Справа № 347/767/25
Провадження № 1-кп/347/255/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2025 р. Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Косів угоду про примирення в межах кримінального провадження №0000008 від 04.01.2025 року по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не депутата, неодруженого, з вищою освітою, працюючого майстром ВДЕМ №1 ЦЕРМ «Карпатський» АТ «Прикарпаттяоблеперго», раніше не судимого,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, за нижче наведених обставин.

03.01.2025 року близько 18 години 15 хвилин в темну пору доби ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки і моделі «Mazda 6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автодорогою Р-24 по вул. Дружби в межах села Смодна Косівського району Івано-Франківської області зі сторони міста Косів.

Всупереч ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, ОСОБА_4 порушив вимоги чинних правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність, здійснив виїзд за межі проїжджої частини та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка в той час ішла у зустрічному напрямку правим узбіччям по відношенню до керованого ОСОБА_4 автомобіля.

При цьому, ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.3., який зазначає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків:

п. 1.7., відповідно до якого водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності;

п. 2.З., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

а) перед виїздом перевірити та забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 2.9., яким визначено, що водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

д) під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання);

п. 10.1., який зобов`язує водія перед початком руху, перестроюванням та, будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.1., згідно якого від час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3., яким визначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

У результаті порушення водієм ОСОБА_4 вказаних Правил дорожнього руху України трапилася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: вколоченого перелому медіального відростку правої великогомілкової кістки без зміщення; забійної рани чола.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта, виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження, у вигляді вколоченого перелому медіального відростку правої великогомілкової кістки без зміщення відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я і не були небезпечними для життя. Тілесне ушкодження у вигляді забійної рани чола відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 порушив правила безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України.

До початку підготовчого судового засідання, захисник ОСОБА_5 подав до суду письмове клопотання про затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

В судовому засіданні захисник, що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , клопотання підтримав та просив затвердити угоду про примирення укладену між обвинуваченим та потерпілою ОСОБА_6 .

Відповідно до змісту вказаної угоди, обвинувачений ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України. У вказаній угоді сторони узгодили покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Завдана шкода потерпілій повністю відшкодована, що підтвердила в судовому засіданні сама потерпіла.

Також в угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди сторонами кримінального провадження, а саме для обвинуваченого обмеження права на оскарження вироку відповідно до положень ст. ст. 394 та 424 КПК України та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 КПК України. Для потерпілої ОСОБА_6 обмеження права оскарження вироку відповідно до ст. ст. 394 та 424 КПК України з позбавленням права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч.5 ст. 474, ст. 473 КПК України, які були роз`яснені йому судом під час судового засідання.

Також у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 погодився в повному обсязі з обставинами кримінального правопорушення, повністю визнав свою вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення та надав суду згоду на призначення узгодженого покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив затвердити угоду про примирення укладену між потерпілим та обвинуваченим, та призначити узгоджену ними міру покарання, арешт, накладений на автомобіль скасувати, а транспортний засіб повернути власнику за належністю.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, які передбачені п.2 ч.1 ст. 473 КПК України, просила затвердити угоду про примирення, яку укладено добровільно, без жодного примусу чи тиску.

На підставі пояснень обвинуваченого та потерпілої суд установив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Прокурор у судовому засіданні заперечив щодо затвердження угоди про примирення, мотивуючи її невідповідністю суспільним інтересам, оскільки інкримінований злочин міститься у розділі «Кримінальні правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту. Санкцією ч.1 ст.286-1 КК України визначено покарання у виді позбавлення волі. Зважаючи на те, що метою покарання є перевиховання обвинуваченого, призначення покарання у виді штрафу не відповідатиме меті покарання за даний вид злочинів, тому у затвердженні угоди про примирення слід відмовити і продовжити розгляд судового провадження по суті.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладення угоди про примирення, відповідність угоди за змістом вимогам кримінального процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в сторін угоди повне розуміння ними процесуальних прав, добровільності укладення, та відсутності обставин, які примусили їх укласти угоду, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про примирення, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити подану угоду про примирення.

Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю розуміє свої права, визначені в ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені п.1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого він визнав себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, що будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди.

Також суд переконався, що укладення сторонами угоди про примирення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Під час перевірки угоди встановлено її відповідність вимогам КПК України, що закріплені в ст.471 цього Кодексу, можливість виконання обвинуваченим узятих на себе зобов`язань. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.286-1КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вказане кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

До обставин, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України суд відносить щире каяття обвинуваченого, повне визнання вини, активне сприяння у розкритті злочину, вчинення кримінального правопорушення вперше, добровільне відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України).

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це правопорушення. У цьому випадку суд не має право призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в загальній частині цього Кодексу.

Таким чином, суд враховуючи дані про особу винного, який повністю визнав свою вину, активно сприяв досудовому слідству, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що вказує на те, що він не є особою, небезпечною для суспільства, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, щиро кається у вчиненому злочині, повністю відшкодував заподіяну потерпілій шкоду.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, є необережним нетяжким злочином, тобто обвинувачений не мав конкретних мотивів чи умислу на вчинення інкримінованого йому правопорушення; наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують його покарання.

Також, суд враховує позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка в угоді про примирення зазначила, що жодних претензій морального, матеріального чи фінансового характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 вона не має.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд встановив, що обвинувачений є особою молодого віку, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті не знаходиться. Також судом враховується, що до суду не надано будь-якої інформації про порушення обвинуваченим ПДР до початку досудового слідства, протягом часу досудового слідства та під час судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений підтвердив свою фінансову спроможність сплатити штраф у визначеному в угоді розмірі.

Отже, вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого та положення ст.ст.50, 65 КК України, суд дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому суд вважає можливим призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, тобто - перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень із застосуванням додаткового покарання - позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Таке покарання, на думку суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення мети покарання у розумінні ст. 50 КК України і наразі є таким, що відповідає інтересам суспільства та вкрай необхідним з метою поповнення державного бюджету України.

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 474 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Суд прийшов до висновку про можливість затвердження угоди про примирення та призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Шкода потерпілій повністю відшкодована.

Згідно вимог ст.124 КПК України із обвинуваченого слід стягнути у користь держави витрати за проведення експертизи у даному кримінальному провадженні, що становлять 6366 гривень 06 копійок.

Речовими доказами у кримінальному провадженні є: автомобіль марки і моделі «Маzdа 6», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , уламки транспортного засобу, вилучені під час проведення огляду місця події, одяг потерпілої - куртка фірми «Aviva» та спортивні штани фірми «Adidas».

Ухвалами слідчого судді Косівського районного суду від 07.01.2025 року та від 05.02.2025 року було накладено арешт на вказані речові докази.

За змістом ч.4 ст.174 КПК України: Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації.

Отже, арешт, накладений на автомобіль марки і моделі «Маzdа 6», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та уламки транспортного засобу підлягає скасуванню.

Питання речових доказів суд вирішує згідно вимог ст.100 КПК України.

Згідно з вимогами п.1 ч.9 ст.100 КПК України гроші, цінності, та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертається власнику (законному володільцю).

Майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується (п.4 ч.9 ст.100 КПК України).

Отже, зважаючи на те, що злочин, передбачений ч.1 ст.286-1 КК України, є необережним та нетяжким, а шкода потерпілій повністю відшкодована - автомобіль підлягає поверненню власнику ОСОБА_4 , уламки транспортного засобу підлягають знищенню, одяг потерпілої поверненню потерпілій за належністю.

Керуючись ст.ст. 100, 174, 349, 368-371, 373-374, 394, 395 КПК України, суд

у х в а л и в :

затвердити угоду про примирення від 28.05.2025 року, укладену між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням частини 1 статті 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну) тисячу гривень, із застосуванням додаткового покарання - позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 6366 гривень (шість тисяч триста шістдесят шість гривень) 06 копійок на розрахунковий рахунок UА0009266, код доходу 24060300, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), отримувач ГУК в Івано-Франківській області (Косівський район)/24060300, код отримувача 37951998.

Скасувати арешт накладений ухвалами слідчого судді Косівського районного суду від 07.01.2025 року та від 05.02.2025 року на автомобіль марки і моделі «Маzdа 6», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_4 , уламки транспортного засобу, одяг потерпілої - куртку фірми «Aviva» та спортивні штани фірми «Adidas».

Речові докази у кримінальному провадженні:

- автомобіль марки і моделі «Маzdа 6», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , повернути власнику ОСОБА_4 ;

- уламки транспортного засобу, вилучені під час проведення огляду місця події, - знищити;

- одяг потерпілої ОСОБА_6 - куртку фірми «Aviva» та спортивні штани фірми «Adidas» - повернути потерпілій за належністю.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілій.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1