Справа № 521/8751/25
Номер провадження:1-кс/521/2316/25
УХВАЛА

17 червня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП України в Одеській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за №0000463 від 12.05.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, Роздільнянського району, с. Степанівка, громадянина України, українця, офіційно не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання слідчого, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, у подальшому неодноразово продовженому, останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2025 №235/2025, затвердженого Законом України від 16.04.2025 №4356-IX, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 09 травня 2025 року строком на 90 діб, тобто до 07 серпня 2025 року.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Крім того, п. 3 вказаного Указу зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені зокрема ст. 33 Конституції України, згідно з якою кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України №1455 від 29.12.2021 якою затверджено «Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» визначено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Проте, незважаючи на обов`язок неухильного дотримання вказаних нормативних актів, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення встановленого порядку перетину державного кордону України та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконно збагатитись за рахунок грошової винагороди за свої протиправні дії, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

У ході проведення досудового розслідування встановлено, що 23.05.2025 у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_7 , керуючись злочинним умислом, спрямованим на власне незаконне збагачення, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи настання таких наслідків здійснював ряд дій, спрямованих на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, доведення таких дій до кінцевого результату.

При цьому, ОСОБА_7 , розуміючи, що реалізація злочинного плану, направленого на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, потребує залучення інших осіб, які будуть об`єднані загальною метою - отримання незаконного прибутку, не пізніше 13.06.2025, залучив до своєї протиправної діяльності ОСОБА_4 .

У подальшому, 13.06.2025, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , керуючись єдиним злочинним умислом, спрямованим на власне незаконне збагачення та незаконне збагачення осіб, які перебували з ним у групі, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи настання таких наслідків, із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну дзвінками «Viber», а також за допомогою мобільного зв`язку зв`язався із ОСОБА_8 , та в ході телефонної розмови повідомив останньому про те, що може організувати його незаконне переправлення через державний кордон України до Республіки Молдови (невизнана республіка Придністров`я). Разом з цим, ОСОБА_7 в телефонній розмові визначив грошову винагороду за організацію його незаконного перетину через державний кордон України у розмірі 8100 доларів США, на що ОСОБА_8 погодився.

Далі, ОСОБА_7 , у невстановленому в ході досудового розслідуванні час та місці, залучив ОСОБА_9 на його власному автомобілі марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак « НОМЕР_1 » у якості водія, та приблизно о 12 годині 50 хвилин надав вказівку ОСОБА_8 прибути за адресою: м. Одеса, вул. Мясоїдівська, 32, до автомобільної парковки КНП «МКЛ №1» ОМР, де вже знаходився автомобіль під керуванням ОСОБА_9 .

У подальшому, ОСОБА_8 , діючи за прямою вказівкою ОСОБА_7 , приблизно о 12 годині 55 хвилин підійшов та сів до автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак « НОМЕР_1 », за кермом якого перебував ОСОБА_9 , після чого останні направились в бік с. Степанівка, Роздільнянського району Одеської області.

Далі, 13.06.2025 приблизно о 15 годині 06 хвилин ОСОБА_8 , прибувши до приватного будиноку №67 по вулиці Дружби в с. Степанівка, Роздільнянського району, Одеської області, зустрівся із ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , після чого на вимогу ОСОБА_7 , ОСОБА_8 передав частину грошових коштів у сумі 1500 доларів США ОСОБА_7 , за його подальше незаконне переправлення через державний кордон України до Республіки Молдови (невизнана республіка Придністров`я), при цьому ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_8 , що проблем під час переправлення його через державний кордон України не виникне, демонструючи свою обізнаність щодо конкретного способу та усунення перешкод з метою незаконного перетину кордону, надававав поради та вказівки щодо дій ОСОБА_8 в момент самого перетинання кордону, а саме зауважив, що незаконний перетин кордону буде здійснюватися по воді через Кучурганський лиман за допомогою надувного човна, поза межами державного пункту пропуску на території Одеської області, що межує з Республікою Молдовою (невизнана республіка Придністров`я) з конкретним зазначенням послідовних дій, заспокоюючи ОСОБА_8 .

У подальшому, 13.06.2025 приблизно о 19 годині 36 хвилин ОСОБА_10 , разом з ОСОБА_11 прибув до приватного будинку №67, де вже перебував ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , де ОСОБА_10 під час розмови з ОСОБА_8 , повідомив, що також прибув у цей будинок з метою подальшого незаконного перетину державного кордону України.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , діючи у групі разом із ОСОБА_7 з метою забезпечення заходів конспірації, 13.06.2025 о 20 годині 17 хвилини повідомив ОСОБА_8 про необхідність передати йому, належні ОСОБА_8 рюкзак з особистими речами та мобільного телефону, запевнивши останнього, що його особисті речі будуть йому повернуті після незаконного перетину державного кордону України та заспокоївши його, на що ОСОБА_8 погодився та віддав особисті речі ОСОБА_4 .

