печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000369 від 16.05.2021, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Полтава, раніше не судимого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ; захисник ОСОБА_6 ; підозрюваний ОСОБА_4 ; поручителі: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В :

21 липня 2025 року до Печерського районного суду м. Києва звернувся з клопотанням старший слідчий в ОВС Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, майор ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000369, відомості про яке 16 травня 2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_4 , приблизно об 11 год. 00 хв. 16 травня 2021 року, керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вулиці Донецької, в адміністративних межах Солом`янського району міста Києва, у напрямку від вулиці Ушинського до вулиці Молодогвардійської, та наближаючись до перехрестя з вулицею Волинською, зухвало ігноруючи вимоги вказаних нормативно-правових актів, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, усвідомлюючи небезпечні властивості автомобільного транспорту як джерела підвищеної небезпеки, нехтуючи застосуванням безпечних прийомів керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, скоїв дорожньо-транспортну пригоду внаслідок порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. 16.11 ПДР, дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 ПДР.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_4 полягали у тому, що він 16 травня 2021 року, приблизно об 11 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною вулиці Донецької, в адміністративних межах Солом`янського району міста Києва, у напрямку від вулиці Ушинського до вулиці Молодогвардійської.

Наближаючись у зазначений час до перехрестя з вулицею Волинською, на якому світлофорні об`єкти, що регулюють черговість руху, не працювали, ОСОБА_4 мав об`єктивну можливість розуміти, що рухається другорядною дорогою, оскільки за напрямком його руху був установлений дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, оглядовість якого не обмежувалася.

Водночас, ОСОБА_4 , через неуважність, діючи необережно, проявляючи кримінально протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, які мав і міг передбачити, не виконав вимоги дорожнього знака 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 ПДР та порушивши вимоги п.16.11 ПДР, виїхавши на перехрестя, не дав дорогу автомобілю марки «CHEVROLET LACETTI», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , яка рухалася через перехрестя зліва направо головною дорогою, внаслідок чого допустив зіткнення транспортних засобів.

Продовжуючи рух після зіткнення транспортних засобів, керований ОСОБА_4 автомобіль марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , виїхав за межі проїзної частини, де наїхав передньою частиною на пішохода ОСОБА_12 та опору світлофорного об`єкта.

Унаслідок зазначеного наїзду, пішоходу ОСОБА_12 заподіяно закриту травму лівої нижньої кінцівки у вигляді уламкового перелому верхньої третини великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків, перелому латерального виростка стегнової кістки, повного розриву лівої підколінної артерії на рівні її біфуркації, що належить до тяжкого тілесного ушкодження.

Указані порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. 16.11 ПДР, дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 ПДР перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням потерпілому ОСОБА_12 тяжкого тілесного ушкодження.

21 липня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , мотивуючи подане клопотання зазначив, що ОСОБА_4 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, тому є всі підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з його безпідставністю, вважають ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, нічим не підтверджені, підозра є необґрунтованою, потерпілий ОСОБА_12 помер в червні 2025 року, а свідки вже допитані, крім того ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, місце роботи та сталі соціальні зв`язки, раніше не судимий, є учасником бойових дій, виховує неповнолітню доньку, тому просить не застосовувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, прийшов до наступного висновку.

Так, Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000369, відомості про яке 16 травня 2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у якому 21 липня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 286 КК України у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Обгрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 16 травня 2021 року;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_11 від 16 травня 2021 року, 10 листопада 2022 року, ОСОБА_13 від 16 травня 2021 року, ОСОБА_14 від 16 травня 2021 року, ОСОБА_15 від 20 травня 2021 року, ОСОБА_16 від 20 травня 2021 року та потерпілого ОСОБА_12 від 03 червня 2021 року;

- висновком експертизи технічного стану автомобілей від 07 червня 2021 року, відповідно до яких автомобілі перебували у працездатному стані;

