У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.07.2025 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, який проходить військову службу, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого згідно ст.89 КПК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

- обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13 вересня 2025 року з визначенням розміру застави в 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 грн.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції)

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволення клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід, в разі залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13 вересня 2025 року з визначенням розміру застави в 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

Зазначає, що з огляду на відомості про особу підозрюваного, який є військовослужбовцем, має міцні соціальні зв`язки, є наявною можливість обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, який буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Також апелянт зазначає, що розмір визначеної підозрюваному застави є непомірно великим та необгрунтованим, без врахування майнового стану підозрюваного.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 слідчим суддею встановлені наступні обставини.

У провадженні СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000595 від 12.07.2025 року за ч.1 ст.263 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 , підозрюється у тому, що будучи військовослужбовцем по мобілізації та проходячи військову службу на посаді водія військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», у невстановлені в ході досудового розслідування час, місці та спосіб незаконно придбав корпус ручної гранати типу «Ф-1» та засіб підриву підривач ручних гранат УЗРГМ-2, які в конструктивно поєднаному між собою стані утворюють ручну гранату типу «Ф-1», яка відноситься до бойових припасів основного призначення, та у подальшому у невстановлений час незаконно переніс вказаний бойовий припас до свого місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , де зберігав без передбаченого законом дозволу до 18.00 год. 12.07.2025, а саме до моменту, коли прибув із нею на територію неподалік від магазину «Тополя» за адресою Миколаївська область, Вознесенський район, с. Бузьке, вул. Отамана Григор`єва, 280, де привів її у дію.

12.07.2025р. ОСОБА_6 було затримано згідно ст.208 КПК України.

13.07.2025р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому зазначено, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що неможливо запобігти вказаним у клопотанні ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, послався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, слідчим суддею взято до уваги, що слідчим відділом Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000595 від 12.07.2025 року за ч.1 ст.263 КК України.

Зауважено, що 13.07.2025р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на цей час про правильність висновку слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також, зважаючи на сукупність отриманих в процесі розгляду клопотання відомостей та даних, що характеризують особу, колегія суддів вважає, що є правильним висновок слідчого судді про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначила, що існує ризик того, що ОСОБА_6 розуміючи наслідки вчиненого, зважаючи на покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді і щодо недоведеності таких ризиків, як ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків кримінального правопорушення, з огляду на те, що свідки під час слідства вже допитані та їх покази зафіксовано в матеріалах досудового слідства. Крім того, декілька свідків є родичами підозрюваного і ст.63 Конституції України не позбавляє їх можливості в майбутньому відмовитися від наданих ними показів, а також є не доведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки відсутні відомості про те, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні інших правопорушень або він є обвинуваченим в інших провадженнях.

Враховуючи фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме небезпечність наслідків використання в громадському місці вибухонебезпечних предметів, відомості про особу підозрюваного, а також встановлений ризик, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Тому не є слушними твердження захисника, що зважаючи на те, що підозрюваний є військовослужбовцем, має соціальні зв`язки, то до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Що стосується розміру застави, з яким не погоджується сторона захисту, то слідчий суддя під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 , обґрунтовано дійшов висновку про необхідність визначення застави в сумі 121 120 гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку колегії суддів, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Так, при визначенні розміру застави стосовно підозрюваного, слідчим суддею було враховано тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та особу підозрюваного, обставини вчинення кримінального правопорушення, його майновий стан, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та правильно визначив розмір застави, який, з урахуванням наведених ризиків і особи підозрюваного, повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, забезпечити його належну процесуальну поведінку у кримінальному провадженні.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, під час постановлення рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, слідчий суддя допустився помилки, щодо визначення строку дії ухвали до 13.07.2025р.

Згідно положень ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З матеріалів провадження вбачається, що 12.07.2025р. в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_6 було затримано і 13.07.2025р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а отже 60 днів спливають 09.09.2025 року, тому оскаржувана ухвала в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.07.2025 року, щодо ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ст. слідчого СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000595 від 12.07.2025 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, до 09 вересня 2025 року з визначенням розміру застави в 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 ( сто двадцять одну тисячу сто двадцять) гривен.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: