Справа № 738/931/25
№ провадження 1-кп/738/90/2025
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 року місто Мена Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мена матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072 від 22 лютого 2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мена Чернігівської області, який зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , не одруженого, раніше судимого: 20.12.1996 вироком Менського районного суду Чернігівської області за ст.ст. 86-1, ч.2 ст. 17, ч. 3 ст. 81 КК України до 3 років позбавлення волі із конфіскацією майна, на підставі ст. 46-1 КК України відстрочено виконання вироку строком на 1 рік; 17.07.1997 вироком Менського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України до 3 років 2 місяці позбавлення волі із конфіскацією майна; 18.04.2003 вироком Менського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 19.06.2006 вироком Менського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 162 КК України до 2 років обмеження волі; 20.09.2006 вироком Менського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 187 ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі; 25.03.2011 вироком Менського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; 24.05.2011 вироком Менського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 19.08.2016 вироком Менського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту; 16.01.2017 вироком Менського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 , ч. 3 ст. 185, ч. 1,4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; 10.07.2017 вироком Менського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України (далі КК), -

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 33 від 25 січня 2025 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця першого відділення охорони третього взводу охорони четвертої роти охорони батальйону охорони НОМЕР_2 шляховідновлювальної бригади військової частини НОМЕР_1 .

21 лютого 2025 року, у вечірній час, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 та бажаючи їх настання, умисно наніс останньому не менше шести ударів руками та ногами в область обличчя та тулуба, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді уламкових переломів зліва 5-го та 6-го ребра по передній аксіальній лінії і 8-го та 9-го ребра по лопатковій лінії, що ускладнилися лівобічним гемопневматорексом 1/2 об`єму легені, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 39 від 05.04.2025 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, а також заподіяв тілесні ушкодження у вигляді обох параорбітальних гематом, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 39 від 05.04.2025 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

ІІ. Позиція обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 допитаний у судовому засіданні, вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, погодившись з усіма фактичними обставинами справи та кваліфікацією діяння, пояснив, що на даний час він проходить військову службу за мобілізацією. В лютому місяці він приїхав в місто Мена, так як був на лікуванні. В місті він зайшов до свого знайомого ОСОБА_7 . В його будинку перебував ОСОБА_8 . Спільно з господарем він почав вживати спиртне. Згодом до них приєднався і потерпілий. При собі він ( ОСОБА_3 ) мав музикальну колонку з зарядним пристроєм. Наступного дня він виявив її зникнення та запідозрив у цьому ОСОБА_6 . В зв`язку з цим він наніс останньому близько шести ударів руками та чотирьох ударів ногами по тулубу. Ці події мали місце 21 лютого 2025 року у вечірній час. Згодом він наніс ОСОБА_6 ще два удари кулаком в обличчя. Після цього ОСОБА_6 пішов з будинку ОСОБА_9 . У вчиненому щиро кається, просить суд суворо не карати. З потерпілим на даний час примирився.

ІІІ. Позиція потерпілої сторони.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно рапорту о/у СКП ВП № 1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_10 ОСОБА_6 на даний відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, участь в справі брати не бажає.

ІV. Досліджені в судовому засіданні докази.

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072 від 22 лютого 2025 року (а.с. 71), яким підтверджується внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення і початок досудового розслідування відповідно до статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Заява про вчинене кримінальне правопорушення від 22 лютого 2025 року (а.с. 81), згідно якої ОСОБА_6 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , який 21.02.2025 року наніс йому тілесні ушкодження.

Протокол огляду місця події від 22 лютого 2025 року (а.с. 93-99) в ході проведення якого було оглянуто домоволодіння по АДРЕСА_2 . Під час огляду були виявлені та вилучені сліди РБК.

Протокол проведення слідчого експерименту від 22 лютого 2025 року (а.с. 105-108), який був проведений з потерпілим ОСОБА_6 , під час якого потерпілий показав на місці та розповів, що 21.02.2025 в будинку ОСОБА_11 обвинувачений ОСОБА_3 в ході сварки наніс йому декілька ударів руками та ногами в область тулуба та обличчя.

Протокол проведення слідчого експерименту від 22 лютого 2025 року (а.с. 110-113), який був проведений зі свідком ОСОБА_12 під час якого свідок показала на місці та розповіла за яких обставин ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 .

Протокол проведення слідчого експерименту від 22 лютого 2025 року (а.с. 115-118), який був проведений зі свідком ОСОБА_11 під час якого свідок показав на місці та розповів за яких обставин ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 .

Протокол огляду речей від 22 лютого 2025 року (а.с. 124-126), в ході якого було проведено огляд військових ботинків 42 розміру, штанів та камуфляжної куртки. Під час огляду були виявлені сліди речовини бурого кольору. Вказані речі були вилучені.

Висновок експерта № 257 від 17 квітня 2025 року (а.с. 127-129), згідно якого, при експертизі слідів бурого кольору виявлених під час огляду речей ОСОБА_3 знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлено антиген А за ізосерологічною системою АВ0, що не виключає походження даних слідів крові від особи з групою А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі від ОСОБА_6 .

Висновок експерта № 258 від 17 квітня 2025 року (а.с. 130-132), згідно якого, при експертизі слідів бурого кольору виявлених на двох фрагментах килиму (об`єкти 1,2), на фрагменті тканини (об`єкт 3) та фрагменті тканини з півковдри (об`єкт 4), вилучених під час огляду місця події, знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлено антиген А, а в об`єктах 1, 4 і ізогемаглютин анти-В ізосерологічної системи АВ0, що не виключає походження даних слідів крові від особи з групою А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі від ОСОБА_6 .

Висновок експерта № 256 від 10 березня 2025 року (а.с. 33), згідно якого, кров ОСОБА_6 відноситься до групи А(ІІ) за ізосерологічною системою АВ0.

Висновок експерта № 39 від 05 квітня 2025 року (а.с. 134-136), з якого вбачається, що в громадянина ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у параорбітальних гематом, що могли утворитися 21.02.2025 від дії тупих предметів та, відповідно до п.2.3.1а, 2.3.2б «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді травми, що включає в себе: уламкові переломи зліва 5-го ребра та 6-го ребра по аксіальній лінії і 8-го та 9-го ребра по лопатковій лінії, що ускладнилися лівобічним гемопневматорексом об`єму легені могли утворитися 21.02.2025 від дії тупих предметів та відповідно до п.2.1.1а, 2.1.2, 2.2.3м, та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Протокол проведення слідчого експерименту від 24 лютого 2025 року (а.с. 142-144), який був проведений з обвинуваченим ОСОБА_3 під час якого обвинувачений показав на місці та розповів за яких обставин наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 .

Дані, які характеризують особу обвинуваченого відображені в копії паспорта, військового квитка, інформації щодо судимості, службовій характеристиці, копіях вироків (а.с. 160-185).

V. Оцінки суду.

Стороною обвинувачення в підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК Суду надано докази, які були дослідженні в судовому засіданні.

З іншої сторони, обвинувачений вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК визнав, дав суду відповідні викривальні показання.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в такій конкретній ситуації враховує наступне.

Так, Суд зазначає, що із показань обвинуваченого ОСОБА_3 він дійсно наносив удари руками та ногами в обличчя та по тілу ОСОБА_6 .

Дані показання логічно узгоджуються із протоколами проведення слідчих експериментів, які були проведені з потерпілим ОСОБА_6 , з свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , обвинуваченим ОСОБА_3 , а також з висновками експертів № 257 від 17.04.2025, № 258 від 17.04.2025, № 256 від 10.03.2025 та № 39 від 05.04.2025.

Таким чином, аналіз доказів по справі дає підстави Суду зробити висновки про винуватість ОСОБА_3 .

Суд, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені Судом відповідно до статті 94 КПК, приходить до висновку, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за частиною першою статті 121 КК України, як нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто тілесного ушкодження, яке небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вина ОСОБА_3 у скоєному доведена у повному обсязі.

VІ. Призначення покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 66 КК є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, в даній ситуації Суд враховує, що згідно зі статтею 66 КК щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась.

Так, в зазначених правовідносинах обвинувачений вину у вчиненні кримінального проступку визнав повністю, виходячи із його пояснень прослідковується, те що він бажає виправити ситуацію, яка виникла внаслідок його дій, а тому Суд розцінює поведінку обвинуваченого, як щире каяття.

Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення виражається в тому, що винний добровільно у будь-якій формі своїми активними діями надає допомогу органам досудового розслідування або суду у з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 67 КК, є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про вид покарання ОСОБА_3 , Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до статті 65 КК враховує:

1. ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно із статтею 12 КК є тяжким злочином;

2. наслідки та обставини вчиненого кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності);

3. особу винного його вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я;

4. наявність постійного місця проживання, те, що обвинувачений проходить службу в ЗСУ, характеристику за місцем служби;

5. наявність обставини, що пом`якшує покарання, та обставини, яка його обтяжує;

6. те, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі Бакланов проти Росії (рішення від 09.06.2005), так і в справі Фрізен проти Росії (рішення від 24.03.2005) Суд зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним. У справі Ізмайлов проти Росії (п. 38 рішення від 16.10.2008) Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Відповідно до статті 50 КПК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суд обов`язково наголошує, що в питанні призначення покарання (як основного, так і додаткового), він реалізує свої повноваження, як частину дискреційних функцій і Суд вправі обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення спірних правових питань, спираючись на засади судочинства та обставини справи.

Так, до підстав для судового розсуду належать: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми (з використанням слів «може», «вправі»); юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення (наприклад, «особа винного», «щире каяття» тощо); оціночні поняття (наприклад, при врахуванні пом`якшуючих чи обтяжуючих обставин - статті 66, 67 КК, визначенні можливості виправлення засудженого без відбування покарання - стаття 75 КК); індивідуалізація покарання (визначення виду і розміру міри державного примусу).

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 1 лютого 2018 року у справі № 634/609/15-к.

Щодо можливості призначення покарання із застосуванням статті 69 КК, на чому наполягала сторона захисту, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК.

Ураховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, але разом з тим наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме: рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, з урахуванням відомостей про особу винного, суд не вважає, що наявні підстави для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання.

При цьому, Суд, окрім наведених вище мотивів враховує, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним

та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи (пункти 4.1., 4.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15рп/2004 «у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання).

Враховуючи вищезазначене, позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання пов`язане з позбавленням волі, думку обвинуваченого та його захисника, суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання, яке пов`язане з позбавленням волі в мінімальних межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Підстав для обрання більш м`якшого чи тяжчого покарання Суд не знаходить.

VІІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2025 року необхідно скасувати.

Речові докази в кримінальному провадженні: фрагмент простині зі слідами РБК, фрагмент килиму зі слідами РБК, фрагмент тряпки зі слідами РБК, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів ВП № 1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області необхідно знищити, камуфляжну куртку з слідами РБК, штани з слідами РБК та ботинки з слідами РБК, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів ВП № 1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області необхідно повернути ОСОБА_3 .

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.

З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 26 лютого 2025 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2025 року - скасувати.

Речові докази в кримінальному провадженні: фрагмент простині зі слідами РБК, фрагмент килиму зі слідами РБК, фрагмент тряпки зі слідами РБК, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів ВП № 1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області - знищити, камуфляжну куртку з слідами РБК, штани з слідами РБК та ботинки з слідами РБК, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів ВП № 1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області - повернути ОСОБА_3 .

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий: ОСОБА_1