Справа № 638/7165/25
Провадження № 1-в/638/486/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника колонії ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Харкова клопотання начальника державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» про вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків та приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року відносно ОСОБА_5 ,-

встановив:

Начальник державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_6 звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з клопотанням про вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків та приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року відносно ОСОБА_5

В обґрунтування клопотання зазначає, що дії ОСОБА_5 , за які його було притягнуто до кримінальної відповідальності, відповідно до Закону № 3886-ІХ слід кваліфікувати за ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна.

Засуджений ОСОБА_7 та його захісник ОСОБА_8 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Представник колонії в судовому засіданні підтримав клопотання.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та особову справу засудженого, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 13, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» за вироком Харківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2021 року.

Відповідно до вироку Харківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді восьми років позбавлення волі. На підставі статті 71 КК України до призначеного ОСОБА_5 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2019 року, визначивши остаточне покарання у виді восьми років шести місяців позбавлення волі. Початок строку покарання ОСОБА_5 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 14 жовтня 2019 року, зарахувавши у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року вирок Харківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без змін. Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишено без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2023 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на судові рішення, постановлені щодо нього повернуто особі, яка її подала.

Відповідно до вироку Київського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. У відповідності до ч.4 ст. 70 КК України приєднано частково покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 16 травня 2018 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. У відповідності до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного за даним вироком покарання з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Київського районного суду м.Харкова від 20 серпня 2019 року у відношенні ОСОБА_5 закрито.

Відповідно до вироку Київського районного суду м. Харкова від 16.05.2018 року ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.185 КК України, та призначити покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 2 /два/ роки позбавлення волі; а ч. 2 ст.185 КК України у вигляді 2 /два/ роки 6 /шість/ місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 покарання у вигляді 2 роки 6 місяців позбавлення волі. У відповідності до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного за даним вироком покарання з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Вироком Харківського апеляційного суду від 05 червня 2020 року апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнено частково. Вирок Київського районного суду м. Харкова від 16 травня 2018 року відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасовано. Призначено ОСОБА_5 покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України два роки позбавлення волі; за ч. 2 ст.185 КК України чотири роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Цей же вирок змінено. Виключено зі вступної та мотивувальної частини вироку посилання на наявність у ОСОБА_5 судимостей. В решті вирок залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 01 квітня 2021 року Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задоволено частково. Вирок Харківського апеляційного суду від 05 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 скасовано і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Харківської області ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 16 травня 2018 року, щодо ОСОБА_5 , у зв`язку з відмовою прокурора від апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 2 Кримінального кодексу України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що станом на 01 січня 2018 року - 1600 грн; станом на 01 січня 2019 року -1921 грн.; станом на 01 січня 2020 року до 2102 грн; станом на 01 січня 2021 року до 2270 грн; станом на 01 січня 2022 року до 2481 грн; станом на 01 січня 2023 року до 2684 грн.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до мотивувальної частини вироку від 16 травня 2018 року Київського районного суду міста Харкова ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а саме 4 епізоди: - 03.12.2017 (приблизно о 10 годині 45 хвилин) на суму 550,00 грн.; - 03.12.2017 (приблизно о 13 годині 20 хвилин) на суму 500 грн.; - 05.12.2017 на суму 530,00 грн.; - 04.01.2018 року на суму 650,00 грн.

Відповідно до мотивувальної частини вироку Київського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2019 року ОСОБА_5 вчинив: таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, а саме 1 епізод: - 14.05.2018 року на суму 561, 00 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, внесені законодавцем зміни призвели до часткової декриміналізації діяння і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24) вказала, що Закон №3886-IX є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Частина 2 ст. 74 КК України встановлює кримінально-правовий наслідок зворотної дії закону, що скасовує кримінальну протиправність діяння. Якщо злочин декриміналізовано після набуття законної сили вироком суду, яким особа засуджена за такий злочин із призначенням їй покарання, вона має бути негайно звільнена від призначеного судом покарання. Це, зокрема, означає, що, якщо особа відбуває призначене їй покарання - вона звільняється від його невідбутої частини.

Враховуючи часткову декриміналізацію, введену Законом України «Про внесення змін до КУпАП», на підставі ч.1 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, засуджений ОСОБА_5 підлягає звільненню від призначених покарань за вироком Київського районного суду міста Харкова від 20.08.2019 року та за вироком Київського районного суду міста Харкова від 16.05.2018 року.

Разом з тим, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_5 від призначених покарань за вказаними вироками, суд вважає занеобхідне визначити порядок застосування покарання за наявності декількох вироків, а саме: відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2021 року, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду міста Харкова від 16.05.2018 року, остаточно призначивши ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахувати з 14 жовтня 2019 року.

Керуючись ст. 537, 539 КПК України,-

постановив:

Клопотання начальника державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» про вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків та приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Згідно ч. 2 ст. 74 КК України негайно звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, за вироком Київського районного суду міста Харкова від 20.08.2019 року, у зв`язку із усуненням кримінальної караності діяння.

Згідно ч. 2 ст. 74 КК України негайно звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання за ч. 1,2 ст. 185 КК України, за вироком Київського районного суду міста Харкова від 16.05.2018 року, у зв`язку із усуненням кримінальної караності діяння.

Визначити порядок застосування покарання за наявності декількох вироків, а саме: відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2021 року, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду міста Харкова від 16.05.2018 року, остаточно призначивши ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахувати з 14 жовтня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд м. Харкова.

Головуючий суддя ОСОБА_1