Того ж дня, ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру разом із ОСОБА_4 , залучив ОСОБА_12 та ОСОБА_9 як водіїв, для доставки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 від приватного будинку №67 по вулиці Дружби в с. Степанівка, Роздільнянського району, Одеської області до с. Троїцьке, Роздільнянського району, Одеської області з метою організації подальшого перетину державного кордону України, при цьому узгодивши дату та час доставки ОСОБА_8 та ОСОБА_13 .

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_7 14.06.2025 о 21 годині 30 хвилин, діючи у групі разом із ОСОБА_4 , засобами телефонного зв`язку надав вказівку останньому виїжджати ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в напрямку с. Троїцьке Роздільнянського району Одеської області, погрузивши надувний човен до транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_9 , який вже перебував біля приватного будинку №67 по вулиці Дружби в с. Степанівка, Роздільнянського району, Одеської області, після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_4 сіли до зазначеного автомобіля та попрямували в напрямку с. Троїцьке, Роздільнянського району, Одеської області, з метою подальшого незаконного перетину державного кордону України із подоланням водних перешкод за допомогою надувного човна.

У цей же час ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, з метою належного контролю здійснення незаконного перетину державного кордону України, із особистими речами ОСОБА_8 виїхав слідом за автомобілем марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак « НОМЕР_1 » на автомобілі марки «Mazda 323» державний номерний знак « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_11 .

У подальшому, 14.06.2025 приблизно о 22 один 09 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, на автомобільній дорозі Т-16-25 між селами Троїцьке та Градениці транспортні засоби марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак « НОМЕР_1 » та марки «Mazda 323» державний номерний знак « НОМЕР_2 », були зупинені співробітниками поліції та противоправну діяльністю ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було припинено.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у сприянні шляхом надання порад, вказівок та засобів у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, вчиненому з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.

15.06.2025 ОСОБА_4 затриманий на підставі ст. 615 КПК України.

15.06.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

За переконанням слідчого, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 12.05.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 13.05.2025, протоколами проведення обшуків від 15.06.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 15.06.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 15.06.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 15.06.2025, протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_8 від 15.06.2025, протоколом огляду речових доказів від 15.06.2025 та іншими матеріалами в сукупності.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором Малиновської окружної прокуратури міста Одеси про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , мотивуючи клопотання тим, що є об`єктивні причини вважати, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу останній матиме можливість вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор підтримав клопотання слідчого, оскільки вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді задовольнити клопотання слідчого та застосувати найбільш суворий запобіжний захід.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 не погоджується з вказаним клопотанням слідчого та просив відмовити в його задоволенні. Захисник зазначив, що слідчий не довів наявність ризиків, які виправдовують застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, просив суд обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, або визначити розмір застави менший, ніж зазначений у клопотанні слідчого.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують його доводи, а також вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню за наступних підстав.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, у своєму клопотанні слідчий зазначає, що згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, слідчий суддя вважає доведеними ризик переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покарання за який передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні. Показання свідків мають суттєве значення для доведення обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні. В умовах зацікавленості підозрюваного у відверненні негативних наслідків, обумовлених притягненням до кримінальної відповідальності, він може безпосередньо або використовуючи зв`язки з іншими особами, впливати на свідків у різних формах (умовляння, підкуп, заохочення, погрози тощо), з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, тощо.

На наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється), вказує той факт, що підозрюваний ОСОБА_4 ніде не працює, не має законного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення нових злочинів, із метою отримання коштів для забезпечення власного проживання. Крім того є підстави вважати, що ОСОБА_4 отримує дохід у зв`язку з своєю протиправною діяльністю

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі відсутність в нього родини й утриманців, відсутність у підозрюваного постійного місця роботи, майновий стан підозрюваного, відсутність судимостей (з його слів).

Враховуючи вищевикладене, виходячи з характеру та обставин інкримінованого злочину, беручи до уваги особу підозрюваного, можна дійти висновку про те, що у разі застосування менш суворого запобіжного заходу буде неможливо запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити виконання підозрюваним своїх обов`язків.

Таким чином, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе гарантувати належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та перешкодити ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, у практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення особою тяжкого злочину на початковому етапі розслідування виправдовує тримання його під вартою. Хоча, поряд з цим Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»).

Разом із цим, слідчий суддя керується положеннями ч. 3 ст. 183 КПК України, згідно з якими при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського Суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та не вчинялися заходи щодо уникнення настання ймовірної кримінальної відповідальності.

З урахування того, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 без застосування насильства або погрози його застосування, а також не містять у собі інших ознак, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, який складає 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

Керуючись ст.ст. 132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП України в Одеській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 20 прожитковий мінімум для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися з м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що наслідком невиконання зазначених обов`язків є звернення застави в дохід держави і обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або тримання під вартою.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 днів. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 13.08.2025.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_15