ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року

м. Київ

Справа № 202/7821/24

Провадження № 51-274км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (відеоконференція) ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000136 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новогродівка Донецької області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 08 березня 2024 року приблизно о 10:38, маючи умисел на заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, в приміщенні магазину «Аврора», який розташований за адресою: Донецька область, м. Новогродівка, вул. Молодіжна, 36; знаходячись біля каси самообслуговування, вдаючи процес покупки товару, відсканував весь товар через касу самообслуговування, після чого видалив його з системи, залишивши тільки 1 поліетиленовий пакет вартістю 7 гривень, за який розрахувався. При цьому без відповідного сканування та подальшої оплати поклав до оплаченого поліетиленового пакету: 1 фен для волосся професійний «Hair Dryer» вартістю 332,50 грн без ПДВ; 2 пачки цукерок «Любимов» вартістю 128,34 грн без ПДВ; 2 чашки керамічні «Кон. деколь Весняна» вартістю 81,66 грн без ПДВ; 1 рулон фольги алюмінієвої для запікання вартістю 32,50 грн без ПДВ; 1 плівку харчову «365» вартістю 45,83 грн без ПДВ; 1 крем-фарбу для волосся «Palette» вартістю 73,33 грн без ПДВ; 1 іграшку м`яку «Ведмедик з трояндою» вартістю 140,83 грн без ПДВ; 1 пакет майку «Гарна господиня» вартістю 14,17 грн без ПДВ, спричинивши ТОВ «Вигідна покупка» матеріальну шкоду на загальну суму 849,16 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 було закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. При цьому було стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи, у сумі 5 300,96 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року ухвала місцевого суду залишена без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор вказує, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, при закритті провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК Україничерез втрату чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, безпідставно стягнув з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз.

На обґрунтування своїх доводів посилається на постанову Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.03.2021 (справа № 266/3090/18, провадження № 51-3281кмп19), в якій висловлена позиція щодо розподілу процесуальних витрат при закритті кримінального провадження, де вказано про неможливість їх стягнення з особи, й натомість вказано про необхідність їх віднесення на рахунок держави.

Вказує, що за змістом вищевказаних норм та практикою суду закриття провадження через втрату чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, має на меті припинення кримінального переслідування особи за діяння, яке перестало бути суспільно небезпечним і більше не є кримінальним правопорушенням відповідно до законодавства про кримінальну відповідальність.

Вказані обставини також виключають настання для особи й інших кримінально-правових наслідків, в тому числі стягнення процесуальних витрат.

У зв`язку з цим просить ухвали суду першої та апеляційної інстанцій змінити, процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні, на загальну суму 5 300,96 грн віднести на рахунок держави. В іншій частині судові рішення просить залишити без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримала подану касаційну скаргу.

Захисник також не заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора.

Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Відповідно до змісту ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 08 березня 2024 року таємно викрав чуже майно на загальну суму 849,16 грн, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, який набрав чинності 09 серпня 2024 року.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання про закриття провадження з цих підстав.

Суд першої інстанції постановив ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, з урахуванням позиції обвинуваченого ОСОБА_7 та особливостей, визначених ч. 3 ст. 479-2 цього Кодексу, відповідно до якої, якщо під час здійснення судового провадження щодо кримінального провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 - 1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

В цьому кримінальному провадженні судові рішення саме в частині щодо закриття кримінального провадження прокурором в суді касаційної інстанції не оспорюються.

Разом з цим колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги прокурора про незаконність зазначених судових рішень в частині стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого.

Як убачається з матеріалів провадження, місцевий суд, закриваючи кримінальне провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, стягнув з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, у сумі 5 300,96 грн. З таким рішенням погодився й апеляційний суд.

Колегія суддів касаційної інстанції не погоджується з рішеннями суддів першої та апеляційної інстанцій в цій частині й у цьому випадку вбачає необхідним слідувати практиці Верховного Суду про віднесення процесуальних витрат на рахунок держави при закритті кримінального провадження, яка міститься, зокрема, у постановах від 01 березня 2021 року у справі № 266/3090/18, провадження № 51-3281кмп19; від 19 листопада 2024 року у справі № 285/30/20, провадження № 51-1172км24).

Процесуальні витрати - це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження. Умовно їх можна поділити на: витрати, які учасник кримінального провадження несе самостійно, та витрати, які здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто Великою Палатою Верховного Суду вказано на необхідність вирішення питання щодо процесуальних витрат у різних за процесуальною формою судових рішеннях, однак не визначено, які саме витрати необхідно стягувати з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності, а які відносити на рахунок держави.

При цьому, як було зазначено у висновку об`єднаної палати ККС Верховного Суду від 12.09.2022 у справі № 203/241/17, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту.

У своєму рішенні об`єднана палати також звернула увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на її звільнення й відповідно закриття кримінального провадження не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).

За своєю природою закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, так само як із закриття кримінального провадження на підставі положень ст. 49 КК України, є безумовним.

Більше того, закриття кримінального провадження на цій підставі фактично вказує, що на момент розгляду кримінального провадження у діях особи відсутній склад кримінального правопорушення, тому така особа не повинна зазнавати негативних наслідків більше, ніж особа, у діях якої є всі ознаки складу кримінального правопорушення, однак закінчилися строки давності для притягнення її до кримінальної відповідальності.

В такому випадку, керуючись засадами справедливості, колегія суддів вбачає, що наявність факту понесення органом досудового розслідування процесуальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, не може бути підставою для стягнення їх з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Колегія суддів зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій в цій частині допустили істотні порушення вимог КПК України, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для зміни оскаржуваних судових рішень.

Тому, керуючись положеннями статей 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи, у сумі 5 300,96 грн віднести на рахунок держави.

У решті судові рішення залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3