Справа № 396/1771/24
Провадження № 1-кп/396/92/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Новоукраїнка Кіровоградської області кримінальне провадження № 0000327 від 21.08.2024 року, відносно,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піщаний Брід, Добровеличківського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта вища, розлучений, пенсіонер, не має на утриманні малолітніх дітей, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представник потерпілого - адвокат ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Кримінальне правопорушення було вчинено за наступних обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , 20.08.2024 року близько 10 години здійснював рух на технічно-справному транспортному засобі «ВАЗ-21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Рухаючись вулицею Соборна зі сторони провулку Ковалівський у напрямку вул. Героїв України у м. Новоукраїнка Кіровоградської області, водій ОСОБА_3 проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР, п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічніш станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), позбавивши себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок свого руху.

В подальшому, здійснюючи маневр повороту ліворуч на проїзну частину вул. Героїв України, водій ОСОБА_3 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода на проїзній частині дороги, порушив вимоги п.п. 12.3 та 16.2 ПДР (п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 16.2 На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу (п. 1.10 ПДР України, термін дати дорогу означає вимогу до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів, якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість ) пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку), виконуючи маневр повороту ліворуч та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою № 1.14.1 ПДР (зебра), не відреагував на зміну дорожньої обстановки, яка полягала у виході пішохода на проїзну частину дороги та не вжив жодних заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки, у результаті чого, в межах пішохідного переходу на відстані 5.2 метри до правого краю проїзної частини щодо напрямку руху автомобіля «ВАЗ-21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 та на відстані 5.1 метри до перехрестя з вул. Соборна, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухався справа-наліво відносно напрямку руху автомобіля.

Таким чином, водієм ОСОБА_3 порушенні вищезазначені вимоги ПДР, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, у результаті якої пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, які призвели до смерті останньої.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, та пояснив, що він 20.08.2024 року близько 10.00 год. керуючи автомобілем ВАЗ 21061 в м. Новоукраїнка повертав з вул. Леніна на вул. Чапаєва та його засліпило сонце та в цей час він побачив жінку на копоті своєї машити. Потім жінка з передньої частини його автомобіля впала на землю назад головою та він одразу зупитив автомобіль. В подальшому він викликав працівників поліції та швидку допомогу. Жінка, яка лежала не землі була при свідомості та видимих ушкоджень на ній не було. Швидка допомога відвезла ОСОБА_10 до лікарні та разом з нею поїхала його дочка, яка розраховувалась за придбані ліки. ОСОБА_10 померла на наступний день. Після вказаної ДТП його також забрала швидка до лікарні з гіпертонічним кризом. Крім того вказав, що його автомобіль був застрахований та страхова компанія займалась виплатами, а також додав, що на момент скоєння ДТП йому було 69 років, перед початком поїздки він себе почував добре, його водійський стаж складає близько 50 років та він ніколи не допускав порушень правил дорожнього руху. Також вказав, що його донька ОСОБА_12 в рахуног відшкодування спричиненої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди здійснила грошові перекази на картку потерпілого ОСОБА_7 на суму 11300 грн, 14940 грн. та здійснила оплату за ритуальні послуги на поховання ОСОБА_10 на загальну суму 8716 грн. Зазначив, що шкодує, що його дії призвели до ДТП та загибелі ОСОБА_10 . У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо не карати. Щодо цивільного позову потерпілих вказав, що визнає їх частково та має змогу відшкодувати 50000 грн., оскільки більше заощаджень в нього не має.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що його мати ОСОБА_10 була збита автомобілем обвинуваченого та потім її відкинуло на землю. Крім того вказав, що обвинувачений не намагався з ним поспілкуватись. Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди підтримав в повному обсязі. Щодо міри покарання погодився з думкою прокурора про можливість застосування іспитового строку до обвинуваченому та вважає доцільним обов"язково довічно позбавати права керування транспортним засобом обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди підтримали в повному обсязі, щодо міри покарання то вони не наполягають на позбавленні волі та просять суд позбавати права керування транспортним засобом ОСОБА_3 .

За згодою учасників судового провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, з врахуванням свідчень обвинуваченого, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд впевнився у правильності розуміння обвинуваченим ОСОБА_3 змісту цих обставин, відсутності сумнівів у добровільності його позиції, а також судом було роз`яснено обвинуваченому, та іншим учасникам провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєному кримінальному правопорушенні, крім його показів та щирого каяття, підтверджується іншими перевіреними в судовому засіданні доказами, які суд визнає правдивими, достовірними і ні одна сторона не поставила їх у сумнів під час судового розгляду, тому і у суду немає жодної підстави, ставити їх під сумнів:

- довідка видана ОСОБА_10 про те, що вона дійсно звернулась 20.08.2024 року за медичною допомогою в приймальне відділення КНП "Новоукраїнська МЛ" (том№1 а.с 21);

- протокол огляду місця події від 20.08.2024 року, схема до протоколу огляду місця події та ілюстративна таблиця до протоколу ОМП від 20.08.2024 року (том№1 а.с 23-31);

- протокол огляду місця події від 21.08.2024 року (том№1 а.с. 34-35);

- постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів (том№1 а.с. 36);

- протокол проведення слідчого експеременту від 10.09.2024 року, схема до протоколу проведення слідчого експеременту та фотоілюстративна таблиця до протоколу проведення слідчого експеременту від 10.09.2024 року за участю ОСОБА_3 (том№1 а.с. 58-63);

- постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів (том№1 а.с. 72);

- відеозапис з камер спостереження перехрестя вулиць Соборна та Героїв України м. Новоукраїнка за 20.08.2024 року, на якому зафіксовано факт ДТП (том№1 а.с. 73);

- протокол огляду предмету від 10.09.2024 року та фототаблиця до протоколу огляду предмету від 10.09.2024 року (том№1 а.с. 74-76);

- протокол перегляду відеозапису від 10.09.2024 року (том№1 а.с. 77);

- висновок експерта № 971 від 13.09.2024 року (том№1 а.с. 80-87);

- висновок експерта № 810 від 06.09.2024 року (том№1 а.с. 88-89);

- висновок експерта № 594 від 28.08.2024 року (том№1 а.с. 91-92);

- висновок експерта № 3228 від 30.08.2024 року (том№1 а.с. 93);

- лікарське свідоцтво про смерть № 956 від 22.08.2024 (том№1 а.с. 99);

- висновок експерта № СЕ-19/112-24/10872-ІТ від 12.09.2024 року з ілюстративною таблицею (том №1 а.с. 103-108);

- висновок експерта № СЕ-19/112-24/10873-ІТ від 12.09.2024 року з ілюстративною таблицею (том №1 а.с. 113-116);

- висновок за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи № 1803/24-27 від 16.09.2024 року з фототаблицею (том №1 а.с. 122-129);

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.08.2024 року (том №1 а.с. 144).

Приймаючи до уваги, що обвинувачений повністю визнав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінальному правопорушені, зважаючи на дослідження судом доказів в порядку, передбаченому ст.349 ч.3 КПК України, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 в межах пред"явленого обвинувачення кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 286 КК України, так як обвинуваченим 20.08.2024 року вчинено порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання необхідне і достатнє для його виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, наслідки, які настали, дані, що характеризують особу обвинуваченого, стан здоров`я, умови життя, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діянь, а також пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - скоєно тяжкий злочин.

Обставинами, що пом`якшують покарання передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та часткове відшкодування спричинених збитків.

Обставин, що обтяжують покарання передбачені ст. 67 КК України - судом не встановлені.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно, розлучений, пенсіонер, утриманців не має, на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Згідно досудової доповіді та висновку Новоукраїнського РС філії ДУ "Центр пробації" вважають, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства. Ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький та ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, оцінюється, як низький.

Суд приймає до уваги досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену відповідно до вимог ст.314-1 КПК України.

Зважаючи на вимоги ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням обставин кримінального провадження і даних про особу обвинуваченого, суд приходить до переконання про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи конкретні обставини справи, те що обвинувачений ОСОБА_3 керував технічно справним транспортним засобом та мав можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, наслідки скоєного злочину, які є невідворотними, суд вважає, що з урахуванням вимог ст. 65 КК України, для попередження вчинення обвинуваченим аналогічних злочинів, із посяганням на життя, здоров`я, безпеку людини, та для забезпечення виправлення обвинуваченого до ОСОБА_3 , необхідно застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Приписами ч. 1 ст. 75 КК України передбачено, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, суд враховує обставини справи, наслідки, які настали, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який вчинено із необережності, дані про особу ОСОБА_3 . Так, під час судового розгляду судом проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, його щире каяття, в судовому засіданні висловив жаль з приводу вчиненого, також зважаючи на соціальну адаптованість обвинуваченого, який характеризується виключно позитивно, є особою похилого віку, активну співпрацю зі слідством і виявлене бажання виправитися, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку. На переконання суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без реального його відбування, але в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

В кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , заявлено цивільний позов про стягнення моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи на загальну суму 1000000 грн. (по 500000 грн. стягнення моральної шкоди кожному з цивільних позивачів).

Цивільний позов у кримінальному провадженні згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ст. 129 КПК України).

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки .

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ст. 1168 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки .

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ст. 1168 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення її можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Суд, враховуючи характер та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнали цивільні позивачі, характеру немайнових втрат (неможливість повернення до попереднього стану, близькість стосунків між потерпілими та загиблою ОСОБА_10 ), а також те, що між діями обвинуваченого і шкодою, існує безпосередній причинний зв`язок, вважає, що позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілих моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 300000 грн. (по 150 000 грн. стягнення завданої моральної шкоди кожному з цивільних позивачів). При цьому судом враховано, що ОСОБА_3 29.07.2025 року частково відшкодував потерпілому ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 2000 грн., про що свідчить надана захисником в судовому засіданні розписка.

Долю речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Процесуальні витрати по справі за проведення експертиз в розмірі 9844 грн. 64 коп. (дев"ять тисяч вісімсот сорок чотири грн. 64 коп.), підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.

В даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.09.2024 року було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов"язання, який на даний час закінчився. Підстав для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В силу ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбуття основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судових експертиз в сумі 9844 (дев"ять тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 64 коп.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 150000 (сто п"ятдесят тисяч) гривень.

В іншій частині цивільного позову відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 150000 (сто п"ятдесят тисяч) гривень.

В іншій частині цивільного позову відмовити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22.08.2024 року на транспортний засіб марки ВАЗ21061 з реєстраційним номером НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_14 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , який вилучений під час огляду місця події 20.08.2024 року, на відрізку проїзжої частини вул. Героїв України в напрямку вул. Покровська, м. Новоукраїнка Кіровоградської області по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000327 від 21.08.2024 року - скасувати.

Речові докази, після вступу вироку в законну силу:

- транспортний засіб марки ВАЗ21061 з реєстраційним номером НОМЕР_3 - повернути ОСОБА_3 .

- DVD-R диск «Му MEDIA» 4.7 GB, 16x120 min з відеозаписом з назвою NVR_chl_main_2_004_3553, тривалістю 5 хв 48 с, розміром 130 МБ, який зберігається при матаріалах кримінального провадження - залишити при матаріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1