Номер провадження: 11-кп/813/178/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 15.04.2022 у кримінальному провадженні № 0000427 від 11.07.2021 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Василівка Біляївського р-ну Одеської обл., громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 01.12.2021 Малиновським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;

-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, яке призначене даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Малиновського райсуду м. Одеси від 01.12.2021, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст.ст. 76, 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням тривалістю 2 роки, з покладенням наступних обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зараховано в строк покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення у період з 12.07.2021 до набрання вироком законної сили.

Залишено без змін міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згодом, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2022 обвинуваченому ОСОБА_7 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, до набрання вирком законної сили.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 11.07.2021 перебуваючи в вечірній час біля буд. № 51 на вул. Приморська в м. Одеса, побачив ОСОБА_10 , на плечах якого знаходився рюкзак.

В цей час, у ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме належного ОСОБА_10 рюкзака.

Так, реалізуючи свій злочинний намір, 11.07.2021 приблизно о 21 год. ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 , який знаходився біля будинку № 51 на вулиці Приморська в місті Одеса. Далі, перебуваючи біля ОСОБА_10 , з метою подолання опору останнього, ОСОБА_7 схопив руками потерпілого за шию та повалив його на землю. Після чого, ОСОБА_7 умисно наніс декілька ударів ногами в область тулуба ОСОБА_10 ..

Подавивши волю ОСОБА_10 до опору та спричинивши останньому насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, 11.07.2021 приблизно о 21 год., ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, умисно та з корисливих мотивів, відкрито заволодів, шляхом ривку, належним ОСОБА_10 рюкзаком, сірого кольору, вартістю 500 грн., в якому знаходились особисті речі потерпілого, а саме: мобільний телефон торгової марки «Meizu», білого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 2 500 грн., з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Lifecell» за абонентським номером: НОМЕР_3 , яка вартості для потерпілого не представляє; портативний акумулятор, сірого кольору, вартістю 300 грн.; портативний акумулятор, бежевого кольору, вартістю 300 грн.; паспорт громадянина України, виданий ОСОБА_10 , який вартості для потерпілого не представляє; два зарядних пристрої для мобільного телефону, вартістю 150 грн. кожен, а всього майна, яке належить ОСОБА_10 , на загальну суму 3 900 грн.

Відкрито заволодівши майном ОСОБА_10 загальною вартістю 3 900 грн., ОСОБА_7 зник з місця вчинення ним кримінального правопорушення, майном потерпілого розпорядився на власний розсуд, чим спричинив останньому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 вважає, що вирок постановлений з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з огляду на наступне:

- судом 1-ої інстанції належним чином не досліджено матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, а саме довідки про судимість, відповідно до якої ОСОБА_7 свою злочинну діяльність розпочав 13.07.2016 в результаті чого був засуджений Любашівським райсудом Одеської обл. за ч. 1 ст. 125 КК України до 150 год. громадських робіт, після чого на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти злочини на території Одеської обл.;

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що ОСОБА_7 не працевлаштований, не одружений, тобто не має міцних соціальних зв`язків;

- судом 1-ої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_7 вчинивши злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України та будучи кримінально переслідуваним за вчинення цього злочину, а саме перебуваючи у розшуку, 11.07.2021 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України;

- висновки суду 1-ої інстанції про те, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 є щире каяття безпідставні, оскільки обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисного тяжкого злочину, визнав вину з метою уникнення справедливого покарання;

- визначаючи вид та розмір покарання, яке необхідне призначити ОСОБА_7 , суд 1-ої інстанції у достатній мірі не врахував мету, передбачену ст. 50 КК України, зокрема, виправлення останнього, а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду 1-ої інстанції та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Вирок Малиновського райсудом м. Одеси від 01.12.2021 виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 та просила її задовольнити, натомість обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення нев повній мірі відповідає приписам наведеної норми з огляду на наступне.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд 1-ої інстанції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, що всі учасники провадження правильно розуміють обставини справи, впевнившись у добровільності їх позицій, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечували учасники провадження, та обмежився лише допитом обвинуваченого, який провину у вчиненому визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Отже, враховуючи те, що сторони кримінального провадження не оспорюють фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Визначаючи вид та міру покарання, суд 1-ої інстанції зазначив у вироку, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Так, суд 1-ої інстанції врахувавши те, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, на момент вчинення інкримінованого йому злочину, був не судимою особою, тому висновку, що виправлення та попередження вчинення ним нового злочину можливо без його ізоляції від суспільства, а тому вважав за можливе призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 75 КК України.

Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено без урахування усіх обставин справи та його особи.

Частиною 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 на момент вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, притягувався до кримінальної відповідальності СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та в подальшому вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2021 був засуджений за його вчинення.

Окрім того, відповідно до довідки про судимість (а.с. 112-113) обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а також протягом тривалого часу перебував у розшуку в межах кримінального провадження за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Також, апеляційний суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який офіційно не працевлаштований, не одружений, що свідчить про відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків.

Більш того, колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 будучи обізнаний про розгляд справи в суді апеляційної інстанції тривалий час не з`являвся до апеляційного суду, до нього застосовувався примусовий привід та він був оголошений у розшук.

Отже, з урахуванням фактичних обставин справи, відсутність бажання обвинуваченого ОСОБА_7 ставати на шлях виправлення, суд апеляційної інстанції вважає, що призначене обвинуваченому мінімального покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, за обставин, встановлених судом 1-ої інстанції, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, є надто м`яким і через це, явно не справедливим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Частиною 2 ст. 409 КПК України передбачено що, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з приписами ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При цьому п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, передбачає, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду 1-ої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахування фактичних обставин справи, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, обвинуваченому може бути призначене пропорційне покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.

Водночас, у вимогах своєї апеляційної скарги прокурор ставить питання про визнання ОСОБА_7 виним у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, проте фактичні обставини справи та доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину ніким не оскаржується, предметом апеляційного оскарження в даному випадку є лише вирок в частині призначення покарання ОСОБА_7 , тому підстави для повного скасування вироку та повторного визнання обвинуваченого винуватим відсутні.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції скасуванню, в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку у цій частині.

З урахуванням того, що обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання, що належить відбувати реально, а вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, колегія суддів вважає за необхідне під вартою доставити його в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», при цьому строк відбування покарання обчислювати йому з моменту затримання, а саме з 17.06.2025.

Враховуючи те, що в період часу з 12.07.2021 до 31.05.2022, та з 17.06.2025 по 18.06.2025 обвинувачений ОСОБА_7 утримувався під вартою, зазначений строк є строком попереднього ув`язнення, а тому, згідно з положеннями ч. 5 ст. 72 КК України, підлягає зарахуванню в строк покарання ОСОБА_7 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 24, 124, 370, 404, 405, 407, 409, 414, 420, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 -задовольнити частково.

Вирок Приморського районногосуду м. Одеси від 15.04.2022, яким ОСОБА_7 , визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України в частині призначення покарання - скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким:

Призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з моменту набрання вирком апеляційного суду законної сили, тобто з 18.06.2025.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 12.07.2021 до 31.05.2022 та з 17.06.2025 по 18.06.2025 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2021, яким ОСОБА_7 , визнаний винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України- виконувати самостійно.

З метою забезпечення виконання вироку, засудженого ОСОБА_7 затримати в залі суду, доставити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

В іншій частині вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - у той самий строк з дня отримання копії вироку.

Копію вироку вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3