УХВАЛА

08 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 607/8255/23

провадження № 51- 3074 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши матеріали касаційної скарги потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 24 січня

2024 року,

установив:

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 16 жовтня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК), та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК звільнено останню від відбування покарання з випробування з іспитовим строком на 1 рік.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 300000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 24 січня 2024 року змінено вирок в частині стягнення моральної шкоди, зменшено розмір її відшкодування на суму 150000 грн.

01 серпня 2025 року потерпіла ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду

з касаційною скаргою на рішення апеляційного суду разом із клопотанням про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Перевіривши надані матеріали, колегія суддів (далі - Суд) вважає, що касаційна скарга не може бути предметом касаційного розгляду, оскільки подана після закінчення строку касаційного оскарження, встановленого у ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), та за відсутності підстав для його поновлення.

Згідно з ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Процесуальний строк може бути поновлено лише за умови його пропуску

з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним,

а його вирішення покладається на розсуд суду.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно

з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. При цьому це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити стверджувану правову позицію.

Потерпіла просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду посилаючись на тяжкий стан здоров`я внаслідок ДТП, встановлення інвалідності ІІ групи, тривале лікування та реабілітацію, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду. Вказує, що жодна кореспонденція, у тому числі

і копія ухвали апеляційного суду на її поштову адресу не надходила, водночас зі своїм представником не підтримує зв`язок. Наголошує, що відмова в поновленні строку порушить її право на справедливий розгляд.

При вирішенні питання про поновлення строку Суд виходить із того, що визначений процесуальним законом трьохмісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень. При цьому особа, яка бажає подати касаційну скаргу має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча

ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Як убачається зі змісту ухвали Тернопільського апеляційного суду від 24 січня 2024 року, представник потерпілої брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, сумніви щодо належного виконання своїх обов`язків, які б могли призвести до істотного обмеження чи порушення прав потерпілої остання у клопотанні не висловлює.

Між тим, з касаційною скаргою потерпіла звернулася до Верховного Суду лише 01 серпня 2025 року, тобто майже через 1 рік і 3 місяці з моменту закінчення строку на касаційне оскарження.

Оцінюючи поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, Суд враховує значний проміжокчасу, який минув з дати завершення процесуального строку, присутність у судовому засіданні в апеляційному суді представника потерпілої, а також відсутність будь-яких даних у касаційній скарзі щодо вживаних нею заходів на отримання копії ухвали апеляційного суду, що могло би свідчити про її інтерес до справи у межах розумних строків.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження потерпіла не обґрунтовує, яким чином стан її здоров`я заважав ознайомитись із рішенням суду апеляційної інстанції раніше 09 липня 2025 року (дата зазначена в долученій до скарги копії ухвали апеляційного суду з Єдиного державного реєстру судових рішень). До того ж, довідка та індивідуальна програма реабілітації інваліда, які потерпіла долучає до касаційної скарги датовані 09 липня 2024 року, тобто майже за рік до ознайомлення з ухвалою апеляційного суду.

Таким чином, потерпіла ОСОБА_4 у своєму клопотанні не навела переконливих доводів щодо наявності поважних причин пропуску нею строку на касаційне оскарження судового рішення, а тому це клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала,

не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції

за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

На підставі викладеного та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

У задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_4 про поновлення строку

на касаційне оскарження ухвали Тернопільського апеляційного суду від 24 січня

2024 року відмовити.

Касаційну скаргу потерпілої разом із усіма доданими до неї матеріалами повернути останній.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3