УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 234/13321/15-к

провадження № 51-2123 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 квітня 2025 року.

Суть питання та встановлені судом обставини

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року засуджено: ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права займати посади, пов`язані із державною службою на строк 3 роки, з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна;

ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права займати посади, пов`язані із державною службою на строк 3 роки, з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна;

ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 369-2 КК України до покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 1 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 25 500 грн. На підставі статей 52, 55 КК України призначено йому додаткове покарання у виді позбавлення права займати посади, пов`язані із державною службою на строк 3 роки.

Вирішено питання щодо початку строку відбування покарання, запобіжного заходу, процесуальних витрат, речових доказів у кримінальному провадженні, скасовано арешт на майно.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25 квітня 2025 року задоволено клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 скасовано, звільнено їх від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 368 КК України відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо них закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України змінено вирок щодо ОСОБА_6 . Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 369-2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Постановлено заставу, внесену за ОСОБА_6 за ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 08 квітня 2015 року в розмірі 365 400 грн повернути заставодавцю.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні, скасовано арешт на майно. Вирок щодо ОСОБА_6 в іншій частині залишено без зміни.

До Верховного Суду надійшла касаційна ОСОБА_4 , у якій він не погоджується з вказаною ухвалою апеляційного суду та порушує питання про її перегляд у касаційному порядку.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України,

суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2, частин 5, 6 цієї статті.

Відповідно до ст. 427 КПК України в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. Крім того, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються, копії касаційної скарги з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.

Статтею 438 КПК України передбачено, що підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни

чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. Кожна із зазначених підстав скасування чи зміни судових рішень є самостійною та потребує зазначення доводів із їх належним обґрунтуванням.

Однак всупереч вищевказаному ОСОБА_4 залишив наведені положення поза увагою, зазначивши одразу усі три підстави, передбачені ст. 438 КПК України для скасування судового рішення.

Зокрема, скаржник вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність апеляційним судом, проте доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 413 КПК України не наводить.

Крім того, ОСОБА_4 однією з підстав для скасування оскарженої ухвали називає підставу, визначену п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, тоді як означеним рішенням вирок суду першої інстанції скасовано, обвинуваченого звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закрито. Касаційна скарга у цій частині є нелогічною.

Окрім цього, скаржник проігнорував положення ст. 425 КПК України, відповідно до якої він наділений правом на касаційне оскарження лише у тій частині, що стосується його інтересів.

Сформульовані у касаційній скарзі вимоги про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції не узгоджуються зі ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Усупереч вимог ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги не додано копії оскарженого судового рішення.

Частиною 6 ст. 427 КПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються її копії з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження. Ця вимога не поширюється на засудженого, який тримається під вартою.

Саме ці документи з урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 430 КПК України суддя-доповідач після відкриття касаційного провадження надсилає учасникам судового провадження разом з копією ухвали про відкриття касаційного провадження, інформацією про їхні права та обов`язки і встановлює строк, протягом якого можуть бути подані заперечення на касаційну скаргу.

Тобто кримінальний процесуальний закон покладає на Суд обов`язок направити копію касаційної скарги сторонам та іншим учасникам кримінального провадження з метою забезпечення реалізації ними своїх прав.

Разом з тим, з метою, зокрема, забезпечення автоматизації визначених законодавством процесів діяльності судів, органів та установ в системі правосуддя, підвищення рівня доступності системи для осіб, які її потребують, а також інших потреб користувачів, було впроваджено Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або її окремі підсистеми (модулі) (далі - ЄСІТС) та внесено відповідні зміни до кримінального процесуального законодавства.

Так, згідно з ч. 2 ст. 35 КПК України процесуальні документи в електронній формі можуть подаватися учасниками кримінального провадження до суду з використаннямЄСІТС.

У разі подання до суду документів в електронній формі учасник кримінального провадження зобов`язаний у випадках, передбачених цим Кодексом, надати доказ надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення іншим учасникам кримінального провадження, які не мають офіційної електронної адреси, копій надісланих документів із використанням ЄСІТС.

Отже, у разі подання касаційної скарги в електронній формі, скаржник зобов`язаний надати докази надсилання учасникам кримінального провадження відповідних документів із використанням ЄСІТС, а тим, які не мають електронного кабінету, докази надсилання документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

У разі неможливості забезпечити надіслання копій касаційної скарги з додатками усім учасникам кримінального провадження скаржник має право направити їх до Верховного Суду у порядку ч. 6 ст. 427 КПК України у кількості, що відповідає числу учасників, з метою подальшого виконання Судом п. 1 ч. 1 ст. 430 КПК України.

ОСОБА_4 залишив наведені положення процесуального закону поза увагою.

Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК України не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.

Ураховуючи викладене, керуючись ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає

за необхідне залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

З цих підстав Суд постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 квітня 2025 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3