Справа № 149/1182/21
Провадження №11-кп/801/798/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - ОСОБА_2 (суддя-доповідач),

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представника потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000405, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 22 листопада 2020 року, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 травня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куликівка Сакського району Кримської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 травня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Ухвалено початок строку відбування основного покарання рахувати з моменту затримання на виконання вироку; початок строку відбування додаткового покарання рахувати з моменту відбуття основного покарання (ст. 55 КК України).

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.

Цивільний позов у кримінальному провадженні задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 по 170 000 грн грошового відшкодування моральної шкоди.

Провадження щодо цивільного позову у кримінальному провадженні в частині позовних вимог ОСОБА_15 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди закрито у зв`язку зі смертю цивільного позивача.

У решті заявлених вимог цивільного позову відмовлено.

За обставин детально викладених у вироку, судом визнано доведеним, що 21 листопада 2020 року о 19:40 год ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Renault Kangoo PHA 4», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Жданова в селі Війтівці (колишня назва - с. Жданівка) Хмільницького району Вінницької області в напрямку села Семки Хмільницького району Вінницької області, поруч із лінією електроопори № 40, у порушення правил дорожнього руху України, а саме вимог п. п. 1.3, 1.5., 2.3. (б), п. 12.3. ПДР України, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, в момент об`єктивної появи в його полі зору велосипедиста, який рухався у попутному з автомобілем напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки чи об`їзду перешкоди, та допустив наїзд на велосипедистку ОСОБА_16 .

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_16 доставлено до КНП «Хмільницька ЦРЛ», де від отриманих тілесних ушкоджень 30 листопада 2020 року вона померла.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 86 від 29 грудня 2020 року у ОСОБА_16 виявлено відкриту черепно-мозкову травму у вигляді синців на голові, крововиливу у м`які тканини голови, епідурального, субдурального субарахноїдального крововиливів головного мозку, кров`янистого ліквору, забою речовини головного мозку, перелому кісток склепіння та основи черепа.

Дана відкрита черепно-мозкова травма могла виникнути 21 листопада 2020 року від дії твердого тупого предмета чи співударянням об такий, належить до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпека для життя. Смерть ОСОБА_16 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , від указаної відкритої черепно-мозкової травми.

Порушення водієм ОСОБА_7 указаних вимог Правил дорожнього руху України відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-21/737-ІТ від 21 січня 2021 року з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням події цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які її подали

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 травня 2025 року скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 виправдати за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

місцевий суд, формулюючи обвинувачення, визнане судом доведеним, фактично змінив його, виключивши порушення водієм ОСОБА_7 п. 12.2 ПДР, без викладення мотивів такої зміни;

проведеними у справі експертизами не надано відповіді на ключове питання щодо моменту виникнення небезпеки для руху обвинуваченого та чи мав він технічну можливість уникнути наїзду шляхом гальмування і зупинки транспортного засобу;

висновок додаткової інженерно-транспортної експертизи від 11 березня 2025 року є неналежним та недопустимим доказом, оскільки містить ряд протиріч та не узгоджується з іншими висновками експертиз проведеними у цій справі;

у ході проведення первинного слідчого експерименту допущено ряд грубих порушень вимог кримінального процесуального закону, що призвело до помилкового визначення моменту виникнення небезпеки для руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 ;

суд, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не указав, чому він взяв до уваги одні докази та відкинув інші та не взяв до уваги ті докази, які могли істотно вплинути на його висновки про винуватість обвинуваченого;

судом винесено окрему ухвалу, у якій констатовано обставини та факти порушення кримінального процесуального законодавства під час збирання доказів у ході досудового розслідування, що зумовило неповноту висновків судових експертиз. Водночас, обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_7 , суд послався саме на ці докази.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники підтримали доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, указав, що оскаржуваний вирок є законним і обґрунтованим.

Потерпілі та їх представники заперечили проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, указали, що оскаржуваний вирок є законним і обґрунтованим.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги у їх межах, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку слідує, що указаних вимог закону при постановленні вироку судом першої інстанції у повній мірі не дотримано, водночас допущені такі істотні порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Важливою умовою забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду є передбачена кримінальним процесуальним законом можливість перевірки законності та обґрунтованості судових рішень судами вищих інстанцій.

Забезпечення апеляційного та касаційного оскарження судових рішень згідно зі ст. 129 Конституції є одним із принципів судочинства.

Відповідно до ст. ст. 8, 9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями й визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії та процесуальні рішення.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Законодавець передбачив у КПК відповідні правові інститути, зокрема: оскарження прийнятих рішень, їх скасування та зміну, вони, у свою чергу, є гарантіями дотримання засади законності, оскільки дають змогу своєчасно виправити допущені порушення норм процесуального і матеріального права.

Порушення, які перешкоджають суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження і постановити рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК, визнаються істотними та тягнуть за собою його зміну або скасування.

Суд апеляційної інстанції при виявленні відповідних порушень повинен виходити не тільки з того, що вони фактично перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а й з потенційної можливості такого перешкоджання. Тобто для зміни або скасування вироку чи ухвали від суду апеляційної інстанції не вимагається встановлення наслідків, допущених судом першої інстанції порушень і причинного зв`язку між допущеними порушеннями і прийняттям незаконного та/або необґрунтованого рішення.

Рішення про скасування або про зміну судового рішення приймається судом апеляційної інстанції з урахуванням характеру допущених судом першої інстанції порушень та фактичних обставин справи в межах перегляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» від 21 червня 2007 року (заява № 11370/02) «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності в здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Відхилення від цього принципу виправдане тільки в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру».

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, а фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину. Юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності повинні давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу злочину, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим конкретність викладення фактичних обставин у кримінальному провадженні, а отже, і обвинувачення особи, не повинно викликати сумнівів.

З оскаржуваного вироку слідує, що ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинила смерть потерпілої.

Водночас, усупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, а зазначив загальний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення сформульованого органами досудового розслідування.

Диспозиція статті 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого цією статтею, потрібно з`ясувати, які саме порушення Правил дорожнього руху України були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

Під час розгляду таких кримінальних проваджень суд повинен установити та указати у мотивувальній частині вироку положення Правил дорожнього руху, порушені учасником дорожнього руху та причинний зв`язок із настанням наслідків, які мали місце під час конкретної ДТП.

Досудовим розслідування ОСОБА_7 інкриміновано порушення вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Місцевий суд, формулюючи обвинувачення, визнане судом доведеним, фактично змінив його, виключивши із обсягу висунутого обвинувачення порушення водієм ОСОБА_7 п. 12.2 Правил дорожнього руху, без викладення мотивів такої зміни.

Указане фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені судом за результатом розгляду кримінального провадження.

Правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року по справі № 5-98км16; у постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі № 466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі № 521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях указує, що підпункт «а» п. 3 ст. 6 Конвенції надає підсудному право бути поінформованим не лише про «причину» обвинувачення, тобто про дії, які він нібито вчинив і на яких ґрунтується звинувачення, але й також «природу» звинувачення, тобто юридичну кваліфікацію, надану цим діям. Крім того, Високий суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав про те, що в кримінальному провадженні надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду в цілому (рішення ЄСПЛ у справах «Девеер проти Бельгії», «Маттоціа проти Італії», «Пеєв проти Болгарії, «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

У зв`язку з відсутністю в мотивувальній частині вироку чіткого формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_17 не може вважатися таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Крім того, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, не дослідив повною мірою усі докази та допустив неповноту судового розгляду, що вплинуло на правильність і законність винесеного рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

З огляду на вищевказані вимоги кримінального процесуального закону, стороною обвинувачення має бути доведено належними та допустимими доказами, кожен елемент кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, який інкримінований обвинуваченому ОСОБА_7 .

Водночас з матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції, обмежившись формальним переліком досліджених доказів (показання свідків, письмові документи, експертні висновки), не надав їм належної оцінки з урахуванням вимог ст. 94 КПК України: не встановив, які саме фактичні дані підтверджуються тим чи іншим доказом, як вони співвідносяться між собою, чи є вони взаємопов`язаними та достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на протиріччя, що наявні у матеріалах кримінального провадження, зокрема, щодо моменту виникнення небезпеки для руху обвинуваченого, його технічної можливість уникнути наїзду шляхом гальмування і зупинки транспортного засобу, місця безпосереднього контактування транспортного засобу з велосипедистом, що є критично важливими обставинами для оцінки об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

З`ясування указаних обставин має принципове значення для вирішення питання про наявність чи відсутність причинного зв`язку між порушенням Правил дорожнього руху і настанням наслідків, а отже обґрунтованості висновку про вину обвинуваченого.

Колегія суддів вважає такі порушення істотними, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Указане у свою чергу позбавляє суд апеляційної інстанції перевірити доводи апеляційної скарги захисника.

Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 здійснено судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального Закону та неповнотою судового розгляду, що відповідно до ст. ст. 409, 410, 412, 415 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги захисника, скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої, третьої статті 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду, колегія суддів не входить в обговорення доводів, викладених в апеляційній скарзі, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.

Під час нового розгляду суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону та в залежності від установленого прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 407 КПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зважаючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду та істотні порушення кримінального процесуального закону, тому ухвалено вирок, який не відповідає вимогам статті 370 КПК України, що є підставою для його скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000405, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 22 листопада 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4