ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1226/25 Номер провадження 11-кп/814/1413/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора представника виправної колонії захисника засудженогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, маючого неповнолітню дитину, засудженого вироком Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2020 року за ч.3 ст.286 КК України на 9 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки,

суд задовольнив клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2020 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що засуджений поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції приділив недостатньо уваги з`ясуванню ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним режиму, участі у самодіяльних організаціях.

Вказує, що за період відбування покарання ОСОБА_9 працював нерегулярно, а його поведінка не свідчить, що він довів своє виправлення.

Звертає увагу на тяжкість вчиненого ним злочину та його наслідки.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування представника виправної колонії та пояснення засудженого і його захисника про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, висновок суду про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання умовно-достроково ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Фактичне відбуття ОСОБА_9 більше половини строку покарання у виді позбавлення волі, що є необхідною умовою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного за необережний тяжкий злочин, ніким не оспорюється.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 за весь час перебування під вартою стягнень не мав.

З 01 червня 2021 року засуджений відбуває покарання в Державній установі «Крюковська виправна колонія (№29)», де характеризується позитивно, за виконання покладених обов`язків, додержання правил поведінки, трудового розпорядку та вимог безпеки праці, отримав 15 заохочень.

З пояснень представника вправної колонії видно, що ОСОБА_9 не був працевлаштований постійно з об`єктивних причин, проте систематично, з власної ініціативи, залучався до виконання неоплачуваних робіт з благоустрою установи виконання покарань. До виконання будь-якої роботи засуджений ставиться з розумною ініціативою, поставлені завдання виконує якісно та вчасно, не допускає порушень техніки безпеки, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується.

Також ОСОБА_9 дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та правомірних взаємовідносин з персоналом установи.

У взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_9 не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, бере активну участь у житті відділення, відвіданні та участі у виховних заходах, своєю поведінкою подає позитивний приклад іншим засудженим.

Крім того, за період відбування покарання ОСОБА_9 брав участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», «Підготовка до звільнення», відвідує лекції правового характеру, отримав робітничу кваліфікацію слюсаря з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування 3 розряду у філії професійно-технічного училища БВК (№16).

Також засуджений ОСОБА_9 підтримує соціально-корисні зв`язки з батьками та донькою шляхом телефонних розмов та побачень.

Наведені обставини суд першої інстанції обґрунтовано визнав такими, що свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України, та про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання і належним чином мотивував своє рішення.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що місцевим судом не враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_9 злочину та його наслідки є непереконливими, оскільки наведені обставини враховані під час ухвалення судом вироку при визначенні виду і розміру покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Разом із цим, постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції помилково зазначив про те, що задоволенню підлягає подання адміністрації Державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)», в той час як з відповідним клопотанням звертався до суду захисник ОСОБА_8 .

За таких обставин, на підставі ст.404 КПК України, необхідно уточнити, що задоволенню підлягає саме клопотання захисника.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 залишити без задоволення.

На підставі ст.404 КПК України уточнити резолютивну частину ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2025 року, вказавши, що підлягає до задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 замість подання адміністрації державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)».

В іншій частині ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4