Номер провадження: 11-кп/813/323/25
Справа № 946/3204/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

особи, щодо якої вирішується питання про застосування заходів медичного характеру ОСОБА_8 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 червня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000175 від 07 лютого 2023 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізмаїл Одеської області громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

02.11.2022 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням на іспитовий строк 3 роки,

щодо якого розглядається питання про застосування примусових заходів медичного характеру за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.348 КК України,

встановив:

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 червня 2023 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.348 КК України та до нього застосовані примусові заходи медичного характеру у виді поміщення до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 липня 2023 року в ухвалу від 27 червня 2023 року внесені дані про застосування заходів забезпечення кримінального провадження до набрання ухвалою законної сили, а саме запобіжний захід щодо ОСОБА_8 до набрання ухвалою законної сили залишений без змін з утриманням останнього в установі Дніпровська філія «Спеціальний заклад з наданням психіатричної допомоги» державної установі «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України, розташованого за адресою 49006, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко,84.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 лютого 2023 року, о 16:50 год, в кабінеті №3 будинку №23-а по вул.Михайлівський в м.Ізмаїл Одеської області, ОСОБА_8 під час реєстрації за виконанням обов`язків, покладених вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 листопада 2022 року за ч.1 ст.121 КК України до п`яти років позбавлення волі з іспитовим строком три роки, ножем, який приніс самостійно, почав наносити провідному інспектору Ізмаїльського районного відділу № 1 філії державної установи «Центр пробації» Одеської області ОСОБА_11 удари по тілу, чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран на волосистій частині голови та кінцівках та множинні садна та синці на тулубі та кінцівках. Проте обвинувачений не закінчив свої дії через протидію ОСОБА_12 , який шляхом застосування фізичної сили припинив насилля та затримав обвинуваченого.

Вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ст.348 КК України, за ознаками замаху на вбивство працівника правоохоронного органу чи його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Разом з тим, згідно з висновком судово-психіатричних експертів за №122 від 18 квітня 2023 року на час здійснення вказаного злочину обвинувачений у період часу, що відноситься до інкримінованого діяння, страждав на хворобливий психічний розлад у вигляді гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, на який страждає у даний час та за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, не здатний брати участь проведенні з ним процесуальних дій. За своїм психічним станом ОСОБА_8 становить суспільну небезпеку, потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру з поміщенням в спеціальний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги.

Вказаний висновок став підставою для застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру відповідно до вимог ст. 92-94 КК України.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Прокурор посилається на те, що висновки місцевого суду про визнання винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину суперечать вимогам кримінального процесуального законодавства та є свідченням неправильного застосування такого закону, оскільки ОСОБА_8 вчинив злочин у стані неосудності, тобто не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, внаслідок хворобливого психічного стану, а отже він не є суб`єктом кримінального правопорушення в розумінні ч.1 ст.18 КК і в такому випадку відсутня вина, як обов`язкова основна ознака суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, а отже і суб`єктивна сторона.

Враховуючи відсутність в діях ОСОБА_8 такого елементу складу злочину, як суб`єктивна сторона злочину, який властивий обвинуваченим, а також те, що відповідно до ч.2 ст.42 України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України, визнання в ухвалі ОСОБА_8 як обвинуваченого, не відповідає вимогам закону. Прокурор вважає, що в ухвалі місцевий суд мав вказати ОСОБА_8 як про особу, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових медичного характеру.

Крім того, прокурор стверджує про те, що в ухвалі не наведені мотиви, з яких суд дійшов висновку про необхідність застосування примусових заходів медичного характеру, також не зазначено мотивів обрання виду примусових заходів, передбачених ст.94 КК України, відсутні посилання на положення закону, якими суд керувався.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржена.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, захисника, законного представника та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу; перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст.370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до статей 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Законодавець передбачив у кримінальному процесуальному законі відповідні правові інститути, зокрема: оскарження прийнятих рішень, їх скасування та зміну, що у свою чергу, є гарантіями дотримання засади законності, оскільки дають змогу своєчасно виправити допущені порушення норм процесуального і матеріального права.

Порушення, які перешкоджають суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження і постановити судове рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК, визнаються істотними та тягнуть за собою його зміну або скасування.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює правильність встановлення судом у вчиненому ОСОБА_8 суспільно небезпечному діянні об`єктивних ознак злочину, передбаченого ст. 348 КК України, як і вид застосованих щодо останнього примусових заходів медичного характеру.

Разом з цим, оскаржена ухвала підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягав застосуванню та застосування закону, який не підлягав застосуванню, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог процесуального законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Згідно ч.1 ст.18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Суб`єктивна сторона - це внутрішня сторона кримінального правопорушення, бо вона включає ті психічні процеси, що характеризують свідомість і волю особи в момент вчинення кримінального правопорушення. Ознаками суб`єктивної сторони, як елементу складу, є вина, мотив і мета кримінального правопорушення. Обов`язковою (необхідною) основною ознакою суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення є вина особи.

Відповідно до ст.23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Згідно ч. 2 ст. 42 КПК обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.503 КПК кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Згідно з ст.506 КПК особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 під час вчинення суспільно небезпечного діяння перебував у стані неосудності, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи №122 від 18 квітня 2023 року, відповідно до якого останній, у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав на хворобливий психічний розлад у вигляді «Гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії». ОСОБА_8 , у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У даний час ОСОБА_8 страждає на хворобливий психічний розлад у вигляді «Гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії». У даний час ОСОБА_8 за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, не здатний брати участь у проведенні із ним процесуальних дій. За своїм психічним станом у теперішній час, ОСОБА_8 , становить суспільну небезпеку, потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру - поміщення в спеціальний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги (відповідно до ст. 92 КК України).

Із вищевикладеного вбачається, що висновки суду про визнання винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину суперечать вимогам кримінального процесуального законодавства, є свідченням неправильного застосування такого закону, оскільки ОСОБА_8 вчинив злочин у стані неосудності, тобто не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, внаслідок хворобливого психічного стану, тому він не є суб`єктом кримінального правопорушення в розумінні ч.1 ст.18 КК України і в такому випадку відсутня вина як обов`язкова основна ознака суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, а отже і суб`єктивна сторона.

Зазначене є правовою підставою для юридичної оцінки дій неосудної особи не як кримінального правопорушення, а як суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК.

Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, лише користується правами обвинуваченого та здійснює їх через законного представника, захисника, однак такого статусу не набуває.

Зважаючи на відсутність в діях ОСОБА_8 такого елементу складу злочину як суб`єктивна сторона злочину, який властивий обвинуваченим, а також на те, що відповідно до ч.2 ст.42 КПК обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 КПК України, визначення в ухвалі ОСОБА_8 як обвинуваченого та більш того визнання його винуватим, не відповідають вимогам закону, оскільки суд не розглядав в даному провадженні обвинувальний акт, а лише розглядав клопотання про застосування заходів медичного характеру.

У даному випадку суд мав вказати про ОСОБА_8 як про особу, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та обмежитись розглядом із дотриманням вимог процесуального закону лише клопотання органу досудового розслідування.

Частиною 1 статті 513 КПК передбачено, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;

2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;

3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;

4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;

5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Статтею 92 КК України передбачено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно зі ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Відповідно до ч.5 ст.94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» ухвала у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.420 КПК України, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Згідно із п.2 ч.1 ст.372 КПК ухвала, що викладається окремим документом, складається з мотивувальної частини із зазначенням: суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положенням закону, яким він керувався.

У даній справі суд першої інстанції при постановленні ухвали, не надав належної оцінки дослідженим під час судового розгляду доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності та не зазначив в мотивувальній частині рішення встановлені судом обставини, зокрема, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України.

Також, в ухвалі не наведені мотиви, з яких суд дійшов висновку про необхідність застосування примусових заходів медичного характеру, також не зазначено мотивів обрання виду примусових заходів, передбачених ст.94 КК України, відсутні посилання на положення закону, якими він керувався. Зокрема, посилання суду на висновок судово-психіатричної експертів №122 від 18 квітня 2023 року, який ніким не оспорюється, як на єдину підставу для застосування примусових заходів медичного характеру є неправомірним, оскільки висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці та оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке мас ґрунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 здійснений судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що у відповідності до статей 409, 412 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Частиною 1 ст.412 КПК України встановлено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд зазначає, що обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи те, що апеляційним судом були встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, а також неповнота судового розгляду, які не можуть бути усунені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що ухвала суду підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в суді першої інстанції.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 23.09.2020 року (справа №728/2724/16-к) зробила висновок про те, що, перевіривши обґрунтованість відповідних доводів апеляційних скарг, апеляційний суд, крім випадку, якщо знайде їх безпідставними, при скасуванні оскарженого судового рішення з підстав істотних порушень кримінального процесуального закону і призначенні нового розгляду в суді першої інстанції, повинен указати на неправильність чи передчасність висновків суду в судовому рішенні, яке скасовується, про застосування чи незастосування того чи іншого закону про кримінальну відповідальність чи призначення того чи іншого покарання, як на додаткову підставу для скасування судового рішення.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

За таких обставин під час нового судового розгляду суду першої інстанції, з дотриманням процесуальних прав учасників судового процесу, вимог кримінального процесуального закону необхідно повно, об`єктивно та всебічно з`ясовати такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення ОСОБА_8 ; 3) чи вчинив ОСОБА_8 суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворів ОСОБА_8 після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які, а також дослідити всі обставини кримінального провадження, проаналізувати всі докази у справі та прийняти законне і обґрунтоване рішення, яке передбачене кримінальним процесуальним законом за результатами розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, при цьому неухильно керуючись вимогами КПК України, Конституції України та практики Європейського суду з прав людини.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 407, 409, 412, 415, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 червня 2023 року, якою ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.348 КК України та до нього застосовані примусові заходи медичного характеру у виді поміщення до психіатричного закладу з суворим наглядом скасувати.

Призначити новий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 , в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4