхідності придбання та зберігання боєприпасів, які отримані від військових на блокпості по дорозі в м. Бахмут для власної зброї і які зовні нічим не відрізняються від мисливських.

Згідно положенням ст. 404 КПК України це є предметом апеляційного перегляду.

5.2. Щодо доводів про істотні порушення КПК України. Обшук, під час якого у автомобілі обвинуваченого виявлені боєприпаси, проведений на підставі ухвали слідчого судді відповідно до ст. 234, 235 КПК України. Те, що він був здійснений в іншому провадженні суд першої інстанції слушно відхилив, оскільки дозвіл на обшук стосувався відшукання доказів крадіжок, а провадження по ч. 1 ст 263 КК України було розпочате тільки після виявлення зброї та боєприпасів до неї. Ці провадження були правомірно об`єднані і потім роз`єднані (ст. 217 КПК України).

5.3. Щодо доводів апеляції про відсутність спеціального дозволу для придбання боєприпасів.

Згідно ч. 1 ст. 263 КК України кримінальна відповідальність для суб`єкта злочину настає за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Із цього приводу можна давати багато тлумачень, а найпростішим буквальним є таке, що раз немає закону, то немає ні передбаченого ним дозволу ні відповідальності.

Але є й інша позиція, обгрунтування якої в теорії права, у вченні про норми, їх структуру та класифікації.

І тут словосполучення без передбаченого законом дозволу є центральним, оскільки розглядається як гіпотеза норми, необхідна умова її застосування.

З цього боку очевидним є підхід, що в будь-якому разі людині з боєприпасами такий указаний у нормі закону (ч. 1 ст. 263 КК України) дозвіл треба мати. А як у кого такого дозволу немає, а боєприпаси є, то може бути кара (санкція норми).

Те, що сам дозвіл нормою КК України не визначений, а спеціальний закон про це відсутній, значення за таких обставин не має.

Колегія суддів у цьому випадку виходить із уже висловленої принципової позиції та усталеної практики Верховного суду (ВС/ККС № 127/27182/15-к, 31.05.18; справа № 161/3885/16-к (провадження № 51-967км18); 21.02.2024 № 167/65/21 і інші подібні).

Через це апеляційний суд услід за остаточними рішеннями ВС може лише повторити, що норма ч. 1 ст. 263 КК України і є тим самим законом, яким передбачена необхідність дозволу, поки практика не зміниться або відповідний закон не буде прийнятий.

Ці доводи апеляційної скарги необгрунтовані.

5.3. Водночас до уваги належить прийняти інші обставини, які є підставою для висновку про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

В Україні діє принцип суб`єктивного ставлення у вину (ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2, ст. 23 КК України).

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим, вмотивованим, а за ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Цих вимог суд першої інстанції не дотримався, наявність прямого умислу не підтверджена доказами справи, обвинувальний вирок постановлений на припущеннях, а не фактах, установлених відповідно до КПК України.

По-перше. Дозволу на придбання 28-ми шт. патронів матеріали провадження не містять, як не містять ці матеріали і дозволу на придбання інших 22-х шт. боєприпасів 7,62/39, що були вилучені в автомобілі обвинуваченого.

А не містять цих даних матеріали провадження тому, що обставини придбання боєприпасів не розслідувалися взагалі.

В обвинувальному акті вказано, що ці обставини не встановлені. Однак із цих невстановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що вони підтверджені, замкнувши коло доказування.

Між тим, питання придбання боєприпасів є ключовим, оскільки може свідчити про спрямованість і зміст суб`єктивної сторони дій обвинуваченого. Адже на момент придбання він повинен був усвідомлювати суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачати суспільно-небезпечні наслідки і бажати їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України). Те саме стосується і зберігання.

По-друге. Обвинувачений указав, що має власний карабін під патрон 7,62/39, який перероблений промисловим способом із бойової зброї (а.с. 217 - 225) і ці набої зовні нічим не відрізняються від мисливських.

Цій обставині оцінки не надано.

Але, якщо обвинувачений не усвідомлював різниці, то відповідно і не усвідомлював суспільної небезпечності своїх дій.

Така помилка в предметі виключає умисел на злочин.

І того факту, що патрони виявилися бойовими після їх вилучення та проведення експертизи не слідує висновок, що обвинувачений про це знав у момент придбання та подальшого зберігання.

По-третє. Обвинувачений ствердив, що зі своїм карабіном брав участь у заходах по обороні Чернігова від російського наступу. А потім 14 раз їздив в зону бойових дій під Бахмут як волонтер. На блокпостах кілька раз отримував від військових патрони для свого карабіна з метою відсічі збройні агресії росії в фактичних умовах крайньої необхідності.

Суд першої інстанції також констатував, що факт отримання патронів на блокпості від військових по дорозі в м. Бахмут підтверджується поясненнями самого обвинуваченого і водночас виходив з того, що доказів участі обвинуваченого у відсічі та стримуванні збройної агресії рф та дій в умовах крайньої необхідності немає.

Доказів дійсно немає, бо ці обставини не перевірялися, хоч на них акцентувала увагу сторона захисту.

Суд апеляційної інстанції вимушений повторитися, конкретні обставини придбання (отримання) боєприпасів - де, коли, у кого, за яких обставин, для чого - не встановлювалися взагалі.

Про те, що ці боєприпаси бойові стало відомо тільки після відповідної експертизи.

Відсутність доказів не спростовує тверджень обвинуваченого і не є підтвердженням обвинувачення, це поширена логічна хиба (Argumentum ad Ignorantiam) і спроба перекласти тягар доведення на обвинуваченого всупереч приписам ст. 92 КПК України.

На а.с. 29 в т. 1 є довідка № 214 від 06.03.2022, якою підтверджено, що обвинувачений є волонтером в/ч НОМЕР_2 . Не спростовано і те, що він як волонтер їздив у зону бойових дій під Бахмут.

Перебування в зоні бойових дій в ситуації високомобільної маневреної війни вже є умовами крайньої необхідності для захисту країни, оточуючих і себе від небезпеки.

Тому в цій ситуації є всі підстави вважати що обвинувачений діяв в умовах крайньої необхідності і, відповідно, на його дії поширюється норма ч. 1 ст. 39 КК України, згідно з якою не є кримінальним правопорушенням заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Аналогічна позиція, на яку спирається апеляційний суд висловлена у Постанові ВС від 04.05.2023, справа №760/6265/22 провадження № 51-4309км22.

6. Висновки з викладеного.

6.1. Доказів того, що обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання немає. Вина його недоведена, склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України в його діях відсутній.

6.2. Обвинувачений вважав отримання боєприпасів до своєї зброї на блокпості від військових в зоні бойових дій правомірним - це умови крайньої необхідності без перевищення її меж.

Це також виключає склад інкримінованого злочину.

Обставини крайньої необхідності і відсутність суб`єктивної сторони не є взаємовиключними, оскільки наявні в цій справі одночасно.

6.3. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, склад інкримінованого кримінального правопорушення в діях обвинуваченого відсутній.

Відповідно до приписів ст. 411 та 417 КПК України це є підставою для скасування оскарженого вироку та закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 417, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Городенківського районного суду від 28.02.2025 щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України - скасувати.

Кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5