Провадження № 1-кп/161/1016/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 26 травня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянув у спрощеному провадженні за відсутності учасників судового провадження та без фіксування судового провадження технічними засобами, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000323 від 01.05.2025 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр.України, з вищою освітою, неодруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , судимого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2025 за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,

-у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_3 30 квітня 2025 року близько 12.00 год, перебуваючи на узбіччі дороги, що у селі Великий Омеляник Луцького району Волинської області (точного місця досудовим розслідуванням не встановлено), діючи умисно, без мети збуту, в порушення вимог Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів» від 15 лютого 1995 року та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року, незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого, полімерний зіп-пакет із вмістом кристалічної речовини, яка містить у своєму складі психотропну речовину PVP, маса PVP становить 0,6644 г, який помістив до кишені рюкзака та зберігаючи при собі, переніс на ділянку місцевості, прилеглу до будинку №51, по вулиці Нагірній с.Великий Омеляник Луцького району Волинської області, де продовжував зберігати при собі для власного вжитку, без мети збуту, до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції: до 13.47 год. 30 квітня 2025 року.

Вказана речовина, згідно постанови КМУ №770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», Таблиця 2, Список 2, віднесена до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст.309 КК України незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, без мети збуту.

До обвинувального акту прокурором долучено клопотання про розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, у відповідності до положень ч. 1 ст. 302 КПК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні надійшов до суду із заявою ОСОБА_3 щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні за його відсутності, відповідно до правил, передбачених ст.ст. 381-382 КПК України. Така згода надана у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 .

У вказаній заяві обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що його згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без його участі є добровільною, без будь-якого незаконного примусу чи обіцянки, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, приймаючи до уваги заяву останнього, в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згодний на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, суд дійшов переконання, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

Так, ч.2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

При цьому, відповідно до частини 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 року, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпції щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України»).

Вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: незаконного придбання та зберігання психотропних речовин, без мети збуту.

ІІ. Мотиви призначення покарання.

Відповідно до змісту ст. ст.50,65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, а саме: що він вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2025 за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, тобто даний злочин ним вчинено до ухвалення даного вироку, має постійне місце проживання, де скарги на його поведінку відсутні, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є військовослужбовцем.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі N 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Водночас, суд звертає увагу на те, що мета покарання, зокрема, виправлення осіб та запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень, може бути досягнута лише тоді, коли кримінальне покарання буде для обвинуваченого важким, але у той же час реальним щодо його виконання.

Враховуючи вищевикладене, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ст..309 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Суд вважає, що виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 65 КК України саме така міра покарання є необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та не становитиме особистий надмірний тягар для особи.

Судом також встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2025 за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

Кримінальний проступок за ч. 1 ст. 309 КК України ОСОБА_3 вчинено 30.04.2025, тобто до ухвалення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2025.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, водночас ч. 1 ст. 70 КК України передбачає, що при сукупності злочинів суд визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Разом з тим, відповідно до правового висновку, який викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17, щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК: якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Таким чином, підстав для застосування ч. 4 ст. 70 КК України, з огляду на наявну правовому позицію об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17 судом не встановлено, покарання призначені даним вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2025 не підлягають поглиненню, частковому чи повному складанню, а кожен вирок слід виконувати самостійно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

ІІІ. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

У кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався, підстав, передбачених ст.177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

ІV. Рішення щодо речових доказів

Долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити, відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

ІV. Процесуальні витрати

Відповідно до ст. ст. 122, 124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути процесуальні витрати у провадженні за проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів.

Керуючись ст. 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.309 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2025 щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст.263 КК України, яким його засуджено до покарання у виді 3 років позбавлення волі та, на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців - виконувати самостійно.

Речові докази: особливо небезпечну психотропну речовину PVP, масою 0, 6644 г, що передана на зберігання до камери схову речових доказів Луцького РУП ГУНП у Волинській області (квитанція 323-25, порядковий номер 234) знищити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в доход держави 1782 (одну тисячу сімсот вісімдесят дві) грн 80 (вісімдесят) коп. судових витрат у справі за проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк, з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку, в порядку, передбаченому ст.382 КПК України, не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1