УХВАЛА

22 травня 2025 року

м. Київ

справа № 758/2751/23

провадження № 51-1866ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року та вирок Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року,

встановив:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій просить

про перегляд у касаційному порядку постановлених щодо нього судових рішень.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінальногопроцесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу засудженим подано без додержання вимог пунктів 3, 4, 5 ч. 2 та ч. 5 цієї статті.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 427 КПК передбачено, що у касаційній скарзі необхідно зазначити судові рішення, що оскаржуються.

Як убачається з касаційної скарги, засуджений у вступній її частині вказує

на оскарження ним вироку Подільського районного суду м. Києва від 19 червня

2024 року та вироку Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року, тоді як

у прохальній частині скарги просить про зміну як вказаного вироку місцевого суду, так і ухвали Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року, а також порушує питання про звільнення від відбування покарання, призначеного йому за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року, та закриття кримінального провадження, в якому цей вирок від 13 лютого 2023 року було ухвалено, що вказує на допущені суперечності у касаційній скарзі та перешкоджає суду касаційної інстанції визначитись з предметом перевірки у касаційному порядку.

Верховний Суд наголошує, якщо засуджений хоче оскаржити різні судові рішення, постановлені у різних кримінальних провадженнях (в цьому випадку - різні вироки різних місцевих судів), він вправі подати касаційну скаргу на кожне із них окремо

із дотриманням вимог, визначених ст. 427 КПК, та із урахуванням встановленого КПК строку на їх касаційне оскарження. Крім того, варто зауважити, що касаційний суд

не вирішує питання щодо законності та обґрунтованості судових рішень, постановлених в одному кримінальному провадженні, під час перевірки іншого кримінального провадження за поданою касаційною скаргою.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень

при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа,

яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону,

що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи

в обґрунтування кожної позиції.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений, зазначаючи у мотивувальній частині скарги про необхідність застосування до нього положень ст. 69 або ст. 75 КК, доводів на обґрунтування зазначеної позиції

із урахуванням положень вказаних статей, а також ст. 413 КПК не наводить.

Крім цього, касаційна скарга засудженого не містить обґрунтування його вимоги

про необхідність зупинення виконання оскаржених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи,

яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Прохальна частина касаційної скарги має узгоджуватися з положеннями ст. 436 КПК, оскільки нечітке, суперечливе чи таке, що не відповідає наведеним вимогам, прохання скаржника унеможливлює прийняття судом касаційної інстанції відповідного рішення згідно вимог закону.

Положеннями ст. 436 КПК, визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни,

а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Однак вимоги засудженого про зміну вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду шляхом призначення покарання є неконкретними, оскільки засуджений

не зазначає, яке саме покарання суд має йому призначити. До того ж прохальна частина скарги не узгоджується із мотивувальною її частиною, де він посилається

на необхідність застосування до нього положень ст. 69 або ст. 75 КК, і при цьому

нічого не вищеперерахованого не зазначає у своїх вимогах, сформульованих до суду

у прохальній частині скарги.

Отже, засуджений має чітко зазначити у прохальній частині касаційної скарги, яке саме рішення повинен прийняти Суд з урахуванням положень вказаної статті.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. Однак засудженим вказана вимога не виконана, оскільки копію оскарженого вироку місцевого суду від 19 червня 2024 року ним не додано.

Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття

касаційного провадження.

Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим

ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу засудженого без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків,

що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою,

яка подала касаційну скаргу.

Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК не додано усіх документів, які мають подаватися разом

з касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року та вирок Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року щодо нього залишити без руху і встановити строк

для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.

У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3