- інформацію КП «Центр організації дорожнього руху» інформацію про дислокацію дорожніх знаків та роботу світлофорів на місці ДТП, а саме, що світлофорні об`єкти не працювали;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_4 від 09.06.2021, який повідомив, що рухався зі швидкістю близько 40-45 км/год по вулиці Донецькій і при наближенні до перехрестя з вулицею Волинською на достатній відстані спостерігав, що на світлофорі горить зелений сигнал. Водночас, при наближенні до перехрестя йому в очі світило сонце та його дружина, що сиділа на місці переднього пасажира, з власної ініціативи вирішила одягнути йому сонцезахисні окуляри. Одягаючи окуляри вона потрапила дужкою в око ОСОБА_4 внаслідок чого він заплющив очі від подразнення. Намагався натиснути на гальма, однак вчасно зробити це не міг, оскільки дружина опиралася на його праву ногу. В цей момент відбулося зіткнення, а потім повторне зіткнення. Наближення автомобіля Chevrolet Lacetti не спостерігав;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 28 липня 2021 року, яка підтвердила показання свого чоловіка ОСОБА_4 ;

- висновком судово-медичної експертизи від 07 вересня 2021 року № 042-878-2021, відповідно до якого у ОСОБА_12 встановлено тяжкі тілесні ушкодження, які могли утворитися за вищезазначених обставин;

- протоколами слідчих експериментів з ОСОБА_4 та ОСОБА_18 від 20 вересня 2021 року під час яких вони відтворили надані показання;

- висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_18 від 18 ипня 2022 року № 042-266-2022, відповідно до якого у ОСОБА_18 виявлено легкі тілесні ушкодження, а механізм їх отримання (повідомлений в показаннях та при слідчому експерименті, тобто одягала окуляри і була повернута правим боком по напрямку руху) не узгоджується з клінічною картиною;

- протоколами допиту свідків, працівників поліції: ОСОБА_19 від 05 грудня 2022 року, ОСОБА_20 від 05 грудня 2022 року, ОСОБА_21 від 05 грудня 2022 року, працівників швидкої медичної допомоги: ОСОБА_22 від 09 грудня 2022 року, ОСОБА_23 від 09 грудня 2022 року, які повідомили, що під час оформлення ДТП жоден з її учасників не заявляв про пошкодження у водія ОСОБА_4 очей (ока);

- висновком судової автотехнічної експертизи від 13 вересня 2021 року № CE-19/111-21/40341-IT, відповідно до якого водій ОСОБА_4 допустив порушення вимог п. 16.11 ПДР України та вказані порушення перебувають у причинному зв?язку з виникненням ДТП (у разі непідтвердження версії з окулярами).

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час матеріали кримінального провадження свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із кримінальним правопорушенням у якому підозрюється, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Крім того, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Ураховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, беручи до уваги вагомість наявних доказів, що обґрунтовують підозру у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи відношення підозрюваного ОСОБА_4 , до справи, яка розслідується, не визнання ним обставин кримінального правопорушення в обсязі повідомленої підозри, та на даному етапі визнає лише свою участь у дорожньо-транспортній пригоді, за участю його автомобіля та пішоходу ОСОБА_12 (потерпілого), який має постійне місце проживання, є діючим працівником правоохоронного органу, займає керівну посаду та позитивно характеризується, таке стійке соціальне становище може свідчити про достатні ризики того, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), є цілком вірогідними, беручи до уваги покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років).

З огляду на те, що санкція статті 286 КК України є такою, що спроможна в значній мірі обмежити права й свободи підозрюваної особи, в тому числі право на свободу пересування, право на роботу, тому думки останнього з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань закритого типу сприятимуть наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, існує ризик того що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, у вказаному кримінальному провадженні, покази яких мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки останній має копії матеріалів кримінального провадження, де зазначені не тільки анкетні відомості свідків а й місця їх проживання, що не виключає ймовірний тиск на них та може позбавити орган досудового розслідування можливості зібрати та надати суду належні, достатні та допустимі докази вини підозрюваного, або спонукати свідків у зміні тих показів які вже надавалися.

Існує ризик того, що ОСОБА_4 будучи працівником правоохоронного органу та здійснюючі керівництво Підрозділом детективів організаційно-аналітичного забезпечення та стратигічного розвитку Національного антикорупційного бюро України може використовуючи своє становище та пов`язані з цим можливості перешкоджати кримінальному провадженню з метою уникнення кримінальної відповідальності за злочин у якому підозрюється.

Так, враховуючи те, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення яке сталося 16.05.2021 року - лише 21 липня 2025 року, тобто через тривалий проміжок часу, раптово, без попередження, що викликало у ОСОБА_4 здивування, та підкреслює відчуття його збентеження через несподівану подію, яку ймовірно він вже не очікував, та розуміючи те, що у випадку доведеності його вини у інкримінованому кримінальному правопорушенні та притягнення його до кримінальної відповідальності, може змінитися його життя та професійна кар`єра, ОСОБА_4 може свідомо перешкоджати кримінальному провадженню з метою уникнення кримінальної відповідальності або пом`якшення своєї винуватості.

Водночас, посилання слідчого у клопотанні про можливість впливу підозрюваним на потерпілого задля уникнення від кримінальної відповідальності є непереконливими, адже за інформацією сторони захисту потерпілий ОСОБА_12 помер у червні 2025 року, прокурором в судовому засіданні зазначені обставини не оспорюються, що указує на недоведеність цього ризику.

Урахувуючи обставини, передбачені ст. 178 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини - рішення «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04, п. 175, ECHR 2011, відповідно до якого «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року), слідчий суддя вбачає підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу, проте не пов`язаного із триманнм під вартою.

Такої ж думки дійшов прокурор ОСОБА_5 , який з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, у тому числі на які посилалася сторона захисту, частково підтримав клопотання слідчого та просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід ніж триманням під вартою.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

В заявленому клопотанні відсутні обґрунтування того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможуть забезпечити ризики на які посилається слідчий. Наявне лише посилання слідчого на достатність такого запобіжного заходу як тримання під вартою, що не відповідає вимогам п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України.

Одним із видів запобіжних заходів, визначених КПК України, є домашній арешт, який в силу ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Слідчим суддею враховано, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання та реєстрації, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, має постійне місце роботи та позитивно характеризується, однак такі відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого запобіжного заходу як домашній арешт у нічний час, з покладенням обов`язків згідно чинного КПК України.

Щодо передачі підозрюваного на поруки ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 про, що останні подали до суду спільну заяву слідчий суддя звертає увагу на таке.

Відповідно до положень ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

Особиста порука, як і особисте зобов`язання, належить до тієї категорії запобіжних заходів, при яких використовується моральний метод впливу на поведінку підозрюваного.

На думку слідчого судді, застосування особистої поруки є ефективним, коли для підозрюваного розрив соціальних зв`язків з поручителем або підрив його авторитету є гіршим, ніж застосування більш суворого запобіжного заходу.

Стороною захисту не надано доказів на підтвердження того, що вищевказані особи мають на підозрюваного вагомий вплив, що в свою чергу давало б обґрунтовані підстави вважати, що останні дійсно зможуть забезпечити виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_4 у разі застосування до нього запобіжного заходу у виді особистої поруки.

На думку слідчого судді, зважаючи на ступінь тяжкості та суспільну небезпеку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , його фактичні обставини, тощо, на цей час запобіжний захід у виді особистої поруки є неспівмірним з встановленими ризиками, передбаченими ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого до задоволення не підлягає, а до підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку та запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176-178, 181, 184, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком до 21.09.2025, заборонивши останньому в період з 22:00 год. до 06:00 год. залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням надання останньому невідкладної медичної допомоги та прослідування до укриття цивільного захисту.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора та слідчого, а також строком до 19.09.2025 виконувати наступні обов`язки:

- не відлучатися із м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального правопорушення, письмовий перелік яких зобов`язати прокурора надати ОСОБА_4 під підпис;

- здати на зберігання до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У задоволенні заяв ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про взяття на поруки ОСОБА_4 - відмовити.

Строк дії ухвали визначити до 21.09.2025.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_24