Справа № 161/8009/25 Провадження №11-сс/802/255/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря

судового засідання- ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

слідчого - ОСОБА_7 ,

представинка власника майна - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно (ЄРДР №0000041 від 27 червня 2024 року),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, а саме на об`єкти будівництва, які перебувають у власності ТзОВ «Ковельська міська друкарня» по вул. Грушевського, 2 м. Ковель Ковельського району Волинської області , а саме: «Основний корпус А-2 по вул. Грушевського, 2 в м. Ковель Ковельського району Волинської області»; «Гаражі К-1, склад Е-1, склад З-1, склад Д-1, склад Ж-1 по АДРЕСА_1 », в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000041 від 27 червня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 275 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя вказав на те, що на даний час в рамках кримінального провадження обставин, які б вказували на необхідність арешту нерухомого майна, не вбачається, оскільки застосування арешту призведе до надмірного обмеження правомірної господарської діяльності підприємства, при цьому, слідчий суддя враховує розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власників, третіх осіб.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржену ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити та накласти арешт на майно: а саме на об`єкти будівництва, які перебувають у власності ТзОВ «Ковельська міська друкарня» по вул. Грушевського, 2 м. Ковель Ковельського району Волинської області: «Основний корпус А-2 по вул. Грушевського, 2 в м. Ковель Ковельського району Волинської області»; «Гаражі К-1, склад Е-1, склад З-1, склад Д-1, склад Ж-1 по АДРЕСА_1 », шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування вказаним майном.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що висновки слідчого судді в судовому рішенні прямо суперечать зібраним у кримінальному провадженні доказам. Розроблена проектно-кошторисна документація не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, оскільки як попередня, так і корегована проектно-кошторисна документація на об`єкти нерухомості розроблялася на підставі недіючого ДСТУ Н Б В.1ю2-16:2013, як це зазначено у висновку судової-будівельно технічної експертизи № СЕ-19/103-2025/3835-БТ від 28.03.2025.

Вважає, що не накладення арешту на вказане в клопотанні майно може призвести до втрати слідової інформації про обставини вчинення кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, представника власника майна, який вказав про безпідставність апеляційних вимог та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арештом майна згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із ч. 3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

З аналізу положень вказаних вище процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст. 170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду за наслідками розгляду поданого слідчим клопотання слідчий суддя дійшов обґрунтованого та законного висновку про недоведеність сукупності розумних підозр та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для накладення арешту на майно, вказане в клопотанні слідчого.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що слідчим відділом Луцького РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного у Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000041 від 27 червня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 275 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на вул. Грушевського, 2 в м. Ковель Ковельського району Волинської області здійснюється реконструкція приміщень. Вивченням інформації, розміщеної в реєстрах документів ЄДЕССБ, встановлено, що в повідомленні про початок виконання будівельних робіт зазначено клас наслідків ССІ за критеріями кількості осіб, які постійно перебувають на об`єкті, кількості осіб, які періодично перебувають на об`єкті, кількості осіб, які періодично перебувають ззовні об`єкту, що ймовірно не відповідає дійсності.

З метою встановлення чи відповідає розроблена проектно-кошторисна документація на вищевказані об`єкти вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, зокрема в частині розрахунку класу наслідків, в ході досудового розслідування було призначено судову будівельну технічну експертизу.

Згідно висновку судової будівельно технічної експертизи № СЕ-19/103-2025/3835-БТ від 28.03.2025, розроблена проектно-кошторисна документація не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, в частині розрахунку класу наслідків по об`єктах «Реконструкція основного корпусу А-2 під торгово офісні приміщення на вул. Грушевського, 2 в м. Ковель Ковельського району Волинської області» та «Реконструкція гаражів К-1,складу Е-1, складу З-1, складу Д-1, складу Ж-1 під торгово-офісну будівлю, на вул. Грушевського, 2 в м. Ковель Ковельського району Волинської області», які відносяться, враховуючи п.4.4 ДСТУ 8855:2019, до класу наслідків (відповідальності) - СС2 (середні наслідки), по критерію можливої небезпеки для здоров`я і життя людей, які можуть перебувати на об`єкті та зовні об`єкта.

Проектна документація на інші об`єкти, які перебувають у власності ТзОВ «Ковельська міська друкарня» не проходила експертизу, оскільки згідно ч. 3 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» не підлягають обов`язковій експертизі проекти будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1).

Слідчий, доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту на згадане майно, зазначав про те, що на його думку існує сукупність розумних підозр, що воно є доказом злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 275 КК України, у кримінальному провадженні №0000041 від 27 червня 2024 року, а тому саме з метою збереження цього майна просив накласти арешт.

Проте, на час розгляду клопотання, органом досудового розслідування не надано належних доказів створення загрози загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків або шкоди здоров`ю можливих потерпілих внаслідок проектування та будівництва об`єктів.

Не спростовані прокурором та слідчим ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду доводи власника майна щодо внесення до проекту будівництва коригувань, як і не доведений факт можливості знищення, втрати або пошкодження чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню внаслідок не накладення арешту на майно, а саме: «Основний корпус А-2 по вул. Грушевського, 2 в м. Ковель Ковельського району Волинської області», «Гаражі К-1, складу Е-1, складу З-1, складу Д-1, складу Ж-1 під торгово - офісну будівлю, на АДРЕСА_1 ».

Отже, як вбачається з наявних матеріалів, вони не містять жодних доказів, які б вказували на необхідність арешту нерухомого майна, зазначеного в клопотанні слідчого, оскільки застосування такого арешту призведе до надмірного обмеження правомірної господарської діяльності підприємства.

При цьому стороною обвинувачення жодним доказом не доведено, що власник майна не зможе забезпечити належне збереження речових доказів протягом здійснення досудового розслідування.

Крім того, відсутні підстави стверджувати про можливість втрати слідів кримінального правопорушення, при тому, що ні слідчим, ні прокурором в судовому засіданні не вказано, які саме сліди кримінального правопорушення можуть бути втрачені, які негативні наслідки настануть для встановлення обставин у кримінальному провадженні у разі, коли на об`єкти нерухомості не буде накладений арешт, за умови, що їх огляд вже проведений, встановлені відомості відображені у протоколі огляду місцевості, зроблено копії проектної документації на згадані об`єкти.

З огляду на наведене на даному етапі досудового розслідування рішення слідчого судді про відмову в накладенні арешту на майно, зазначене у клопотанні слідчого, є законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги прокурора безпідставні та не доводять необхідність такого надмірного втручання у права власника, як накладення арешту на майно.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а оскаржена ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованю, підстави для її скасування відсутні.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді