ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 678/776/25

Провадження № 11-сс/820/296/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку матеріали справи за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Хмельницької Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , старшого стрільця 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

та застосовано відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк по 18 червня 2025 року включно.

Визначено заставу в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181680 грн., в разі внесення якої покладено на підозрюваного ОСОБА_6 строком по 18.06.2025 року, наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому, який здійснює досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі наявності);

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснено, що у разі невиконання даних обов`язків, застава звертається в доход держави.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2024 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000138 зареєстровано дане кримінальне правопорушення, правова кваліфікація ч.5 ст. 407 КК України.

22 квітня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме про те, що «він військовослужбовець військової служби за мобілізацією, солдат, призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.01.2023 року, у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.03.2023 №68, ОСОБА_6 , призначений наказом Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.03.2023 року №27-РС на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 9 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , з 09.03.2023 року зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення, вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до положень ч.9 ст.1, п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцями є особи, які проходять військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з моменту зарахування до списків особового складу військової частини ОСОБА_6 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.11.2023 року №326 ОСОБА_6 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 16.11.2023 року, на посаду старшого стрільця 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 (підстава наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №90-РС від 16.11.2023 року), та на термін перебування у розпорядженні утримувати на всіх видах забезпечення та у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до приписів ст.ст.2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_6 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Вимоги ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_6 відповідно до положень Військової присяги, вимог ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (зі змінами), ст.ст.1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV, та ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватися правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно знаходитись у розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без відповідного дозволу командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст.12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про оборону», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року та №451/2023 від 26.07.2023 року, №734/2023 від 06.11.2023 року, №49/2024 від 05.02.2024 року, №271/2024 від 06.05.2024 року, №469/2024 від 23.07.2024 року, №740/2024 від 28.10.2024 року та №26/2025 від 14.01.2025 року.

Рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною радою України приймає Президент України. Відповідних рішень Президентом України не приймалось, відтак в Україні з 24.02.2022 року діє воєнний стан, тому солдат ОСОБА_6 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану.

Разом із тим, військовослужбовець військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_6 , в порушення вимог вищевказаного законодавства, грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, порушуючи військову дисципліну, з метою тимчасового ухилення від військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування ІНФОРМАЦІЯ_3 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та в подальшому перебував поза межами військової частини за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 де проводив час на власний розсуд і займався особистими справами не пов`язаними з проходженням військової служби, припинивши тим самим виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України по даний час.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_6 є особою в силу ст.89 КК України раніше не судимою, об`єктивно підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військового кримінального правопорушення), врахував тяжкість покарання, що загрожує, у випадку визнання підозрюваного винним у кримінальному правопорушенні та наявність ризиків: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення. Слідчий суддя вважав, що наявність у підозрюваного ОСОБА_6 постійного місця реєстрації та проживання за адресою АДРЕСА_1 та двох неповнолітніх дітей на утриманні, в даному випадку, не є достатнім для обрання слідчим суддею запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову, якою клопотання старшого слідчого задовольнити частково, визначити ОСОБА_6 заставу у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 гривень.

Свої вимоги аргументує тим, що підозрюваний має постійне місце проживання, на утриманні двох неповнолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий. На сьогоднішній день підозрюваний не працює, будь-яких доходів, які б давали змогу йому сплатити визначений в ухвалі розмір застави у нього немає, а тому застава в такому розмірі є для нього непомірним тягарем.

Просить зменшити заставу до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 гривень. Застава у такому розмірі буде достатнім стримуючим засобом для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того ОСОБА_6 розкаюється у вчиненому та бажає повернутись на службу до Збройних Сил України.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги, пояснення підозрюваного та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді та безпідставність доводів сторони захисту, перевіривши судове рішення та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, яка задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 слідчий суддя встановив наявні ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного у кримінальному провадженні, взяв до уваги тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, обґрунтованість пред`явленої підозри та дані про його особу, навівши відповідні мотиви прийнятого рішення.

Таким чином, при розгляді клопотання слідчого слідчий суддя з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, доведена слідчим та сумнівів у колегії суддів щодо їх повноти та достатності не викликає.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавленні волі строком від 5 до 10 років.

Про існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, свідчать такі обставини, як вагомість та наявність доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Про ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні, свідчить те, що кримінальне провадження перебуває на початковій стадії, досудове розслідування триває, не встановлено та не відшукано всі докази, не допитано осіб, яким відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

Подане до суду першої інстанції клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 відповідає вимогам ст.184 КПК України.

Так, у клопотанні про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим викладено фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , які відомі слідству, наведено перелік доказів на підтвердження обґрунтованості підозри.

Наведені в клопотанні підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись слідчим суддею. При цьому відібрано пояснення у підозрюваного, витребувані та оглянуті матеріали кримінального провадження, вислухана думка прокурора, захисника, відібрані пояснення у посадової особи, в провадженні якої перебувають матеріали кримінального провадження, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу.

Визнання вини підозрюваним, наявність у нього постійного місця проживання та двох дітей на утриманні не є визначальними, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, а тому не дають підстав для обрання ОСОБА_6 більш м`якого виду запобіжного заходу.

Апеляційні доводи захисту про зменшення розміру застави, яку слід визначити підозрюваному, колегія суддів також вважає безпідставними.

Розмір застави слідчим суддею визначається з урахуванням низки обставин і факторів. А саме обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, помірності обраного розміру застави та можливості її виконання.

Тобто розмір застави прямо пропорційно залежить від перерахованих складових. А тому в разі зміни будь-якого з названих чинників має бути змінений і розмір застави.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до вимог ч.7 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану застосування виключного запобіжного заходу, визначеного пунктом 5 частини першої цієї статті (тобто тримання під вартою), можливе до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються тільки у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.402-405, 407, 408, 429 КК України.

Згідно з ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.177 та ст.178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст.ст.109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1Кримінального кодексу України.

Однак, слідчий суддя врахував дискреційні повноваження у вирішенні питання про можливість визначення розміру застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та вважав за можливе визначити розмір застави при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При обранні розміру застави слідчий суддя врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу та ризики, передбачені ст.177 цього Кодексу, та обґрунтовано визначив підозрюваному заставу в межах розміру, передбаченого п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Отже, колегія суддів вважає, що розмір застави, обраний ОСОБА_6 слідчим суддею, у даному випадку буде цілком достатнім для виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення по справі, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, по 18 червня 2025 року включно, з визначенням розміру застави 181680 гривень залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її постановлення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3