Провадження № 1-кп/686/1023/25
17 липня 2025 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довжок, Кам?янець-Подільського району, Хмельницької області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, утриманців не має, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
ОСОБА_4 08 березня 2025 року, близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння в приміщенні житлової кімнати будинку АДРЕСА_1 , розпочав словесну суперечку із своїм знайомим ОСОБА_6 , під час якої у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.
Тоді ж, під час вказаного конфлікту, 8 березня 2025 року, близько 22
години 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись в
приміщенні житлової кімнати будинку N? АДРЕСА_1 , діючи з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, перебуваючи зліва від потерпілого ОСОБА_6 , який лежав на землі обличчям вгору, умисно наніс два удари передньою частиною стопи, взутою у кросівок в область лівого плеча потерпілого. Після вказаних ударів потерпілий піднявся та коли він перебував навпроти ОСОБА_4 , останній наніс не менше восьми ударів кулаками обох рук в область тулуба потерпілого, від яких потерпілий втративши рівновагу впав на підлогу. Після цього ОСОБА_4 , тримаючи потерпілого за одяг витягнув його на подвір?я.
В подальшому, ОСОБА_4 , керуючись єдиним злочинним
умислом спрямованим на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи справа від потерпілого, який лежав на землі обличчям вниз частково на правому боці, умисно наніс не менше п?яти ударів передньою частиною стопи, взутою у кросівок в область тулуба зліва.
Вказаними протиправними діями ОСОБА_4 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці лоба справа з крововиливом в м?які тканини з внутрішньої поверхні, крововиливів в ділянці правої вушної раковини, правої щоки, в ділянці зовнішнього кута правого ока, в лівій навколоочній ділянці, в скронево-лобній ділянці зліва, у виличній ділянці (на фоні якого осаднення шкіри), правої щоки, нижньої шелепи зліва (на фоні якого осаднення шкіри), лівої вушної раковини, в завушній ділянці зліва, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, тупої травми грудної клітини, живота: крововиливу по лівій передній аксілірній лінії в проекції 5-го ребра, в проекції 7-го ребра, реберної дуги, в ділянці тіла грудини, по лівій задній - аксілярній лінії в проекції 4- 10 ребер, по лівій середній лопатковій лінії в проекції 4-9 ребер, закритих згинальних переломів 2-8 ребер по правій середнє-ключичній лінії та 2-6 ребер по лівій середне-ключичній лінії, закритих розгинальних переломів 4-10 ребер зліва по переднє-акселярній лінії, розгинальних переломів 4-11 ребер зліва по лопатковій лінії, переломів тіла грудини у середній третині без ушкодження зовнішньої та внутрішньої кісткових пластин, розриву вісцеральної плеври та тканини верхньої долі лівої легені в проекції переломів 4-5 ребер по лівій передній аксілярній лінії, поперечного розриву селезінки в ділянці воріт, яка ускладнилась лівобічним гемопневмоторксом (в лівій пелевральній порожнині біля 0,7л. рідкої крові та вміст повітря) та гемоперетоніумом (в черевній порожнині біля 1л. рідкої крові), що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають в прямому причинному зв?язку з настанням смерті.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні, не оспорюючи часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення, характеру, кількості, локалізації нанесених ударів потерпілому та вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння визнав , щиро розкаявся з висловленням жалю щодо свого вчинку за та надав суду детальні показання про те, що він проживав у будинку по АДРЕСА_1 близько року на пропозицію ОСОБА_7 . Через п`ять місяців після того, як він там почав проживати, з місця позбавлення волі звільнився рідний дядько ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . ОСОБА_6 , з яким у нього спочатку не було будь-яких непорозумінь. ОСОБА_6 постійно зловживав алкогольними напоями, виносив із дому речі, на що ОСОБА_9 робив йому зауваження. Останнім часом ОСОБА_6 майже щодня його ображав, зазначав, що ОСОБА_4 ніхто у цьому будинку та ніхто в цьому житті, бо він сирота.
Обвинувачений ОСОБА_4 ствердив, що близько 12 години 08 березня 2025 року ОСОБА_4 вжив алкогольний напій «Рево» разом із ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ОСОБА_7 і ОСОБА_8 близько 18 год. 30 хв. пішли до магазину у селі, а він затримався та при виході побачив, що працівники поліції привезли додому ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, після чого він зателефонував, що прийшли його племінники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ,які допомогли йому дійти додому та поклали його спати У подальшому він ОСОБА_4 із ОСОБА_7 і ОСОБА_8 пішли до магазину , з якого ОСОБА_4 повернувся додому, а ОСОБА_7 і ОСОБА_8 пішли відпочивати у інше село.
У подальшому ОСОБА_4 із сусідом,який живе через дорогу вживали алкоголь та випили 0,7 літра горілки на двох, прийшли до гаража за місцем проживання ОСОБА_4 , щоб ремонтувати автомобіль, у них цього не вийшло. ОСОБА_4 пішов додому відпочивати, сидів на дивані та користувався телефоном. В цей час до нього підійшов потерпілий ОСОБА_6 та почав його ображати, потім ОСОБА_6 ліг на землю та там продовжив негативно висловлюватися до ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що йому стала нестерпною така поведінка потерпілого та він побив ОСОБА_6 . Обвинувачений ОСОБА_4 також додав, що у школі відвідував секцію боротьби , та у нього поставлений удар, тобто він уміє удари наносити чітко. У подальшому ОСОБА_4 виніс ОСОБА_6 на вулицю і зателефонував ОСОБА_8 і сказав, що кілька разів вдарив ОСОБА_6 та запитав що йому робити, на що ОСОБА_8 йому повідомив, щоб він очікував ОСОБА_8 . У подальшому ОСОБА_4 заснув у будинку,наступного ранку прокинувся близько 09 години ранку та дізнався від потерпілого ОСОБА_7 , що ОСОБА_6 помер.
Разом із цим, ОСОБА_4 заперечив перебування під час вчинення кримінального правопорушення у стані викликаному вживанням наркотичних засобів та зазначив, що ніколи не вживав наркотичних засобів, у тому числі у день вчинення злочину.
Під час допиту в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_6 це його рідний дядько, якого нещодавно було звільнено із місця позбавлення волі, та який після звільнення проживав у нього. ОСОБА_7 зазначив, що обвинуваченого ОСОБА_4 він знає чотири роки та, оскільки йому не було де жити, він запропонував йому жити у нього. У будинку по АДРЕСА_1 проживали в одній кімнаті усі четверо: він із братом ОСОБА_8 , рідний дядько ОСОБА_6 та ОСОБА_4
08 березня 2025 року удень він із своїм рідним братом ОСОБА_8 були на прогулянці та близько 19 год. йому зателефонував ОСОБА_4 та сказав, щоб ОСОБА_7 прийшов додому, оскільки ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння привезли працівники поліції. Працівники поліції повідомили, що ОСОБА_6 лежав у центрі села. Будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 ОСОБА_7 не бачив. ОСОБА_6 стояв, тримаючись за паркан, намагався щось говорити, але не міг.
У подальшому ОСОБА_7 із братом допомогли ОСОБА_6 дійти додому, оскільки йдучи самостійно, він ледь не упав та поклали ОСОБА_6 у кімнаті на підлозі спати, що він не впав з ліжка чи раптом, щоб йому не стало погано. Після цього усі троє, тобто ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 пішли до магазину у селі, де ОСОБА_7 залишився з братом, а ОСОБА_4 купив якісь продукти і повернувся додому. Зазначив, що він і ОСОБА_4 станом на 19 год.08 березня 2025 року вжили по одній банці алкогольного енергетика «Рево».
Пізніше ОСОБА_7 зателефонували друзі і вони з братом пішли у сусіднє село Давидківці відпочивати, де ОСОБА_7 пробув приблизно до опівночі.
Брат ОСОБА_7 ОСОБА_8 раніше повернувся у с.Стуфчинці та близько 21 години 08 березня 2025 року зателефонував до ОСОБА_7 і повідомив, що ОСОБА_6 лежить на вулиці. ОСОБА_7 спитав чи все добре, на що брат відповів ствердно та повідомив, що у ОСОБА_6 трохи у крові ніс і він його затягнув додому та поклав спати. Зі слів ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_7 дізнався, що у цей час ОСОБА_4 спав. Наявність крові на носі ОСОБА_7 не здивувала, оскільки ОСОБА_6 часто зловживав алкогольними напоями та наявність неохайного вигляду, гематом для нього була типовою. Зі слів брата ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_7 дізнався, що ОСОБА_4 телефонував ОСОБА_8 та повідомив, що кілька разів ударив дядька.
Близько 02 години ночі ОСОБА_7 повернувся додому та підходив до дядька, який одягнутий спав та хропів.
Уранці 09 березня 2025 року ОСОБА_7 зрозумів, що його дядько ОСОБА_6 не рухається, приклав до обличчя дзеркало та зрозумів, що у останнього відсутні ознаки дихання. ОСОБА_7 зазначив, що у ОСОБА_4 з ОСОБА_6 періодично виникали суперечки з використанням ненормативної лексики, якихось серйозних конфліктів не було. Ознак агресивної поведінки у ОСОБА_4 ніколи не помічав, ніколи не помічав ознак вживання ним наркотичних засобів.
Будь-яких претензій морального чи матеріального характеру до ОСОБА_4 потерпілий не має, щодо призначення покарання ОСОБА_4 потерпілий поклався на розсуд суду.
Крім цього, потерпілий ОСОБА_7 у письмовій заяві від 21.05.2025 , адресованій суду просив подальший розгляд кримінального провадження проводити без його участі, претензій до ОСОБА_4 не має, цивільний позов заявляти не буде.
Згідно із правовим висновком, висловленим Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 16 вересня 2024 року у справі № 444/870/22 (провадження № 51-2989кмо23) суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.
Зважаючи на те, що сторона захисту заперечила лише обставину перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під час вчинення злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, суд за згодою учасників судового провадження в порядку ст. 349 КПК України обмежився показаннями обвинуваченого та потерпілого, дослідив у загальному порядку докази щодо указаної обставини та матеріали, які характеризують обвинуваченого.
Суд встановив, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції.
Суд роз`яснив учасникам судового провадження положення частини 3 ст.349КПК України про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вислухав думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Таким чином, суд визнав недоцільним дослідження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і вважає доведеним пред`явлене обвинуваченому ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України.
Кримінальне провадження розглянуте згідно з вимогами ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати як заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого, тобто він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, винуватість у якому доведена поза розумним сумнівом.
Разом із цим, суд виключає із обвинувачення перебування ОСОБА_4 у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, така обставина не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду та не підтверджена належними, достатніми та достовірними доказами, зокрема наданою стороною обвинувачення копією довідки КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради від 09.03.2025, згідно з якою ОСОБА_4 оглянутий лікарем кабінету 09.03.2025, тобто наступного дня після події злочину без зазначення часу огляду із наданням висновку про перебування у стані наркотичного сп`яніння, без відомостей про виявлення у ньому вмісту конкретного наркотичного засобу, його назви, кількості (об`єму).
Так під час дослідження доказів у частині підтвердження або спростування перебування ОСОБА_4 під час чинення злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів установлено та це не заперечується жодною стороною кримінального провадження, що ОСОБА_4 затриманий 09.03.2025 о 16 год.45 хв. та указаний огляд був проведений у зв`язку із процедурою поміщення затриманого ОСОБА_4 до ізолятора тимчасового тримання.
Крім цього, в судовому засіданні ОСОБА_4 під час допиту повідомив, що не пам`ятає точного часу огляду лікарем, однак на вулиці уже було темно та на запитання лікаря чи він щось вживав, ОСОБА_4 повідомив, що вживав 09.03.2025, тобто після вчинення злочину напій «Рево», на що лікар йому повідомила, що такий напій містить певні речовини та може показати стан наркотичного сп`яніння.
Виключення судом із обвинувачення перебування ОСОБА_4 у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів не впливає на кваліфікацію і суспільну небезпечність його умисних дій.
Обвинувачений на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним розладом психічної діяльності не страждав, не страждає на такі і в теперішній час. Тому суд визнає його осудним.
При призначенні покарання суд згідно із ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.
Згідно з положеннями статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Як випливає із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й справедливістю.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, те, що воно є тяжким злочином.
Суд ураховує особу обвинуваченого, який не має постійного місця проживання, є особою молодого віку, неодружений, осіб, яких зобов`язаний утримувати не має, офіційного місця роботи не має, є працездатним, за місцем навчання характеризувався посередньо,за місцем проживання за нетривалий проміжок часу проживання характеризується негативно, на профілактичному обліку не перебуває, під диспансерним наглядом у лікаря психіатра не перебуває, не перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога, раніше не судимий та вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Суд враховує, що ОСОБА_4 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що пом`якшує йому покарання.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Виходячи з рекомендацій, викладених в п. 2, 3 Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.03 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до п.1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 січня 2024 року у справі №722/594/22 вказала: виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу.
Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Інститут недоторканності включає фізичну і духовну недоторканність, свободу діяти, розпоряджатися собою, тобто не знаходитися під контролем.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я людини, внаслідок якого настала смерть потерпілого, тобто у людини втрачене найцінніше її життя.
Санкція ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України передбачає покарання від семи до десяти років позбавлення волі.
З урахуванням викладених обставин, беручи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, особу винного, усі в сукупності обставини кримінального провадження та їх поєднання, обставини, які пом`якшують покарання та обтяжують його суд, вважає призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі вище мінімальної межі, визначеної санкцією ч.2 ст.121 КК України, що відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, буде необхідним і достатнім як для його виправлення, так і для попередження нових злочинів. Таке покарання, на думку суду відповідає принципам індивідуалізації покарання та основним засадам призначення покарання, визначеним ст.ст.50, 65 КК України та є справедливим.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України та ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» ОСОБА_4 в строк відбування покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 09.03.2025 (дня затримання) до дня вступу вироку в законну силу включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Оскільки ОСОБА_4 засуджується до покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, яке має відбувати реально, тому останньому з метою забезпечення виконання судового рішення до набрання вироком чинності слід залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Відповідно до ст.174 КПК України арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2025 року (справа № 686/6617/25) провадження № 1-кс/686/2495/25 на гумові тапочки чорного кольору із слідами РБК; недопалок цигарки «Winston»; шорти сірого кольору із слідами РБК та ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2025 року (справа № 686/6617/25) провадження № 1-кс/686/2496/25 на кофту чорного кольору із написом білого кольору «ART»; шорти із камуфляжним малюнком темно-зеленого кольору; кросівки чорного кольору із підошвою білого кольору; мобільний телефон марки TECNO SPARK 20 чорного кольору із сім-карткою оператора ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_1 слід скасувати, оскільки потреба у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374-376 КПК України, суд,
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення з дати затримання, тобто з 09.03.2025 року до дня вступу вироку в законну силу включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою без визначення застави.
Речові докази відповідно до постанови слідчого ОСОБА_10 від 09.03.2025: аплікатор із змивом РБК, гумові тапочки чорного кольору із слідами РБК; недопалок цигарки «Winston»; шорти сірого кольору із слідами РБК, фрагменти пошкодженого паспорта та картки платника податків ОСОБА_6 , нігтьові зрізи (квитанції порядковий номер 263 від 18.04.2025, номер 158 від 19.03.2025) знищити, медичну картку амбулаторного хворого та документи на ім`я ОСОБА_4 - повернути останньому за належністю.
Речові докази відповідно до постанови слідчого ОСОБА_11 від 09.03.2025: кофту чорного кольору із написом білого кольору «ART»; шорти із камуфляжним малюнком темно-зеленого кольору; кросівки чорного кольору із підошвою білого кольору; мобільний телефон марки TECNO SPARK 20 чорного кольору із сім-карткою оператора ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_1 (квитанція порядковий номер 157 від 19.03.2025) повернути за належністю обвинуваченому ОСОБА_4 .
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2025 року (справа № 686/6617/25) провадження № 1-кс/686/2495/25 на гумові тапочки чорного кольору із слідами РБК; недопалок цигарки «Winston»; шорти сірого кольору із слідами РБК та ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2025 року (справа № 686/6617/25) провадження № 1-кс/686/2496/25 на кофту чорного кольору із написом білого кольору «ART»; шорти із камуфляжним малюнком темно-зеленого кольору; кросівки чорного кольору із підошвою білого кольору; мобільний телефон марки TECNO SPARK 20 чорного кольору із сім-карткою оператора ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_1 скасувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_12