У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/578/25

25 червня 2025 року селище Богородчани

Слідчий суддя Богородчанського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 розглянувши клопотання слідчого СВ слідчого відділення поліції №2 (с-ще Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області (далі відділення поліції №2), старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , погоджене з начальником Богородчанського відділу Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056, від 30 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Старі Богородчани, Богородчанського району, Івано-Франкіської області зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , з середньою-професійною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в

25 червня 2025 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшло вказане клопотанням.

Просять продовжити строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 до 30 липня 2025 року у межах строку досудового розслідування.

Клопотання відповідає вимогам ст. ст.184,199 КПК України.

В матеріалах клопотання наявна відмітка про отримання підозрюваним копій клопотання та матеріалів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_8 підтримав доводи клопотання та просили клопотання задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні дав показання, в яких не заперечував щодо спричинення ним тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , який доводиться йому батьком. Однак пояснив, що в силу перебування у хворобливому стані не пам`ятає як це сталось. Не мав заперечень проти клопотання, однак просив у випадку такої можливості обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник адвокат ОСОБА_6 пояснив, що проти продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Так ОСОБА_5 раніше не судимий, потерпілий до нього претензій не має. Сторона обвинувачення не довела наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України для застосування такого запобіжного заходу. Просив обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши учасників, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділенням ВП №2 (смт. Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного 30.04.2025до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000056 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 спільно проживає із своїми батьками, а саме батьком ОСОБА_9 та матір`ю ОСОБА_10 у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Упродовж тривалого часу ОСОБА_5 перебуває із батьками у неприязних відносинах, між ними часто виникають сварки у зв`язку із зловживанням останнім алкоголем, які супроводжуються вчиненням ним психологічного насильства, що виражається у висловленні на адресу батьків образ, нецензурної лайки, а також погроз вчинення фізичного насильства.

29 квітня 2025 року, близько 20 години 00 хвилин, на території господарства АДРЕСА_1 , між ОСОБА_5 та його батьком, на ґрунті неприязних стосунків, виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на заподіяння своєму батьку тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення батькові тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, тримаючи у правій руці ніж з руків`ям коричневого кольору, наніс батьку ОСОБА_9 один удар в область ділянки живота, і тим самим вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане із домашнім насильством.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_5 , потерпілому завдано сильного фізичного болю та спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани лівої бокової стінки живота з пошкодженням брижі поперечно-ободової кишки, гематоми брижі поперечно-ободової кишки, гемоперитонеум, які згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995,відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

30 квітня 2025 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України. Того ж дня ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 02 травня 2025 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжних захід у вигляді у вигляді тримання під вартою у Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (N 12)" на строк 60 (шістдесят) днів.

Завершити досудове розслідування вказаного кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою сторона обвинувачення вважає не можливим про що надала відповідні докази.

Враховуючи зміст ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, суд при розгляді клопотання про обрання (продовження) строку тримання під вартою повинен належним чином дослідити обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, оцінити в сукупності всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження дії запобіжного заходу та застосувати такий запобіжний захід, який буде відповідним тим ризикам, які суд вважатиме доведеними на момент розгляду клопотання.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Як зазначено у ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Обгрунтованість підозри, щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, окрім визнання підозрюваним факту вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, в повній мірі підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, долученими слідчим в обгрунтування клопотання, а саме: протоколом огляду місця події від 29 квітня 2025 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , показами свідків, повідомленням про підозру, а також іншими матеріалами провадження у їх сукупності.

Приймаючи вказані дані з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, слідчий суддя вважає їх достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України на даній стадії досудового розслідування.

Вирішуючи клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу слідчий суддя вважає доведеним, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст.121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий злочин, за який законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Слідчий суддя також дійшов висновку про обґрунтованість ризиків, передбачених п. п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років.

Так, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Ризик незаконно впливати на потерпілого та свідків, слідчий суддя також вважає обґрунтованим, так як на даний час досудове розслідування на даний час є незавершеним.

Крім того наявний ризик, щодо можливого вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_5 , пов`язаний спільним побутом та спільно проживає із потерпілим ОСОБА_9 , а тому без обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він знову може вчинити кримінальне правопорушення.

Вказані обставини свідчать, щодо наявності ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що інші більш м`які запобіжні заходити не здатні забезпечити належну поведінку підозрюваного та не забезпечать запобігання ризикам, встановленим у судовому засіданні, тому підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт на даний час не встановлено.

Отже, зважаючи на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 його суспільну небезпеку, суд приходить до переконання, що на цій стадії досудового розслідування інші запобіжні заходи не будуть достатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання ризикам, які доведені стороною обвинувачення.

Разом із цим, у цьому контексті необхідно зазначити, що підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, як впродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом розслідування чи судового слідства справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії. Відповідно, кожне наступне клопотання про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування на цій стадії досудового розслідування належними та допустимими доказами доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачений п. п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

Всі вищезазначені обставини у їх сукупності дають суду підстави вважати, що клопотання слідчого щодо продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим, зможе забезпечити виконання підозрюваним обов`язків покладених на нього законом.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що для убезпечення вищезазначеного ризиків необхідно продовжити застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 - запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 30 липня 2025 року в межах строку досудового розслідування.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України із застосуванням насильства суд не визначає заставу у цьому кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181-186, 193-197, 309, 372, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в :

Клопотання задовольнити.

Продовжити застосування щодо до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,запобіжного заходу у вигляді у вигляді тримання під вартою у Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (N 12)" на строк до 30 липня 2025 року, тобто до закінчення строку досудового розслідування.

Копію ухвали для виконання направити керівнику Державної установи "Івано-Франківська установа виконання покарань (N 12)", та вручити підозрюваному і прокурору негайно після її оголошення, інші учасники судового провадження мають право отримати її копію в суді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя