Справа № 161/1795/25 Провадження №11-кп/802/364/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001103 від 05.12.2024 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса Одеської області, українця, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.190 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за ч.4 ст.185 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів визначено покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 26.12.2024 року, тобто з моменту затримання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 19000 гривень, 500 доларів США, що складає - 20715 гривень, та 800 Євро, що складає - 34488 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із невстановленою досудовим розслідуванням особою, у невстановлений досудовим розслідування час та місці, усвідомлюючи злочинність своїх дій та їх правові наслідки, вирішили шляхом обману незаконно заволодіти грошовими коштами раніше незнайомих осіб, а саме з використанням засобів зв`язку зателефонувати випадковій особі похилого віку, представившись працівником закладу охорони здоров`я, після чого повідомити про неіснуючий факт потрапляння в дорожньо - транспортну пригоду близької особи потерпілого, що спричинило тілесні ушкодження, які потребують негайного хірургічного втручання, на що терміново потрібні гроші та, відповідно, шляхом обману, заволодіти коштами вказаної потерпілої особи, під приводом необхідності їх негайної передачі працівникам закладу охорони здоров`я для проведення операційного втручання.

Так, 04.12.2024 року, близько 09 години 05 хвилин, невстановлена досудовим розслідуванням особа, керуючись попередньо узгодженим злочинним планом, з невстановленого місця зателефонувала на стаціонарний номер телефону НОМЕР_1 , а в подальшому на мобільний номер потерпілої ОСОБА_9 , 1941 р.н., НОМЕР_2 та представилась ОСОБА_10 , медсестрою відділення травматології Луцької міської клінічної лікарні. В ході телефонної розмови невстановлена досудовим розслідуванням особа жіночим голосом повідомила, що донька потерпілої потрапила у дорожньо-транспортну пригоду та їй потрібно терміново провести дороговартісну операцію, яка вартує 3000 доларів США. Після цього потерпіла ОСОБА_9 повідомила, що має грошові кошти в сумі 24000 гривень, 800 Євро та 500 доларів США. В ході телефонної розмови невстановлена особа повідомила, що гроші необхідно передати особі чоловічої статі, на ім`я ОСОБА_11 , який приїде за адресою проживання потерпілої, забере гроші та передасть до лікувальної установи.

04.12.2024 року, близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, згідно попередньо узгодженого з невстановленою досудовим розслідуванням особою злочинного плану, виконуючи відведену роль, прибув за адресою: АДРЕСА_3 , де назвавшись ОСОБА_11 , шляхом обману, незаконно заволоділи грошовими коштами ОСОБА_9 у сумі 24000 гривень, 500 доларів США, що на момент вчинення злочину відповідно до курсу НБУ становило 20848 гривень 60 копійок, та 800 Євро, що на момент вчинення злочину відповідно до курсу НБУ становило 35059 гривень 04 копійки, чим завдали потерпілій ОСОБА_9 , 1941 р.н., яка є особою похилого віку, майнової шкоди на загальну суму 80107 гривень 64 копійки.

Крім того, ОСОБА_7 , 26.12.2024 року, близько 10 години 00 хвилин, повторно, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, керуючись попередньо узгодженим злочинним планом, яка з невстановленого місця зателефонувала на стаціонарний номер телефону НОМЕР_3 , а в подальшому на мобільний номер потерпілої ОСОБА_12 , 1941 р.н., НОМЕР_4 та представилась лікарем Луцької міської клінічної лікарні. В ході телефонної розмови невстановлена досудовим розслідуванням особа жіночим голосом повідомила, що онучка потерпілої потрапила у дорожньо-транспортну пригоду та їй потрібно терміново провести дороговартісну операцію у місті Львові, яка вартує 4000 доларів США. Після цього потерпіла ОСОБА_12 повідомила що має грошові кошти в сумі 2750 доларів США. В ході телефонної розмови невстановлена особа повідомила, що гроші необхідно передати особі, яка працює в стоматологічній клініці разом з донькою потерпілої на ім`я ОСОБА_13 , який приїде за адресою проживання потерпілої, забере гроші та привезе до лікувальної установи.

26.12.2024 року, близько 10 години 55 хвилин ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, згідно попередньо узгодженого з невстановленою досудовим розслідуванням особою злочинного плану, виконуючи відведену роль, прибув за адресою: АДРЕСА_4 , де назвавшись ОСОБА_13 , шляхом обману, незаконно заволоділи грошовими коштами ОСОБА_12 у сумі 2750 доларів США, що на момент вчинення злочину, відповідно до курсу НБУ, становило 115121 гривні 32 копійки, чим завдали потерпілій ОСОБА_12 , 1941 р.н., яка є особою похилого віку, майнової шкоди на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Крім того, 26.12.2024 року о 10 годині 55 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у житловій квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022«Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.022022 року, продовженого Указом Президента України від 29.10.2024 року №4024-ІХ "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав із поверхні спального ліжка грошові кошти в сумі 5500 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_12 1941 р.н., яка є особою похилого віку, майнової шкоди на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України (а.п. 101-104).

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує на те, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційна скарга подається в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , оскільки вважає його дуже суворим та вказує про наявність підстав для призначення покараня із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

Вказує на те, що ОСОБА_7 ще на стадії досудового розслідування визнав свою вину за ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України, погодився на судовий розгляд в спрощеному порядку та розраховував на більш м`яке покарання, а саме не пов`язане з позбавленням волі.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, раніше не судимий, виріс у багатодітній сім`ї, має міцні соціальні зв`язки, навчається в Одеській державній академії будівництва та архітектури, має позитивні характеристики з місця проживання та навчання, щиро кається у вчиненому, його батьки почали поступово відшкодовувавти шкоду потерпілій ОСОБА_9 .

Просить змінити вирок в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. Звільнити ОСОБА_7 з-під варти (а.п.110-115).

В судове засідання не з`явилися потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження (а.п. 125). Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи.

Від захисника ОСОБА_8 на адресу апеляційного суду 26.05.2025 року надійшло клопотання про виклик в судове засідання та допит потерпілої ОСОБА_12 (а.п. 131-133).

Обвинувачений за захисник просили викликати в судове засідання потерпілу ОСОБА_12 та з`ясувати її думку відносно призначеного покарання ОСОБА_7 . Разом з тим потерпілі належним чином були повідомлені про час та місце розгляду вказаного кримінального провадження, їх участь в суді апеляційної існатнції не є обов`язковою, окрім цього в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_12 про проведення усіх судових засідань у її відсутності. Апеляційний суд вважає, що не прибуття потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, вирок суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить на наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, а також таємому викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.190 КК України, за ч.4 ст.185 КК України обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази, які згідно із ч.3 ст.349 КПК України не досліджувались.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою провину визнав повністю та погодився з кваліфікацією та обставинами вчинення кримінальних правопорушень, в скоєному розкаявся, просив суворо не карати, позов потерпілої про відшкодування шкоди визнав в повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні погодилася із всіма обставинами, викладеними в обвинувальному акті, просила задовольнити подану нею позовну заяву, щодо міри покарання покладалася на розсуд суду, вказала що їй в добровільному порядку відшкодовано 5000 гривень.

Оскільки обвинувачений та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують обвинуваченого, як особу, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

У апеляційній скарзі захисник вказує про те, що призначаючи покарання судом першої інстанції не було належним чином враховано характер та ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують покарання.

Таким чином захисник вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим через його надмірну суворість, у зв`язку з чим просить застосувати до нього положення ст.75 КК України.

Однак, з такими доводами захисника, що викладені у апеляційній скарзі, колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

В той же час згідно зі ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс повне визнання своєї провини, щире каяття, часткове відшкодування шкоди.

До обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Крім того місцевим судом при визначенні виду і розміру покарання обвинуваченому враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий (а.п. 66), неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, в установах міста на обліку не перебуває (а.п. 67, 69), а також позицію потерпілих, які щодо міри покарання покладалися на розсуд суду.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що думка потерпілої сторони щодо міри призначеного покарання має бути врахована судом разом з іншими матеріалами кримінального провадження та фактичними обставинами справи, проте висновок суду про вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання не може грунтуватись лише на позиції потерпілої сторони щодо виду та міри покарання.

Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, зазначеної у постанові від 21.02.2019 року у справі № 742/584/18, позиція щодо визначення винному виду та розміру покарання й можливості звільнення від його відбування є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Враховуючи наявність пом`якшуючих обставини та наявність обставини, що обтяжує покарання, а також беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкціями інкримінованих частин статтей КК України, за яким визнав ОСОБА_7 винуватим, вважав за необхідне призначити останньому покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду та вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, справедливим і таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність, а також з врахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства і про відсутність підстав для застосування щодо нього положень ст.75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, чи положень ст.69 КК України, яка передбачає призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання, яке необхідно відбувати реально, є виваженим, справедливим, буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів обставини, про які наголошує захисник у своїй апеляційній скарзі про можливість віднесення до позитивних характеристик ОСОБА_7 того, що він є особою молодого віку, раніше не судимий, виріс у багатодітній сім`ї, має місці соціальні зв`язки, навчається в Одеській державній академії будівництва та архітектури, має позитивні характеристики з місця проживання та навчання, щиро кається у вчиненому, його батьки почали поступово відшкодовувавти шкоду потерпілій ОСОБА_9 , в даному випадку жодним чином не зменшують суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень.

Стороною захисту також не наведено в апеляційній скарзі інших переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Враховуючи, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства не встановлено, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, апеляційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: