Номер провадження: 11-сс/813/751/25
Справа № 523/3135/25 1-кс/523/963/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приставника власника майна ОСОБА_8 - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25.03.2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002520, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.12.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.03.2025 року частково задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке було вилучене 11.03.2025 року ході проведення обшуку автомобіля «JAGUAR XF», сірого кольору, 2014 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: автомобіль «JAGUAR XF», сірого кольору, 2014 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , запальний ключ та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , які поміщено на спецмайданчик №6 за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27/1 із забороною відчуження; в частині використання, передати на відповідальне зберігання вищезазначене майно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала винесена з суттєвими порушеннями норм КПК України.

Доводи обґрунтовує тим, що ані в клопотанні прокурора про накладення арешту, ані в постанові від 11.03.25 р. про визнання залучення в якості речових доказів вилученого автомобіль Jaguar XF, 2014 р., 2014 року, запальний ключ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ані відповідно в оскаржуваній ухвалі суду не наведено жодного обґрунтованого доказу про те, що відносно майна, власником якого є ОСОБА_8 існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину

Окрім цього, органами досудового слідства не надано жодного доказу, який би підтверджував, що ОСОБА_8 може мати статус «підконтрольної ОСОБА_9 особи», що купляючи в 2021 році автомобіль Jaguar XF, 2014 р., 2014 року ОСОБА_8 діяв в інтересах ОСОБА_9 , чи купляв за її кошти цей автомобіль, що взагалі ці особи знайомі між собою. А отже, зазначене виключає будь -які сумніви та припущення, суб`єктивні думки посадових осіб та суду, та відповідно свідчить про те, що автомобіль, що на законних засадах належить ОСОБА_8 не може бути предметом спеціальної конфіскації, а тому і не міг бути арештованим судом.

Таким чином, автомобіль належить ОСОБА_8 , який не є учасником кримінального провадження. Арешт майна третьої особи вимагає особливо обґрунтованих підстав, яких органами досудового розслідування та судом не наведено.

Також судом, при прийняті оскаржуваного рішення не прийнято нижченаведені аргументи, які наводились захисником на підставі детального аналізу поданого до суду прокурором клопотання про арешт тимчасового вилученого під час обшуку автомобіля, єдиним та законним власником якого є ОСОБА_8 , та які унеможливлювали задоволення клопотання, зокрема йдеться про те, що останній не був присутнім під час проведення обшуку та йому не було вручено ухвалу слідчого судді. Більш того, в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку не йдеться про можливість вилучення автомобілю.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, яка підтримала подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст., для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як убачається із матеріалів справи, колишній начальник митного поста «Білгород - Дністровський» Одеської митниці Держмитслужби ОСОБА_9 (звільнена з посади в лютому 2025 року) являючись особою, уповноваженою на виконання функцій держави, з огляду на освіту та обізнаність про положення антикорупційного й податкового законодавства, вжила заходів для приховування реальних джерел своїх доходів, та уникнення моніторингу антикорупційними органами щодо способу її життя.

З метою унеможливлення в подальшому стягнення на майно, яке відповідає критеріям необґрунтованого активу, ОСОБА_9 залучила підконтрольних їй осіб з числа близьких родичів та інших довірених осіб шляхом надання коштів, в результаті чого такі особи укладали правочини, в тому числі фіктивні, щодо виникнення права власності на купівлі нерухомого та рухомого майна, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян перевищує законні доходи останньої.

В рамках проведення досудового розслідування оперативним підрозділам було надано доручення в порядку ст. 40 КПК України, з метою проведення слідчих (розшукових) дій в рамках кримінального провадження та встановлення осіб, причетних до його вчинення.

За результатами аналізу рухомого та нерухомого майна встановлено, що ОСОБА_9 зареєструвала на підконтрольних їй осіб ряд нерухомого та рухомого майна, а саме на свого батька ОСОБА_10 зареєстровано право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 (ринкова вартість складає 7 млн. 497 тис. грн.), квартира загальною площею 104,8 кв. метрів за адресою: АДРЕСА_2 , дата реєстрації 20.07.2022.

Також на матері ОСОБА_9 ОСОБА_11 зареєстровано право власності на квартиру, загальною площею 86.3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3 , дата реєстрації 28.03.2023 (згідно договору купівлі продажу вартість складає 1 млн. 759 тис. 462 грн), автомобіль «BMW X5», білого кольору, 2023 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 та квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .

На сестрі ОСОБА_9 ОСОБА_12 зареєстровано право власності на дачний будинок за адресою: АДРЕСА_5 , дата реєстрації 01.12.2021 року (згідно договору купівлі продажу вартість складає 345 тис. 512 грн.), апартаменти № 136 за адресою: АДРЕСА_6 , дата реєстрації 25.10.2024 (згідно договору купівлі продажу вартість складає 1 млн. 660 тис. грн.), автомобіль «JAGUAR I-PACE», синього кольору, 2018 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_7 , VIN: НОМЕР_8 , дата реєстрації 23.07.2022, дачний будинок (загальна площа 121.7 кв.м.) та земельну ділянку (кадастровий номер: :38:025:0084, площа: 0.0184 га) за адресою: АДРЕСА_7 , дата реєстрації 23.08.2024 (згідно договору купівлі продажу вартість складає 5 млн. 720 тис. грн.).

Крім того, на громадянина ОСОБА_8 зареєстровано право власності на автомобіль «JAGUAR XF», сірого кольору, 2014 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , дата реєстрації 13.11.2021 (вартість складає 49 тис. грн., що значно менше ніж його ринкової вартості).

Так, 11.03.2025 на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси (справа № 523/3135/25) від 27.02.2025, в період часу з 13 год. 10 хв. по 13 год. 42 хв. було проведено обшук автомобіля «JAGUAR XF», сірого кольору, 2014 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено: автомобіль «JAGUAR XF», сірого кольору, 2014 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , запальний ключ та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 , які поміщено на спецмайданчик №6 за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27/1.

Постановою старшого слідчого другого СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_13 від 11 березня 2025 року серед іншого автомобіль «JAGUAR XF», сірого кольору, 2014 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , запальний ключ та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 , які поміщено на спецмайданчик №6 за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27/1, визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0002520.

Обґрунтовуючи у клопотанні про арешт майна підстави для звернення до слідчого судді, прокурор послався на те, що його метою є збереження речового доказу у кримінальному провадженні. Крім того, вказане майно одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та воно були предметом кримінального правопорушення, а відтак, до цього майна судом може бути застосована спеціальна конфіскація.

Статтею 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, слідчий суддя під час розгляду клопотання прокурора дійшов до висновку, що необхідність накладення арешту на вилучене під час оглядів та обшуків майно обумовлюється необхідністю збереження предметів, які можливо використати як знаряддя злочину чи містить його сліди, що відповідає вимогам пункту 1 ч.2 ст.167 та ч.3 ст.170 КПК України.

Апеляційний суд зауважує, що досудове розслідування ще триває, слідчим 13.01.2025 за вихідним №16-05-2184вих-25 в порядку ст. 51-4 Закону України «Про запобігання корупції» направлено лист до Національного агентства з питань запобігання корупції про проведення повної перевірки декларацій ОСОБА_9 та моніторингу способу життя та отримано відповідь за №281-01/5511-25 від 22.01.2025 про початок перевірки.

Наразі до Одеської обласної прокуратури висновок НАЗК, складений за результатами перевірки, не надійшов, а тому, з урахуванням того, що співробітники НАЗК є відповідними спеціалістами у галузі щодо порушення норм антикорупційного законодавства та вони можуть надати відповідну інформацію щодо наявності або відсутності незаконного збагачення шляхом аналізу відкритих та закритих баз, отримання відповідних відомостей та висновків експертів.

На теперішній час органом досудового розслідування встановлюються обставини імовірно вчиненого кримінального правопорушення, після того як будуть отримані відповідні висновки експертів стороною обвинувачення може бути вирішено питання щодо повідомлення ОСОБА_9 про підозру у вказаному кримінальному провадженні.

Відтак, посилання представника власника майна на те, що вилучене під час обшуку майно не відповідає критеріям речових доказів, встановлених ст. 98 КПК України, є необґрунтованими, оскільки вказані речі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, також арештоване майно може бути предметом ймовірно вчиненого кримінального правопорушення.

Разом з тим, до отримання вказаних висновків, ОСОБА_9 може вжити заходів направлених на відчуження вилученого під час обшуку майна, що може призвести до втрати речових доказів у кримінальному провадженні, відтак наявні достатні підстави для накладення на нього арешту.

Так, в матеріалах справи наявна копія довіреності ОСОБА_8 від 26.01.2023 року, якою він уповноважив ОСОБА_14 розпоряджатись та користуватись належним йому автомобілем «JAGUAR XF», сірого кольору, 2014 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 . ОСОБА_14 перебуває із ОСОБА_9 у родинних стосунках та є сестрами. ОСОБА_8 є другом родини. Апеляційний суд звертає увагу на той факт, що вказаний автомобіль з 2023 року перебуває у користуванні ОСОБА_9 .

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, його завданням є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що прямо передбачено ст. 170 КПК України в якості правових підстав застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Зв`язок вилученого в ході обшуку майна із вчиненням злочину, передбаченого ст. 368-5 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

З протоколу обшуку від 13.03.2025 року убачається, що вказана слідча дія проведена за адресою: м. Одеса, вул. Берегова, 106, за участі ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_6 .

Зі змісту апеляційної скарги представника власника майна убачається, що сторона захисту не заперечує той факт, що автомобіль «JAGUAR XF», сірого кольору, 2014 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 перебуває у користуванні ОСОБА_9 з 2023 року.

Так, ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2025 року надано дозвіл слідчим Другого СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві на проведення обшуку автомобіля «JAGUAR XF», сірого кольору, 2014 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_8 .

Апеляційний суд зазначає, що положення ст. 223 КПК України не мають на меті вирішення питань власності. Вони захищають особу від необґрунтованого втручання у сферу її приватності, на яке вона вправі розраховувати у своєму житлі або іншому володінні. Термін «особа, яка володіє» в ч. 1 ст. 233 КПК України охоплює більш широке коло осіб, ніж титульний власник або особа, володіння якої ґрунтується на певних договірних чи інших законних підставах (постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 08 грудня 2020 року (справа № 278/1306/17), від 01 листопада 2022 року (справа № 344/2995/15-к)).

Таким чином, безпідставними є твердження апеляційної скарги про те, що обшук був проведений за відсутності ОСОБА_8 , який хоч і є власником автомобіля «JAGUAR XF» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , проте вказане майно не перебуває у його користуванні.

Відповідаючи на твердження апеляційної скарги про відсутність в ухвалі слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2025 року про надання дозволу на обшук автомобіль «JAGUAR XF», сірого кольору, 2014 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , не зазначено можливість вилучення вказаного транспортного засобу, апеляційний суд зазначає, що вказаним судовим рішенням надано дозвіл на «інші предмети, речі та документи, що мають значення для досудового розслідування». Відтак, перелік майна, яке може бути вилученим під час обшуку не є вичерпним.

Що стосується посилання сторони захисту на незаконні дії правоохоронців під час проведення слідчої дії, апеляційний суд зазначає, що таке питання може ініціюватися шляхом подання скарги на дії слідчого до відповідного уповноваженого органу.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_8 з метою забезпечення спеціальної конфіскації, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, заходи з конфіскації можуть бути застосовані не тільки до осіб, які безпосередньо обвинувачуються у кримінальних злочинах, а й до будь-яких інших третіх осіб, які мають право володіння майном без необхідної добросовісності з метою приховування їхньої злочинної ролі у накопиченні цінностей, які є предметом розгляду у справі. У процедурах конфіскації, що стосувалися доходів від серйозних злочинів, суду не потрібні докази «поза розумним сумнівом» щодо незаконності походження майна. Натомість, доказ щодо балансу високої ймовірності незаконного походження майна у сумісності з неможливістю власником цього майна довести протилежне був достатній для перевірки критерію пропорційності згідно ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції. Національні органи влади згідно Конвенції надалі отримали свободу дій у питанні застосування конфіскаційних заходів не лише стосовно осіб, безпосередньо обвинувачених у злочинах, а й членів їхніх сімей та інших близьких родичів, які могли володіти та неформально управляти незаконно набутим майном від імені підозрюваних, а також будь-кого, хто не мав необхідного статусу добросовісності (рішення ЄСПЛ у справах «Аркурі та інші проти Італії», «Морабіто та інші проти Італії», «Батлер та інші проти Великої Британії»).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується, зокрема, у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 96-2 КК України, у разі якщо такі гроші, цінності були повністю або частково перетворені в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно.

Стаття 368-5 КК України встановлює кримінальну відповідальність за набуття особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, активів, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян перевищує її законні доходи. Згідно до п. 3 примітки до ст. 368-5 КК України під активами слід розуміти грошові кошти (у тому числі готівкові кошти, кошти, що перебувають на банківських рахунках), майнові права, нематеріальні активи, у тому числі криптовалюти, обсяг зменшення фінансових зобов`язань, а також роботи чи послуги, надані особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 4 ст. 96-2 КК України гроші, цінності, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках, інше майно, зазначені в цій статті, підлягають спеціальній конфіскації у третьої особи, якщо вона набула таке майно від підозрюваного чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у п. п. 1-4 ч. 1 цієї статті.

При цьому, зі змісту ч. 4 ст. 170 КПК України слідує, що спосіб набуття майна третьою особою (оплатно чи безоплатно, за ціною вищою чи нижчою за ринкову вартість) не є визначальним при вирішенні питання щодо спеціальної конфіскації у неї такого майна. Визначальним є її обізнаність про те, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Належність арештованого майна до кримінального провадження, а також обізнаність осіб, яким воно належить, щодо підстав та законності його набуття буде встановлено під час досудового розслідування, яке на теперішній час не звершено.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує та тому, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або повним позбавленням таких прав. З огляду на те, що такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження є розумними і співмірними, зважаючи на завдання кримінального провадження. А тому в цьому конкретному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження, а ініційований стороною обвинувачення захід забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним.

Колегія суддів зазначає, що питання про доцільність подальшого арешту на вилучене майно буде перевірено під час досудового розслідування на протязі нетривалого часу про що має бути постановлено відповідне процесуальне рішення, а власник/володілець цього майна, або його представник, вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК, у разі встановлення відсутності подальших підстав для арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, у зв`язку з чим апеляційний суд роз`яснює про те, що власник майна має право в подальшому звернутись до слідчого суді із клопотанням про скасування арешту майна.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд визнає необґрунтованою апеляційну скаргу представника власника майна, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, оскільки вона відповідає вимогам чинного кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представник власника майна ОСОБА_8 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.03.2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №20002520, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4