КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/2155/2025 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Унікальний № 757/3008/25-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 591 КПК
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

перекладача - ОСОБА_8

особи, щодо якої прийнято рішення

про видачу (екстрадицію) - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора відділу міжнародно-правового співробітництва Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року,

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах Коммендаторе Франческо, на рішення про видачу (екстрадицію) та скасовано Наказ Міністерства юстиції України від 17.12.2024 року № 3636/5 про видачу (екстрадицію), ОСОБА_9 до Італійської Республіки для виконання вироків.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор подала апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року, постановити нову ухвалу, якою скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, а тому такою, яка підлягає скасуванню у зв?язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам екстрадиційної перевірки та істотним порушенням вимог кримінального процесуального Закону.

Вважає, що хаотичне подання заяв ОСОБА_9 як до органів міграційної служби, так і до суду помилково розцінено останнім як забезпечення реалізації ОСОБА_9 своїх прав.

В той час як обов`язки, визначені Законом України «Про біженців та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту», такі як звернення за захистом протягом п`яти робочих днів після перетину державного кордону України, подання заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту особисто, ОСОБА_9 свідомо не виконує, що призвело до затягування екстрадиційної перевірки та уникнення відбування покарання у виді ув`язнення строком на 15 років.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника та особу, щодо якої прийнято рішення про видачу (екстрадицію), які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, вважають ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 17.12.2024 Міністерством юстиції України прийнято наказ № 3636/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_10 до Італійської Республіки для виконання вироків.

30.12.2024 захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересахОСОБА_10 , звернулась до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на вказаний наказ № 3636/5, в якій просила його скасувати, посилаючись на те, що він є незаконним, необґрунтованим, підстави для видачі ОСОБА_10 до Італійської Республіки належним чином не перевірені, таким чином зазначений наказ чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2025 року задоволено вказану скаргу та скасовано Наказ Міністерства юстиції України від 17.12.2024 року № 3636/5 про видачу (екстрадицію), ОСОБА_9 до Італійської Республіки для виконання вироків.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками слідчого судді, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають змісті спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно вимог ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Порядок здійснення видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачений главою 44 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 573 КПК України, запит про видачу особи (екстрадицію) направляється за умови, якщо за законом України хоча б за один із злочинів, у зв`язку з якими запитується видача, передбачено покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк не менше одного року або особу засуджено до покарання у виді позбавлення волі і не відбутий строк становить не менше чотирьох місяців. Запит компетентного органу іноземної держави про видачу особи може розглядатися лише у разі дотримання вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 573 КПК України, центральний орган України має право відмовити в направленні запиту до іноземної держави, якщо існують передбачені цим Кодексом або міжнародним договором України обставини, які можуть перешкоджати видачі.

За змістом положень ст. 587 КПК України, прийняттю рішення про видачу (екстрадицію) особи іноземній державі передує екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, яка проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною регіональною прокуратурою.

Положеннями ч. 1 ст. 590 КПК України передбачено, що після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

При цьому перелік підстав, з яких іноземній державі може бути відмовлено у видачі особи, передбачений ст. 589 КПК України.

Відповідно до частини першої вказаної статті, у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Також згідно з ч. 2 ст. 589 КПК України, особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.

Так, слідчий суддя, задовольняючи скаргу адвоката, послався на те, що 03.08.2021 громадянин Італійської Республіки ОСОБА_9 звернувся до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Наказом від 29.11.2021 № 393 останньому було відмовлено в оформлені документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту про що надано відповідне повідомлення.

Вказане рішення територіального органу ДМС було оскаржено до Окружного адміністративного суду м. Києва та відкрито провадження по справі №640/11495/22, Станом на момент розгляду скарги відсутнє кінцеве рішення у вказаній справі.

20.11.2024 року, ОСОБА_9 особисто на адресу ЦІМУ ДМС у м. Києві та Київській області засобами поштового зв?язку направив заяву-анкету за відповідною формою та зі всіма додатками, відповідно до норм ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Співробітниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надано відповідь на адвокатським запит, що направлення заяви засобами поштового зв`язку законодавством не передбачено та зазначена заява до розгляду не прийнята. У зв`язку з тим, що стосовно зазначеної заяви не прийнято будь-якого рішення, як того вимагає ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", на дії суб`єкта владних повноважень подано позовну заяву до Київського окружного адміністративного суду.

08.02.2025 року зазначену позовну заяву Київським адміністративним судом зареєстровано та надано номер справі №320/6692/25.

Станом на 10.02.2025 року рішення по даній справі не прийнято.

Відтак, на думку слідчого судді, наказ Міністерства юстиції України 17.12.2024 року №3636/5 є передчасним та суперечить ч.4 ст. 590 КПК України.

Разом з тим, як вважає колегія суддів, при постановленні судом першої інстанції оскаржуваного рішення, належним чином не було прийнято до уваги твердження прокурора щодо хронології проведення екстрадиційної перевірки відносно ОСОБА_9 ( ОСОБА_11 ).

Зокрема, 29.11.2021 наказом ЦМУ ДМС за № 393 ОСОБА_9 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Вказане рішення 05.12.2021 ОСОБА_10 оскаржив до ДМС України.

Рішенням ДМС від 18.02.2022 № 20-22 відхилено скаргу на наказ ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Коммендаторе Франческо ( ОСОБА_11 ) в Окружному адміністративному суді міста Києва оскаржено вищевказане рішення.

За результатами оскарження, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Адвокатом ОСОБА_9 ( ОСОБА_11 ) 11.11.2024 подано апеляційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2024, за результатами розгляду якої ухвалою колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2024 останню повернуто особі, яка її подала. Повторно апеляційна скарга не подавалась.

Таким чином, на момент завершення обласною прокуратурою екстрадиційної перевірки, тобто станом на 04.12.2024 рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 набрало законної сили.

Однак, замість подальшого послідовного оскарження наказу ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області в суді апеляційної та касаційної інстанції, 20.11.2024 ОСОБА_9 ( ОСОБА_11 ) засобами поштового зв`язку на адресу ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області повторно скеровано заяву щодо визнання останнього біженцем або особою, що потребує додаткового захисту.

Вказана заява надійшла до ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області 28.11.2024 та розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Тому, на момент видачі наказу Міністерством юстиції України ОСОБА_9 ( ОСОБА_11 ) не перебував у статусі біженця та відповідна процедура розпочата не була.

Натомість, як вбачається із відомостей, розміщених на сайті «Судова влада України», 25.12.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_9 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2024, тобто більше ніж через два місяці після прийняття оскаржуваного рішення.

Окрім цього, в оскаржуваній ухвалі взагалі вказано дати прийняття рішення Київським окружним адміністративним судом та дату оскарження вказаного рішення, які не відповідають фактичним матеріалам справи.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року, якою було задоволено скаргу адвоката ОСОБА_7 та скасовано Наказ Міністерства юстиції України від 17.12.2024 року № 3636/5 про видачу (екстрадицію), ОСОБА_9 до Італійської Республіки для виконання вироків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням викладеного, апеляційна скаргапрокурора відділу міжнародно-правового співробітництва Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року - скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом, якою необхідно відмовити у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , про скасування Наказу Міністерства юстиції України від 17.12.2024 року № 3636/5 про видачу (екстрадицію), ОСОБА_9 до Італійської Республіки для виконання вироків.

Керуючись ст. ст. 309, 375, 376, 404, 405, 412, 415, 422, 590, 591 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора відділу міжнародно-правового співробітництва Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року, якою задоволено скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , на рішення про видачу (екстрадицію) та скасовано Наказ Міністерства юстиції України від 17.12.2024 року № 3636/5 про видачу (екстрадицію), ОСОБА_9 до Італійської Республіки для виконання вироків, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , про визнання протиправним та скасування Наказу Міністерства юстиції України від 17.12.2024 року № 3636/5 про видачу (екстрадицію), ОСОБА_9 до Італійської Республіки для виконання вироків, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4