Провадження № 1-кс/643/4296/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2025 м. Харків

Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Салтівського районного суду міста Харкова скаргуадвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 15.05.2025 про закриття кримінального провадження № 0001376 від 03.09.2020, -

встановив:

01.08.2025 до слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 15.05.2025 про закриття кримінального провадження № 0001376 від 03.09.2020.

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження від 15.05.2025 була винесена безпосередньо після отримання слідчим клопотання від 30.04.2025 про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Вважає, що слідчий в оскаржуваній постанові не звертає уваги на обставини злочину за ч. 2 ст. 372 КК України, які були викладені в заяві про злочин, котрі мали бути ретельно розслідувані. На думку заявника, в постанові відсутня правова оцінка факту достовірної обізнаності слідчого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 про постійне проживання ОСОБА_4 за межами України та оцінка неправдивості свідчень останніх. Заявник зазначає про відсутність у постанові оцінки висновку судово-лінгвістичної експертизи. У скарзі зазначено, що через неефективність та порушення розумних строків досудового розслідування сплили строки притягнення до кримінальної відповідальності, водночас заявником звертається увагу, що належного та достатнього за обсягом проведення слідчих дій досудового розслідування не здійснено.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 01.08.2025 відкрито провадження за скаргою, призначено дату та час судового розгляду, витребувано з Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, матеріали кримінального провадження кримінального провадження № 0001376 від 03.09.2020.

Витребувані матеріали надійшли до слідчого судді при супровідному листі, зареєстрованому канцелярією суду 04.08.2025 (вх. № 40012/25), у якому орган досудового розслідування просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки постанова про закриття кримінального провадження винесена слідчим відповідно до діючого законодавства та є обґрунтованою, оскільки під час досудового розслідування було встановлено відсутність в діях працівників поліції складу злочину, а доводи адвоката ОСОБА_3 про необґрунтованість підозри ОСОБА_4 і навмисне переслідування з боку працівників поліції не мають під собою підґрунтя, оскільки підозра була скасована судом із-за її неналежного вручення, а не обґрунтованістю, що знайшло відображення в ухвалі суду та права ОСОБА_4 були поновлені цією ж ухвалою.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 заявлені у скарзі вимоги підтримав, надав пояснення, тотожні викладеним у скарзі аргументам.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Неявка суб`єкта оскарження не є перешкодою для розгляду скарги, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши заявника скарги, ознайомившись зі скаргою, дослідивши додані до скарги матеріали, матеріали витребуваного кримінального провадження, оцінивши докази, приходить до наступних висновків.

Нормою ч. 3 ст. 26 КПК України врегламентовано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Так, на досудовому провадженні за п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється внаслідок наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів у передбаченому цим Кодексом порядку для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Як вбачається із постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 15.05.2025, кримінальне провадження № 0001376 від 03.09.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 383 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрито.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

До такого висновку слідчий дійшов з огляду на результати слідства.

Зокрема, слідчим було допитано свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , показання яких були оцінені в сукупності з іншими доказами в кримінальному провадженні. Проведено дослідження матеріалів кримінального провадження № 0003550 від 07.09.2019, зокрема повістки про виклик ОСОБА_4 за місцем її реєстрації в Харкові, висновки експерта, відповіді на запити та допити свідків і потерпілих.

Однією із підстав закриття кримінального провадження є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Диспозиція ст. 365 КК України передбачає відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.

Диспозиція ст. 383 КК України встановлює відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому, дізнавачу або органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення.

Об`єктом службових злочинів виступають суспільні відносини, які забезпечують нормальну службову діяльність в органах державної влади, місцевого самоврядування, а також в юридичних особах публічного та приватного права.

Встановлено, що зібраними в ході проведення досудового розслідування доказами не підтверджено наявності в діях відповідних службових осіб ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, визначеного ст. ст. 365 та 383 КК України.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони службових злочинів, за винятком злочину, які являються злочинами з матеріальним складом, являється заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Слідчим суддею ані з матеріалів скарги, ані з матеріалів кримінального провадження не встановлено доказів, які б свідчили про спричинення шкоди особі.

У постанові від 23.12.2020 у справі № 299/2144/17 ВС підкреслив в контексті службових злочинів, що зокрема зловживання владою або службовим становищем визнається злочином за наявності трьох ознак у їх сукупності: 1) використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби; 2) вчинення такого діяння з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб; 3) заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення.

ВС звернув увагу на те, що колегія Великої Палати Верховного Суду, постановляючи ухвалу від 30.08.2018 № 13-40кс18, не знайшла підстав для відступу від існуючої правозастосовної практики, орієнтованої лише на кількісний (вартісний) показник виміру істотної шкоди, заподіяної охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб.

Таким чином, виходячи з буквального розуміння змісту п. 3 примітки ст. 364 КК, котра має відсилання і до ст. 365 КК України, істотна шкода може мати виключно матеріальний вимір і перераховуватися в матеріальний еквівалент.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У силу ч. 2 ст. 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Основним засобом збирання доказів, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань є проведення слідчих (розшукових) дій.

Нормами ч. 1 і 2 ст. 223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Виходячи із закріплених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, держава не наділяє заявників правом припису до правоохоронних органів щодо конкретних норм кримінального матеріального або процесуального законів, у межах яких, на їх думку, повинно здійснюватися провадження.

Також слід зауважити, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, діючи в межах дискреції, з урахуванням засад спеціально дозвільного принципу, при якому дозволено лише те, що прямо встановлено законом, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (ч. 5 ст. 40 КПК України).

При цьому навіть способи судового контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВП ВС від 04.04.2019 у провадженні № 11-945сап18).

Наведене цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні по справі «Аль Фаєд проти Франції» (заява № 38501/02) від 02.10.2007 зазначив, що розбіжності, що виникали між слідчими та заявником, не вказували на існування недоліків чи перешкод, які б завадили компетентним органам з`ясувати ці обставини. Окрім того, невдоволення заявника рішеннями, схвалюваними суддями, слідчими під час провадження, не були достатньою підставою для визнання несправедливості процесу у контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Мута проти України» (заява № 37246/06) від 31.10.2012, «Карабет та інші проти України» (заява № 38906/07) від 17.04.2013.

В продовження стандартів розслідування у рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» (заява № 35493/10) від 30.04.2019, Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних, бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства.

Згідно норм ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, незгода особи з проведеними слідчими (розшуковими) діями під час досудового розслідування, їх видом (видами) та обсягом не є безумовним свідченням неповноти чи неправильності слідства.

Водночас невчинення слідчих чи процесуальних дій, про які зазначає заявник у своїй скарзі, спростовується матеріалами кримінального провадження.

Щодо аргументації скарги з посиланням на відсутність у постанові оцінки висновку судово-лінгвістичної експертизи, то з наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що в заключній частині висновку експерта від 23.08.2022 № 056/95, фактично робиться висновок, який являє собою роз`яснення судового рішення, що являє собою окрему процесуальну процедуру, регламентовану нормами ст. 245 ГПК України, відповідно до якої саме суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця.

Нормами статті 23 КПК України врегламентовано, що суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Із врахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи заявника скарги про незаконність оскаржуваної постанови є безпідставними та необґрунтованими, тоді як рішення слідчого є законним, обґрунтованим, таким що ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, а висновки слідчого відповідають обставинам кримінального провадження.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд, з урахуванням наведеного вище, беручи до уваги загальні засади кримінального провадження, з метою виконання його завдань в рамках належної правової процедури, прийшов до висновку, що скарга є необґрунтованою, доводи скарги спростовуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим скарга не підлягає задоволенню, а постанова слідчого не підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 22, 23, 26, 91, 93, 110, 117, 284, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 15.05.2025 про закриття кримінального провадження № 0001376 від 03.09.2020 - відмовити.

Матеріали кримінального провадження № 0001376 від 03.09.2020 повернути до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 06.08.2025 о 12:45.

Слідчий суддя ОСОБА_1