ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1390/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185, ч.2 ст.186,
ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Салтівського районного суду м.Харкова від 30 квітня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч. 2 ст.186, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2025 року продовжено строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» обвинуваченому ОСОБА_6 , на 60 днів, тобто до 28 червня 2025 року. Розмір застави та порядок її внесення залишено без змін.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, задовольнити клопотання ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 про усунення всякого роду сумнівів і протиріч. Крім того, просить призначити іншого суддю для розгляду провадження, у зв`язку з чим задовольнити заяву про відвід судді ОСОБА_1 .

В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального закону. Звертає увагу, що у судове засідання суду першої інстанції від 30 квітня 2025 року не з`явився прокурор, де його явка є обов`язковою, у судовому засіданні від 10 квітня 2025 року йому не були роз`яснені права, у зв`язку з чим це завадило йому заявити відвід судді ОСОБА_1 . Вказує, що за весь час судового розгляду та перебування під вартою, у нього погіршилося самопочуття. Вказує на формальність зазначених прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки, на його думку, відсутні докази існування таких ризиків. Також посилається на судову практику ЄСПЛ.

22 травня 2025 року на електронну адресу Харківського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_8 , в якому вона просить розглянути апеляційну скаргу обвинуваченого без участі прокурора, а також вважала, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали Салтівського районного суду м.Харкова від 30 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_6 за відсутністю прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, апеляційний перегляд ухвали Салтівського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2025 року відбувається лише за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

У частині 1 ст. 183 КПК України зазначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час судового розгляду, відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 вчинив тяжкі злочини і знаходячись на свободі може негативно вплинути на хід встановлення істини у справі.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

З відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, умисних, тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України, ці злочини є тяжкими, а за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність постійного джерела доходу.

Поряд з цим, обвинувачений ОСОБА_6 не одружений, на утриманні дітей не має, що об`єктивно свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінується обвинуваченому, а саме проти власності, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема, права власності громадян, яке, відповідно до ст.41 Конституції України, є непорушним.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням останнього із під варти.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики з їх обґрунтуванням у клопотанні прокурора, судом першої інстанції досліджені, та цим обставинам надано належну оцінку.

Будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченим та захисником під час апеляційного розгляду не наведено.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про незаконність ухвали суду першої інстанції, оскільки у клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного ризику передбаченого ч. 1 ст.177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції критично відноситься до твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про погіршення стану його здоров`я, оскільки ні обвинуваченим, ні стороною захисту не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою, із заставою у визначеному розмірі, є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети, визначеній у ст. 177 КПК України.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про необхідність продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження права обвинуваченого на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`які альтернативні запобіжні заходи, колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Крім того, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості розглянути клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про відвід судді Салтівського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 , оскільки ці питання, відповідно до ч.2 ст.81 КПК України, підлягають вирішенню судом, у якому здійснюється розгляд кримінального провадження, в порядку ст.75 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Салтівського районного суду м.Харкова від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Роз`яснити обвинуваченому, що він не позбавлений процесуальної можливості звертатись до суду першої інстанції із заявою про відвід суду, за наявності певних фактичних та процесуальних підстав, в порядку, передбаченому ст.75 КПК України.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: