Справа № 569/644/14-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне заяву адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-

встановив:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із клопотанням про скасування арешту у якому просить скасувати арешт, накладений: 03.01.2012 постановою СУ УМВС України в Рівненській області на невизначене майно, все нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_4 , та Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24.01.2014 по справі № 569/644/14-к на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_4 , код НОМЕР_1 .

В судове засідання заявник не з`явився, подав заяву у якій просив клопотання задоволити з викладених у ньому підстав.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду клопотання повідомлені у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

В судовому засіданні встановлено, що В провадженні органу СУ УМВС України в Рівненській області перебували матеріали кримінального провадження № 0000058 внесені відомості кримінальної справи, порушеної 05.12.2011 за фактом заволодіння посадовими особами Кредитної спілки «Спартак» грошовими коштами членів кредитної спілки, шляхом зловживання своїм службовим становищем, у великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

03.01.2012 СУ УМВС України в Рівненській області винесено постанову б/н про заборону відчуження майна та внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту обтяження невизначене майно, все нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_4 , код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24.01.2014 по справі №569/644/14-к накладено арешт на нерухоме майно: тип об`єкта квартира, за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_4 , код НОМЕР_1 .

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2015 року по справі № 569/2366/14-к ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.2 ст.190 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів ОСОБА_4 призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади із організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями строком на 3 (три) роки, з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 13.05.2015 вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2015 року відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України залишено без змін.

Таким чином на день звернення із вказаним клопотанням про скасування арешту майна ОСОБА_4 повністю відбув покарання, а конфіскація майна не була реалізована, арешт втратив свою мету.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме ч. 3 п. 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст. ст. 174, 539 КПК України до суду, що накладав арешт чи ухвалив вирок.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно вимог ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі" Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі"Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

У свою чергу, право власності в Україні охороняється законом, держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до статей 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в подальшому застосуванні арешту накладеного на вищевказане арештоване майно ОСОБА_4 відпала потреба, тому в силу статті 174 КПК України клопотання підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна задоволити.

Скасувати арешт майна, накладений:

03.01.2012 СУ УМВС України в Рівненській області постановою б/н про заборону відчуження майна та відомості про яке внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту обтяження невизначене майно, все нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_4 , код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

- ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24.01.2014 по справі № 569/644/14-к на нерухоме майно: тип об`єкта квартира, за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_4 , код НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя