Провадження № 1-кс/127/6230/25
У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

слідчого: ОСОБА_4 ,

власника майна: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000110 від 22.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

Клопотання мотивоване тим, що СВ Відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування матеріалів кримінального провадження №0000110 від 22.03.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України, в ході здійснення якого виникла необхідність в накладенні арешту на майно, а саме земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0565, площею 1,4378 га, яка на думку органу досудового розслідування та прокурора незаконно вибула з комунальної власності.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, за викладених в ньому обставин, просив клопотання задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення копотаня, посилаючись на те, що він являється добросовісним набувачем земельної ділянки, а відтак на його майно не може бути накладено арешт.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження №0000110, заслухавши думку прокурора, пояснення захисника, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною першою статті 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

З матеріалів справи вбачається, що СВ Відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування матеріалів кримінального провадження №0000110 від 22.03.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що рішенням 1-ї сесії 7-го скликання Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області № 1 від 06.11.2015 було визнано повноваження ОСОБА_6 як Микулинецького сільського голови.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» та розпорядження Микулинецької сільської ради № 4 від 03.12.2020, повноваження ОСОБА_6 припинено з 03.12.2020.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський голова є головною посадовою особою територіальної громади. Частина 4 статті 42 цього ж Закону визначає, що сільський голова організовує роботу ради та її виконавчого комітету, є розпорядником бюджетних коштів, представляє громаду у відносинах з державними органами тощо. Відповідно до частини 5 статті 42, він несе персональну відповідальність за здійснення наданих законом повноважень.

Отже, у період з 06.11.2015 по 03.12.2020 ОСОБА_6 обіймав посаду, що передбачає виконання організаційно-розпорядчих функцій, і, відповідно до частини 3 статті 18 Кримінального кодексу України, є службовою особою.

Згідно зі статтею 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а право власності на неї набувається виключно відповідно до закону. Стаття 19 Конституції України зобов`язує органи місцевого самоврядування діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, визначений законом.

Статтею 3 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією, Кодексом і прийнятими на їх підставі нормативно-правовими актами. Відповідно до пунктів «а» і «б» частини 1 статті 12 Земельного кодексу, до повноважень сільських рад належить розпорядження землями територіальних громад, а також передача земель комунальної власності громадянам.

Частина 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлює, що набуття прав на земельні ділянки комунальної власності здійснюється виключно на підставі рішень органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Водночас, згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», такі питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях ради.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді Микулинецького сільського голови Літинського району Вінницької області у період з 06.11.2015 по 03.12.2020, діючи умисно, з метою сприяння у незаконному набутті прав на майно зокрема, у вигляді права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення для інших фізичних осіб, у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому місці, склав офіційний документ рішення Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області №408 від 21.02.2019, яке посвідчив своїм особистим підписом та скріпив гербовою печаткою вказаної ради.

У вказаному рішенні зазначено про передачу у приватну власність громадянину ОСОБА_5 земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0565, площею 1,4378 га.

На підставі зазначеного рішення, 25.03.2019 державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Літинської районної державної адміністрації ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_5 .

З метою перевірки автентичності вказаного рішення слідчим у межах досудового розслідування було направлено запит №15431/202-2024 від 21.12.2024 до Архівного відділу Вінницької районної військової адміністрації Вінницької області з проханням надати належним чином завірені копії рішень:

-№696 від 22.09.2020;

-№573 від 06.02.2020;

-№403, 405, 407, 408, 409, 410, 411, 413, 414, 415, 416, 421, 422 від 21.02.2019 прийнятих на сесії Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області.

У відповідь на зазначений запит Архівним відділом Вінницької районної військової адміністрації Вінницької області, супровідним листом №3.01-15-45 від 25.12.2024, було надіслано слідчому архівні копії рішень сесій Микулинецької сільської ради.

У ході дослідження рішення №408 від 21.02.2019, наданого архівним відділом, встановлено, що жодного рішення щодо передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0565, площею 1,4378 га ОСОБА_5 прийнято не було. Таким чином, зазначене рішення №408 у частині, що стосується передачі земельної ділянки ОСОБА_5 , не відповідає дійсному рішенню, ухваленому органом місцевого самоврядування, що свідчить про можливе виготовлення та використання завідомо підробленого документа.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №426168201 від 09.05.2025 та слідує, що на даний час власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0565, площею 1,4378 га є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

В свою чергу, як зазначено вище, ОСОБА_5 отримав у власність земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0565 на підставі підробленого рішення Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області №408 від 21.02.2019.

Наведені обставини підтверджуються витягом з ЄРДР №0000110 від 22.03.2024 та іншими документами доданими на обґрунтування клопотання.

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0565 являється об`єктом кримінально протиправних дій, а відтак, відповідно до статті 98 КПК України, остання має значення речового доказу у кримінальному провадженні.

Постановою слідчого від 01.05.2025 вказану земельну ділянку визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000110 від 22.03.2024.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Отже, оскільки вищевказана земельна ділянка являється об`єктом кримінально протиправних дій та відповідно до статті 98 КПК України, має значення речового доказу у кримінальному провадженні, клопотання про накладення арешту на земельну ділянку є обгрунтованим.

В той же час, відповідно до пунктів 5, 6 частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, слідчий суддя вважає, що арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0565, площею 1,4378 га, яка на даний час належать ОСОБА_5 необхідно накласти шляхом заборони розпоряджатися вказаним майном (відчуження, поділ, об`єднання тощо), однак без позбавлення власників та користувачів права використання земельної ділянки.

Посилання ОСОБА_5 про те, що він являється добросовісним набувачем земельної ділянки, а відтак на його майно не може бути накладено арешт судом до уваги не приймається, оскільки відповідно до абзацу 2 частини десятої статті 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Таким чином, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0565 являється речовим доказом у кримінальному провадженні №0000110, перебування земельної ділянки у власності добросовісного набувача не є перешкодою для арешту цього майна.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на майно, що перебуває у власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0565, площею 1,4378 га, шляхом заборони розпоряджатися вказаним майном, однак без позбавлення власників та користувачів права його використання.

Виконання та контроль за виконанням ухвали суду покласти на слідчого СВ Відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 .

Зобов`язати слідчого СВ Відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 повідомити заінтересованих осіб про накладання арешту на вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя