ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 953/7119/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/ 746 /25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: п.10 ч.1 ст.303 КПК України

УХВАЛА
24 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю захисника ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме - самого підозрюваного ОСОБА_8 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 29.05.2025 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Прокурор не погоджується з висновками слідчого судді, що на момент складення повідомлення про підозру ОСОБА_8 , тобто 12.04.2023, орган досудового розслідування достовірно був обізнаний про місце знаходження останнього, так як була наявна інформація про перетин державного кордону 23.02.2022 на пункті пропуску «Харків» до Туреччини, у зв`язку з чим, орган досудового розслідування повинен був здійснити виклик особи, яка проживає за кордоном згідно з міжнародним договором про правову допомогу та в такий же спосіб вручити ОСОБА_8 повідомлення про підозру, обґрунтовуючи наступним.
Проведеними слідчими (процесуальними) діями встановлено, що ОСОБА_8 за місцем мешкання не знаходиться, 23.02.2022 виїхав з території України.
Відповідно до вимог ст. 278 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_8 на день складання повідомлення про підозру за місцем мешкання не знаходився, відповідно до ст. ст. 111, 135 КПК України, вказане повідомлення вручене КП «Жилкомсервіс» та керуючому ЖК «Монте Плаза» за місцем фактичного мешкання ОСОБА_8 для передачі останньому.
Таким чином, прокурор вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 було здійснено відповідно до вимог ст.ст. 11, 135, 276 КПК України.
Твердження суду про обов`язок слідчого вручити повідомлення про підозру відповідно до ч. 7 ст. 135 КПК України, прокурор вважає необґрунтованим, з огляду на те, що відповідно до вимог вказаної норми закону, повістка про виклик, згідно з міжнародним договором про правову допомогу або за допомогою дипломатичного (консульського) представництва, вручається стосовно особи, яка проживає за кордоном.
Як зазначає прокурор, як на момент складання повідомлення про підозру стосовно ОСОБА_8 , так і на даний час, будь яких даних про отримання ОСОБА_8 у лютому 2022 року дозволу на проживання у Туреччини та адреси фактичного місця мешкання ОСОБА_8 у Туреччини не було, внаслідок чого, були відсутні підстави для виконання вимог ч. 7 ст. 35 КПК України. Крім того, факт повідомлення ОСОБА_8 про підозру досліджувався слідчим суддею при винесені ухвали про обрання стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу тримання під вартою та будь-яких порушень процедури повідомлення про підозру судом встановлено не було.
Таким чином, прокурор вважає, що будь-які докази стосовно того, що Харківська обласна прокуратура, станом на 12.04.2023, була обізнана про місцезнаходження ОСОБА_8 , відсутні.
Прокурор вважає, що слідчий суддя не врахував вимоги глави 44 УПК України щодо видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція), посилаючись на вимоги ч.ч.1,4 ст.576, ст.575 КПК України, просить врахувати, що кримінальним процесуальним кодексом України чітко визначено, що для отримання згоди компетентного органу іноземної держави на притягнення особи до кримінальної відповідальності необхідна наявність письмового повідомлення цій особі про підозру.
Позиції учасників апеляційного провадження.
Прокурор підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Захисник заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора та вважав, що оскаржувана ухвала слідчого судді винесена законно та обґрунтовано, з дотриманням вимог КПК України, у зв`язку з чим, просив відмовити прокурору у задоволенні апеляційних вимог, надавши письмові заперечення.
23.02.2022 ОСОБА_8 перетнув Державний кордон України на пункті пропуску «Харків» до Туреччини та до цього часу на територію України не повертався.
12.04.2023 повідомлення про підозру ОСОБА_8 вручено представнику КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» та директору керуючої компанії «Монте Плаза» за місцем його реєстрації в м. Харків.
18 березня 2023 Постановою Обласного суду міста Братислави ОСОБА_10 попередньо ув`язнено в закладі утримання під вартою міста Братислави (Рішення Верховного Суду Словацької Республіки від 14 квітня 2023).
20.04.2023 Обласний суд у місті Братиславі постановою у справі №№3Ntc/9/2023 обрав ОСОБА_8 екстрадиційний арешт, ув`язнення за яким розпочалося 20.04.2023.
03 липня 2023 Ухвалою Обласного суду у місті Братиславі у справі №3Ntc/9/2023 (суддя ОСОБА_12 ) визнано екстрадицію ОСОБА_8 допустимою.
Крім того зазначає, що весь час з 15 березня 2023 року ОСОБА_8 до середини серпня 2023 року перебував під вартою на території Словацької Республіки до завершення процедури екстрадиції, тому з об`єктивних причин не знав не міг знати, про притягнення його до кримінальної відповідальності в іншому кримінальному провадженні, яке розслідують слідчі СУ ГУНП в Харківській області, а сам ОСОБА_8 жодним чином не ухилявся від досудового розслідування та суду.
Як зазначає захисник, відповідно до норм ст.14 Європейської конвенції про видачу правопорушників (Париж, 13 грудня 1957 року), що була ратифікована ВРУ, «Правило ad hoc»:
1. Видана особа не може переслідуватися, засуджуватися або затримуватися з метою виконання вироку чи постанови про утримання під вартою ні за яке правопорушення, вчинене до її видачі, крім правопорушення, за яке вона була видана, і її особиста свобода ні з яких інших причин не може обмежуватися, за винятком таких випадків: а) якщо Сторона, яка й видала, на це згодна. Запит про згоду надсилається разом із документами, зазначеними у статті 12, та протоколом будь-якої заяви, зробленої виданою особою у зв`язку з відповідним правопорушенням. Згода дається, якщо правопорушення, у зв`язку з яким вона запитується, є таким, що тягне видачу відповідно до положень цієї Конвенції; в) якщо ця особа, маючи можливість залишити територію Сторони, якій вона була видана, не зробила цього впродовж 45 днів після її остаточного звільнення або, залишивши цю територію, знову туди повернулася.
2. Запитуюча Сторона може, однак, вжити будь-яких необхідних заходів для видворення цієї особи із своєї території або будь-яких заходів, необхідних згідно з 11 законодавством для запобігання будь-яким юридичним наслідкам закінчення строку давності, включаючи розгляд справи за відсутності обвинуваченої особи.
3. Якщо кваліфікація правопорушення, у зв`язку з яким пред`являється обвинувачення, змінюється в ході розгляду справи, видана особа може переслідуватися або засуджуватися, тільки коли кваліфікуючи ознаки нового складу правопорушення свідчать про те, що це правопорушення є таким, що тягне видачу.
Захисник зауважує, що ОСОБА_8 не давав добровільної згоди на екстрадицію та 03 липня 2023 року ухвалою Обласного суду у місті Братиславі у справі №3Ntc/9/2023 (суддя ОСОБА_12 ) визнано екстрадицію ОСОБА_8 допустимою.
Посилаючись на норми п.2 ч.1 ст.541 КПК України, ч.1 ст.576 КПК України, вважає, що видача особи (екстрадиція) видача особи державі, компетентними органами якої ця особа розшукується для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку. Екстрадиція включає: офіційне звернення про встановлення місця перебування на території запитуваної держави особи, яку необхідно видати, та видачу такої особи; перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі; прийняття рішення за запитом: фактичну передачу такої особи під юрисдикцію запитуючої держави; видана в Україну особа може бути притягнута до кримінальної відповідальності або щодо неї може бути виконано вирок суду лише за ті злочини, за які здійснена видача (екстрадиція).
Вважає, що згідно п.14 ч.1 ст. 3 КПК України, притягнення до кримінальної відповідальності стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Як зазначає захисник, результати перевірки вимог дотримання меж кримінальної відповідальності виданої особи оформлюють у вигляді службової записки виконавця за підписом начальника відділу та погодженням керівника структурного підрозділу Мін`юсту. відповідального за виконання міжнародних договорів з питань кримінального судочинства: У службовій записці зазначається, за які злочини запитувалася видача особи, за які злочини було задоволено запит про видачу особи в Україну, чи були висловлені обмеження щодо видачі особи (екстрадиції) в Україну, про дотримання судом України висловлених зауважень щодо обмеження видачі особи, викладається висновок щодо відсутності або наявності порушень вимог статті 576 Кримінального процесуального кодексу України та міжнародного договору України.
Відповідно до норм Наказу ГПУ від 18.09.2015 № 223 (Наказ втратив чинність на підставі Наказу Офісу Генерального прокурора № 258 від 12.09.2023), який діяв на момент видачі ОСОБА_8 "Про організацію роботи органів прокуратури України у галузі міжнародного співробітництва", прокурори зобов`язані: 7.12. Забезпечувати додержання вимог міжнародних договорів та статті 576 КПК України щодо меж кримінальної відповідальності осіб, виданих в Україну, у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування та під час судового провадження.
Враховуючи вищевикладене, захисник вважає, що навіть з моменту затримання ОСОБА_8 в березні 2023 року в Словацькій Республіці, в рамках екстрадиції (яка включає стадію затримання), а тим більше з моменту прийняття рішення 03 липня 2023 року Обласного суду у місті Братиславі у справі №3Ntc/9/2023, про визнання екстрадиції ОСОБА_8 допустимою, усі дії сторони обвинувачення при притягненні останнього до кримінальної відповідальності (вручення повідомлення про підозру, звернення до слідчого судді з клопотаннями про його затримання та обрання міри запобіжного заходу, винесення слідчими суддями ухвал за результатами розгляду цих клопотань, оголошення його у розшук, зупинення досудового розслідування та інші процесуальні дії, є грубим порушенням головного правила екстрадиції ad hoc.
Вважає доводи прокурора про невірний номер кримінального провадження в тексті та резолютивній частині оскаржуваної ухвали слідчого судді, необґрунтованими, оскільки, на переконання захисника, це є опискою, яка буде виправлена відразу після повернення матеріалів справи до суду першої інстанції та яка жодним чином не впливає на цей апеляційний розгляд.
Щодо доводів про нібито встановлену адресу ОСОБА_14 в м. Київ в листопаді 2023 року, захисник зазначає, що повідомлення про підозру вручається в день його складання (квітень 2023), тому посилання прокурором на цю інформацію в апеляційній скарзі, на думку захисника, не стосується обставин справи та виходить поза межі апеляційного розгляду.
Підозрюваний в судове засідання не з`явився, був, відповідно до вимог, зазначених в ч.1 ст. 135 КПК України належним чином повідомленим про дату та час та місце розгляду справи, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, від нього не надходило.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, на підтримку апеляційної скарги та думку захисника з приводу апеляційних вимог прокурора, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
18.03.2023 Постановою Обласного суду міста Братислави ОСОБА_10 попередньо ув`язнено в закладі утримання під вартою міста Братислави (Рішення Верховного Суду Словацької Республіки від 14 квітня 2023).
20.04.2023 Обласний суд у місті Братиславі постановою у справі №3Ntс/9/2023 обрав ОСОБА_8 екстрадиційний арешт, ув`язнення за яким розпочалося 20.04.2023.
03.07.2023 Ухвалою Обласного суду у місті Братиславі у справі № 3Ntс/9/2023 визнано екстрадицію ОСОБА_8 допустимою.
ОСОБА_8 не давав добровільної згоди на екстрадицію та 03 липня 2023 року ухвалою Обласного суду у місті Братиславі у справі №3Ntс/9/2023 (суддя ОСОБА_12 ) визнано екстрадицію ОСОБА_8 допустимою.
Таким чином, захисник вважав, що навіть з моменту затримання ОСОБА_8 в березні 2023 року в Словацькій Республіці в рамках екстрадиції (яка включає стадію затримання), а тим більше з моменту прийняття рішення 03 липня 2023 року Обласного суду у місті Братиславі у справі №3 Ntс /9/2023 про визнання екстрадиції ОСОБА_8 допустимою, усі дії сторони обвинувачення при притягненні останнього до кримінальної відповідальності (вручення повідомлення про підозру, звернення до слідчого судді з клопотаннями про його затримання та обрання міри запобіжного заходу, винесення слідчими суддями ухвал за результатами розгляду цих клопотань, оголошення його у розшук, зупинення досудового розслідування та інші процесуальні дії) є грубим порушенням головного правила екстрадиції АD НОС.
Слідчий суддя вважав, що про факт обізнаності органу досудового розслідування щодо місця перебування ОСОБА_8 , свідчить й постанова старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_15 від 12.07.2023 про оголошення підозрюваного ОСОБА_8 у міжнародний розшук, де слідчий зазначає, що згідно даних системи «Аркан» ОСОБА_8 23.02.2022 перетнув державний кордон України на пункті пропуску «Харків» до Туреччини та до цього часу на територію України не повертався (а.с. 100-101). Вказане, на думку слідчого судді, свідчить про достовірну обізнаність органу досудового розслідування про факт законного перетину ОСОБА_8 державного кордону за 2 місяці до складення відносно нього повідомлення про підозру. А тому, щонайменше, починаючи з 12.07.2023 р., орган досудового розслідування повинен був здійснити дії про виклик особи, яка проживає за кордоном, згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якої, надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва. В такий же спосіб слідчий або прокурор повинні були вручити ОСОБА_8 повідомлення про підозру від 12.04.2023 р.
На переконання слідчого судді, з огляду на положення ст. 276-278 КПК України та ст. 133 КПК України, для здійснення повідомлення про підозру, слідчий чи прокурор повинні були дотриматися вимог ст. 133 КПК України, а саме здійснити виклик особи в порядку ст. 135 КПК України, або вручити повідомлення в порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні. Проте, матеріали скарги не містять даних, що органом досудового розслідування приймалися належні заходи щодо вручення повістки про виклик до слідчого для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 , тобто, що здійснювалися заходи про виклик, передбачені ч.7 ст. 135 КПК України, як особі, яка проживає за кордоном згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України , а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.
За вказаних обставин, враховуючи, що було порушено процедуру повідомлення про підозру ОСОБА_8 , слідчий суддя дійшов висновку, що повідомлення про підозру не здійснено у встановленому законом випадку та не вручено у встановленому законом порядку, а вручення в інші способи, які передбачені ч.2 ст. 135 КПК України, під час судового розгляду не встановлені, що є безумовною підставою для скасування повідомлення про підозру, у зв`язку з чим, ОСОБА_8 не є підозрюваним відповідно до ст. 42 КПК України, оскільки повідомлення про підозру не вручено у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України.
Як вбачається зі змісту ухвали суду Словацької Республіки від 03.07.2023, прийнято рішення про видачу ОСОБА_8 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 190 КК України (а.с. 18-27).
Згідно листа Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України вбачається, що згідно повідомлення НЦБ Інтерполу в Словацькій Республіці прийнято рішення про екстрадицію в Україну ОСОБА_8 , який розшукується НАБУ за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 190 КК України, у зв`язку з чим просять надати доручення Офісу Генерального прокурора на проведення процедури екстрадиції ОСОБА_8 (а.с. 45).
Зі змісту листа Офісу Генерального прокурора вбачається, що їм стало відомо про рішення суду Словацької Республіки щодо видачі ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вони доручили директору НАБУ, голові Національної поліції України, командувачу Національної гвардії України, начальнику Департаменту з питань виконання кримінальних покарань організувати отримання ОСОБА_8 та його доставку до місця здійснення кримінального провадження (а.с. 38-39).
Враховуючи вищенаведені обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що вказані вимоги захисника підозрюваного ОСОБА_7 підлягають задоволенню.
Колегія суддів з такими висновками слідчого судді не погоджується з огляду на наступне.
Главою 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.
Відповідно до ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
При перевірці оскаржуваного рішення суду першої інстанції колегія суддів керується вимогами, викладеними в п.10 ч. 1 ст. 303 КПК України, відповідно до яких на досудовому провадженні може бути оскаржене повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.
При цьому, слід врахувати, що відповідно до вимог ст.306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду, згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
А отже, враховуючи вимоги ст. 374 КПК України, якими передбачено межі судового розгляду, з урахуванням положень Глави 26, слідчий суддя повинен розглядати скаргу, лише в межах, заявлених скаржником вимог.
З відомостей, які містяться в матеріалах судової справи (а.с.1-7) вбачається, що захисник в своїй скарзі просив:
1) поновити строк на оскарження даного рішення слідчого;
Як вбачається із змісту ст. 379 КПК України, описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо).
При цьому, у відповідності до п.19 постанови пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.
Зазначені обставини свідчать про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та вимогам ст.370 КПК України, що на думку колегії суддів, обумовлює необхідність скасування вказаного рішення слідчого судді, на підставі п.6 ч.1 ст.407 КПК України, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції даної скарги, під час якого, належить перевірити та дати оцінку всім іншим доводам, зазначеним прокурором.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування ухвали, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог ст.370 і ст.372 КПК України щодо змісту ухвали та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.
Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1,2,10,15,16 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, презумпція невинуватості та можливість реалізації права на захист, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованість і вмотивованість судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.
Разом з цим, належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.
З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді - скасуванню, з поверненням матеріалів скарги до суду першої інстанції для виконання вимог, передбачених ст.ст. 304-306 КПК України та розгляду по суті за відсутності інших процесуальних перешкод.
Керуючись ст.ст. 111,135, 138, 277, 278, 279, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.
Призначити новий розгляд даної скарги в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3