БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1234/25
Провадження № 1-кп/730/99/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2025 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Борзні у порядку, передбаченому статями 314, 315, 316 КПК України, обвинувальний акт, а також клопотання учасників провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101 від 30.06.2025 року, з обвинувальним актом від 22.08.2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Борзна Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2025 до Борзнянського районного суду Чернігівської області з Ніжинської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101 від 30.06.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 194 КК України.

25 серпня 2025 ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області у вказаному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 КПК України у підготовчому судовому засіданні на обговорення учасників судового провадження поставлено питання щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Позиції учасників судового провадження та заявлені клопотання

Прокурор у судовому засіданні просив суд призначити кримінальне провадження до судового розгляду і викликати в судове засідання учасників процесу та свідків згідно реєстру, вважаючи, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстав для прийняття рішення, передбаченого п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, немає, розгляд справи повинен здійснюватися у відкритому судовому засіданні.

Потерпілий підтримав думку прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник - адвокат ОСОБА_5 , кожен окремо, не заперечували проти призначення провадження для розгляду у судовому засіданні.

Крім того, у підготовчому судовому засіданні було заявлено ряд клопотань, а саме:

-прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

-захисником заявлено клопотання про виклик свідків;

-захисником заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу;

-захисником подано скаргу на порушення права підозрюваного на захист та визнання доказів недопустимими;

Інших клопотань сторонами не заявлено.

З метою економії процесуального часу, на обговорення було поставлене питання про можливість одночасного вирішення даних клопотань в судовому засіданні.

Заперечень з боку сторін провадження, а також потерпілого, щодо такого порядку не надійшло, а тому суд, вислухавши думку сторін щодо усіх клопотань, видалився до нарадчої кімнати для їх вирішення.

Щодо клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та зміни запобіжного заходу

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 KПК під час підготовчого провадження суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Під час розгляду таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II КПК України.

Копію даного клопотання з доданими документами захисник та обвинувачені отримали заздалегідь, а тому останні мали час на підготовку до його розгляду, що ними не заперечувалося в судовому засідання. За таких обставин суд вважає, що порушень вимог статті 184 КПК України не убачається. Також, клопотання було оголошено в судовому засіданні.

Прокурор вважає, що наявні та продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 , усвідомлюючи ви та розмір покарання, може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання від 3 до 10 років позбавлення волі, останній не має стійких соціальних зв`язків, постійного місця роботи, а тому, з метою уникнути покарання, може залишити своє місце проживання та переховуватися від суду. Перебуваючи на волі ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та потерпілого змушуючи їх змінити свої показання, для того, щоб уникнути кримінальної відповідальності, оскільки останньому відомі їх місця проживання та їх анкетні дані. Обставини і ризики, що були підставами для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились і продовжують існувати. Крім того, утримання обвинуваченого у спеціальній установі забезпечить його безперешкодну доставку відповідними конвойними підрозділами до суду, що забезпечить дотримання розумних строків судового розгляду. Вищевикладене свідчить про необхідність продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 - тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти зазначеним ризикам передбаченим ст. 177 КПК України. Одночасно прокурор просить визначити заставу у розмірі 120 розмірів НМДГ для працездатних осіб, що становить 363360 грн.

Потерпілий підтримав клопотання прокурора, просив його задовольнити.

ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник уважає, що клопотання є необґрунтованим та немотивованим, ризики є надуманими, а тому просить застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід, який непов`язаний з позбавленням волі. Одночасно захисник звернув увагу, що прокурором не мотивовано у клопотанні збільшення застави, аніж така визначена судом у постанові про застосування запобіжного заходу. Просить суд, якщо буде задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, визначити розмір застави у розмірі 30 розмірів НМДГ для працездатних осіб що буде адекватним вчиненому правопорушенню.

Одночасно захисник заявив клопотання про зміну запобіжного заходу. Вказане клопотання мотивоване тим, що досудове розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні завершене, а отже ОСОБА_4 не зможе впливати на свідків, серед яких немає очевидців події підпалу автомобіля, та на потерпілого, який є працівником поліції. Ризик того, що ОСОБА_4 буде переховуватися від суду, малоймовірний, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання в м. Борзна, іншого житла не має. Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ОСОБА_4 також не зможе, оскільки всі речі та документи знаходяться у сторони обвинувачення. Обвинувачений та його захисник вважають, що обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, є необґрунтованим, оскільки достатніх доказів вчинення ним цього злочину не зібрано. Крім того, під час досудового розслідування було порушене право підозрюваного ОСОБА_4 на захист шляхом ігнорування його заяви про заміну захисника, що тягне за собою недопустимість доказів. Підсумовуючи, сторона захисту просить застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений підтримав доводи захисника.

Прокурор заперечив щодо задоволення клопотання захисника. Уважає, що ризики наявні, судове слідство у справі не розпочате, свідки не допитувалися, докази не досліджувалися. Під час досудового розслідування обвинувачений у повному обсязі визнавав свою винуватість, розповідав про обставини вчинення правопорушення. Наразі така його позиція змінилася, що свідчить про намагання уникнути відповідальності.

Потерпілий підтримав думку прокурора.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо подовження обвинуваченому строку дії

запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, суд дійшов таких висновків.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходами забезпечення кримінального провадження є: 9) запобіжні заходи (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

З положень ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України слідує, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Судом встановлені такі обставини.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 30 червня 2025 о 22-10 год у порядку ст. 208 КПК України був затриманий ОСОБА_4

01 липня 2025 о 20-46 год ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 30.06.2025 близько 02 години 16 хвилин на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин з ОСОБА_6 , маючи намір на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, взявши з собою заздалегідь заготовлену пластикову ємкість об`ємом 0.5 л. з легкозаймистою речовиною зміненим бензином, прибув до багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 . В подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю власника та інших сторонніх осіб, використовуючи заздалегідь заготовлену пластикову пляшку 0,5 л. з легкозаймистою речовиною зміненим бензином підійшов до автомобіля марки Mitsubishi Pajero Sport, д.р.н. НОМЕР_1 , що зареєстрований на праві власності за ОСОБА_7 та фактично перебуває в постійному користуванні ОСОБА_6 , та облив легкозаймистою рідиною зміненим бензином передню праву частину автомобіля та за допомогою запальнички здійснив підпал розлитої ним на автомобіль Mitsubishi Pajero Sport, д.р.н. НОМЕР_1 , горючої рідини, в результаті чого сталось займання, яким автомобілю спричинено пошкодження декоративних елементів, фар, бампера, решітки радіатора, лобового скла, панелі приладів, частини моторного відділення. Після цього ОСОБА_4 , впевнившись, що йому вдалось здійснити намір, спрямований на пошкодження автомобіля шляхом підпалу, залишив місце вчинення злочину. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , було знищено та пошкоджено деякі конструктивні елементи автомобіля Mitsubishi Pajero Sport, д.р.н. НОМЕР_1 , чим завдано потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 527 529,15 грн.

Згідно ухвали слідчого судді Борзнянського районного суду Чернігівської області від 02.07.2025 щодо ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28 серпня 2025. Роз`яснено ОСОБА_4 право на внесення в будь-який момент особисто чи іншою особою застави, яку визначити у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (242 240 грн).

25.08.2025 обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 скеровано до Борзнянського районного суду Чернігівської області для розгляду.

Підготовче судове засідання відбувається згідно з правилами, передбаченими КПК України, для судового розгляду (ч. 2 ст. 314 КПК України). У ході судового розгляду кримінального провадження вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України, якою, зокрема, врегульовано порядок застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК). Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що (1) обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, (2) обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою (ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК).

Розглядаючи клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу, суд має перевірити, чи продовжують існувати ризики, які були заявлені прокурором, їх обґрунтованість, та чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, суд враховує наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) незаконно впливати на свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні (п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Сторона обвинувачення у клопотанні посилалась на наявність двох ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд погоджується з доводами, наведеними у клопотанні прокурора, про продовження існування ризику переховування від суду.

Вказаний ризик суд оцінює з огляду на обставини та характер кримінального провадження та обставини, що стосуються безпосередньо обвинуваченого.

Ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_4 передбачає покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, фактичні дані кримінального провадження та особисті обставини щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , в сукупності, дають підстави суду дійти висновку про наявність ризику переховування від суду.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинувачених на свідків, потерпілого.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Судом не було встановлено, що раніше заявлені ризики зменшились або ж перестали існувати. Судом розгляд справи по суті не розпочато, докази не досліджені, свідки, потерпілий не допитані.

Оцінюючи можливість застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів (такими є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава), які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, суд бере до уваги наведені вище характеристики кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 та вагомість встановлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Крім того, суд враховує наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 178 КК України, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушення.

Стороною захисту не надано документів щодо неможливості перебування обвинуваченого у місцях попереднього ув`язнення.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого є виправданим заходом, оскільки цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу.

При цьому, суд не вирішував ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не оцінював докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначив, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно неї запобіжного заходу.

Термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку діяння у вчиненні якого останній обвинувачується. Разом з тим, на теперішній час ще не вирішено питання про призначення у справі судового розгляду. Отже, продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких слідчим суддею було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали і під загрозою можливого застосування покарання, останній може переховуватись від суду, впливати на свідків. Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також частини першої статті 197 КПК України, згідно яких строк застосування запобіжних заходів, в тому числі, і тримання під вартою або продовження тримання під вартою не може перевищувати шістдесят днів, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, та спрямований на уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому.

У зв`язку з цим, суд відхиляє доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі й домашнього арешту чи альтернативної застави, так як перебування обвинуваченого на волі на даному етапі судового розгляду може перешкодити досягненню завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

За приписами ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор просить застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 120 ПМДГ для працездатних осіб.

Однак, суд погоджується з доводами захисту, що прокурором не наведено підстав для збільшення застави, клопотання в цій частині не мотивоване належним чином. Водночас, захисником також не наведено переконливих доводів для зменшення застави, а тому суд уважає за можливе залишити розмір застави у тому розмірі, як його визначив слідчий суддя.

При цьому, частиною 2 ст. 182 КПК України передбачена можливість внесення застави не тільки підозрюваним або обвинуваченим, а й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Згідно з ч. 7 ст. 182 КПК України підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Із змісту наведених статей вбачається, що внесення застави є правом заставодавця, а не обов`язком.

Прийняття рішення про зменшення розміру застави, у контексті обставин, які мають враховуватися при прийнятті рішення про зміну запобіжного заходу не може обумовлюватися погіршенням фінансового чи майнового стану заставодавців.

З урахуванням існуючих ризиків, тяжкості та характеру кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , прийняття рішення про зменшення суми застави, не може бути обумовлене лише погіршенням фінансового стану можливого заставодавця чи міркуваннями захисника, що розмір застави, який наразі встановлено, є «неадекватним».

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисту щодо зміни розміру застави шляхом зменшення її розміру.

Визначаючи суму застави, як слідчий суддя, так й суд, визначив такий розмір застави, який є необхідним та достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим своїх обов`язків, передбачених КПК.

Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника.

У зв`язку вищевикладеним, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити частково, продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою та визначивши заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Щодо скарги на порушення права підозрюваного на захист та визнання доказів недопустимими

Захисник звернувся із зазначеною скаргою, яка мотивована тим, що 30.06.2025 о 22 год. 10 хв. ОСОБА_4 був затриманий працівниками поліції відділення поліції № 3 (м.Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області за підозрою у підпалі автомобіля, яким користується начальник сектору превенції вищезазначеного відділення поліції ОСОБА_6 . Під час затримання в ОСОБА_4 відібрали мобільний телефон та ключі від його будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Після затримання ОСОБА_4 не забезпечили права на захист. Адвокат ОСОБА_8 , який прибув до поліції за призначенням Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, повідомив, що потерпілий ОСОБА_6 є його другом, а тому він відмовляється здійснювати захист ОСОБА_4 ОСОБА_4 30.06.2025 о 23 год. 40 хв. написав слідчому заяву про заміну захисника, однак слідчий ОСОБА_9 цю заяву проігнорував. У відповіді на адвокатський запит Східний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги повідомив, що в період з 23 год. 40 хв. 30.06.2025 до 20 год. 50 хв. 01.07.2025 постанови чи заяви з ВП № 3 (м.Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області про заміну захисника ОСОБА_8 , якому 30.06.2025 було видано доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_4 , до центру не надходили, відповідно, інший адвокат останньому не призначався. За відсутності захисника ОСОБА_4 примусили підписати протокол допиту підозрюваного, свідчення в якому йому не належать і не відповідають дійсності. Після цього, також під примусом та погрозами працівники поліції провели слідчий експеримент на місці пригоди з участю ОСОБА_4 . Обшук в будинку ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 був проведений 01.07.2025 також без участі захисника, при цьому ключі від будинку перебували в працівників поліції з моменту затримання ОСОБА_4 до проведення обшуку. Речі, вилучені в ході обшуку, ОСОБА_4 не належать, а підкинуті працівниками поліції. Процесуальне керівництво в цьому кримінальному провадженні здійснюють прокурори Ніжинської окружної прокуратури, в якій прокурором працює дружина потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_10 . З приводу незаконних дій працівників поліції та прокуратури ОСОБА_4 14.08.2025 подав скаргу керівнику Чернігівської обласної прокуратури, але відповіді на неї не отримав. Всі ці обставини викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості слідчих Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області та прокурорів Ніжинської окружної прокуратури. Оскільки ОСОБА_4 не було надано захисника під час його допиту, обшуку його будинку та проведення слідчого експерименту за його участю, наявне порушення права на захист, що є суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та визнання доказів недопустимими. А тому захисник просить визнати неправомірною бездіяльність слідчих Відділення поліції № 3 (м.Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області та прокурорів Ніжинської окружної прокуратури, яка полягає у не призначенні ОСОБА_4 захисника за його заявою від 30.06.2025; визнати недопустимими докази у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст.194 КК України: протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 01.07.2025; протокол обшуку будинку по АДРЕСА_1 від 01.07.2025; протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 від 01.07.2025.

Обвинувачений підтримав позицію захисника.

Прокурор заперечив проти задоволення скарги, уважає, що ставиться питання про визнання доказів недопустимими, а тому це має оцінюватися на відповідній стадії, наразі клопотання є передчасним.

Потерпілий підтримав думку прокурора.

Обмірковуючи доводи сторони захисту суд виходить з такого.

Вичерпний перелік рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, наведений у частині 1 статті 303 КПК.

Відповідно до частини 2 статті 303 КПК скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Норми частини 2 статті 303 КПК не містять імперативних вимог щодо обов`язкового розгляду по суті будь-яких скарг у підготовчому судовому засіданні, а лише вказують на можливість такого розгляду з урахуванням завдань підготовчого провадження, повноважень суду та з дотриманням правил, передбачених статтями 314-316 КПК (на що, зокрема, вказує використане законодавцем формулювання «можуть бути предметом розгляду», а не «розглядаються» чи «підлягають розгляду» тощо, а також пряме відсилання до правил статей 314-316 КПК).

Системний аналіз норм статей 314, 315 КПК свідчить, що підготовче судове провадження є обов`язковою самостійною стадією кримінального процесу, метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Виходячи зі змісту частини 3 статті 314 та статті 315 КПК, у підготовчому судовому провадженні суд має право прийняти обмежене коло рішень та вирішити питання, пов`язані виключно з призначенням кримінального провадження до судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;

5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;

6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Чинний КПК України не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи оцінювати процесуальні дії чи бездіяльність та рішення органу досудового розслідування, оскільки з`ясування таких обставин виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого провадження та суд позбавлений можливості дослідити докази, що стосуються прийнятих процесуальних рішень слідчими та прокурором, такі обставини можуть бути досліджені під час судового розгляду, зокрема, під час дослідження доказів, на що сторона захисту має право звертати увагу суду, а тому суд уважає на необхідне визнати подану скаргу передчасною. При цьому сторона захисту не позбавлена права під час судового розгляду посилатися на встановлені нею порушення КПК України, зокрема під час дослідження доказів по справі.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді, суду доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

При цьому, суд враховує, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Однак, згідно ч. 3 ст. 26 КПК суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Враховуючи, що у поданій скарзі захист посилається на неналежність та недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення вимог КПК України, суд уважає що вказані заперечення, скарги необхідно долучити до кримінального провадження для врахування їх доводів під час судового розгляду та під час оцінки доказів в нарадчій кімнаті при ухваленні остаточного рішення в даному кримінальному провадженні, оскільки відповідно до положень ст. 89 КПК України суд вирішує питання щодо допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення або під час судового розгляду, а не у підготовчому судовому засіданні.

А тому, вимоги та їх обґрунтування, викладені адвокатом у поданій скарзі, суд приймає до уваги та вважає за необхідне надати їм оцінку на відповідній стадії судового розгляду.

Щодо виклику свідків

У своєму клопотання захисник просив викликати для повного та об`єктивного розгляду справі свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Обвинувачений підтримав захисника.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання захисника. Зазначив, що, по-перше, вказане клопотання є передчасним, а, по-друге, сторона захисту не відкривала інформацію про свідків стороні обвинувачення.

Потерпілий підтримав думку прокурора.

Обмірковуючи вказане клопотання суд виходить з того. що у відповідності до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 65 КПК визначає, що свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

А тому клопотання захисника про виклик свідків підлягає задоволенню. Вирішення клопотання свідків на цій стадії не є порушенням норм КПК, є правом сторони захисту. Сторона захисту має право ставити перед судом питання щодо виклику свідків для обґрунтування своєї позиції, однак на відповідній стадії розгляду справи.

При цьому, суд відкидає міркування прокурора про те. що сторона захисту не відкривала інформацію про свідків стороні обвинувачення.

Так, на сторону захисту законом не покладено обов`язку відкривати доказ, який вона в принципі не може мати, адже показання свідка, викликаного судом за її клопотанням, з`являються як доказ лише під час самого допиту в судовому засіданні. Положення ст.290 КПК не містять вимоги до сторони захисту надати інформацію про осіб, які будуть заявлені захистом для допиту в якості свідків в суді першої інстанції. При цьому інформація про наявність у сторони захисту певних свідків не є доказом у кримінальному провадженні в розумінні ст.84 КПК.

Вказана позиція є сталою та неодноразово підтримувалася Верховним Судом, який зазначає, що у положеннях ч.6 ст.290 КПК щодо відкриття стороною захисту матеріалів, відомості з яких він має намір використати як доказ у суді, не йдеться про показання свідка. Адже, на відміну від сторони обвинувачення, сторона захисту не може проводити допит і отримувати показання, а може лише отримувати пояснення, які відповідно до положень ч.8 ст.95 КПК не є джерелом доказів, крім випадків, передбачених КПК (постанова Верховного Суду від 02.10.2024 року у справі № 210/3266/22).

Аналогічні доводи викладені у висновках Верховний Суд у справі № 462/1710/16-к. Вимоги статті 290 КПК не перешкоджають стороні захисту шукати і надавати суду докази після закінчення досудового розслідування, у тому числі під час розгляду справи в суді першої інстанції. Це, зокрема, підтверджується положеннями пункту 8 частини 3 статті 42 КПК, відповідно до яких обвинувачений, тобто особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду, має право збирати і подавати докази.

Щодо призначення провадження до судового розгляду.

З метою підготовки до судового розгляду суд:

1) визначив дату та місце проведення судового розгляду;

2) з`ясував, можливість проведення судового розгляду у відкритому судовому засіданні;

3) з`ясував питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді;

4) розглянув клопотання сторін кримінального провадження.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акта з додатками, з огляду на відсутність підстав для прийняття інших, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, рішень, суд приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

Кримінальне провадження підсудне Борзнянському районному суду Чернігівської області відповідно до статей 32-33 КПК України.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для прийняття рішення, передбаченого п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, відсутні.

Обвинувальний акт, реєстр матеріалів були вручені обвинуваченому, однак останній відмовився їх отримувати, що ним не заперечувалося в судовому засідання, а також було підтверджено захисником.

Під час проведення підготовчого судового засідання також встановлено, що угода про визнання винуватості у порядку статей 468, 469, 470, 472-475 КПК України до суду не надходила.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 4-8, 10 ч. 1, ч. 2 ст. 284 КПК України, або повернення обвинувального акту прокурору судом не встановлено.

Підстав для здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні не встановлено, клопотань від учасників судового провадження про розгляд справи у закритому судовому засіданні не надходило.

Інших підстав, що б унеможливлювали б призначення обвинувального акта до судового розгляду, стороною захисту не наведено.

Таким чином, беручи до уваги, що у підготовчому судовому засіданні жодних обставин, які б перешкоджали призначенню судового розгляду, не встановлено, суд під час підготовки до судового розгляду, вчинивши всі необхідні для підготовки судового розгляду дії, завершує підготовку до судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України, суд після завершення підготовки до судового розгляду постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Строки призначення справи

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Частиною 2 ст. 316 КПК України передбачений граничний строк для призначення судового розгляду, зокрема, судовий розгляд має бути призначений не пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення.

Щодо досудової доповіді

Згідно з правилами ч. 1 та ч. 2 статті 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання, представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

Враховуючи зазначене, для прийняття судового рішення про міру покарання необхідно скласти досудову доповідь.

На підставі викладеного, керуючись статтями 134, 314, 315, 316, 369, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101 від 30.06.2025 року, з обвинувальним актом від 22.08.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, у відкритому судовому засіданні, яке відбудеться 16 вересня 2025 року об 11 год. 00 хв.

Кримінальне провадження розглядати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у межах 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн., до 24.10.2025 включно.

Роз`яснити обвинуваченому право на внесення в будь-який момент особисто чи іншою особою застави. У разі внесення застави у вказаному розмірі оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти та повідомити усно і письмово Борзнянський районний суд Чернігівської області. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений уважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення визначеної в ухвалі суду суми застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави покласти на нього наступні обов`язки:

-прибувати за викликом до суду;

-не відлучатися із зареєстрованого місця проживання суду;

-повідомляти суд про зміну місця проживання та/або роботи;

-утримуватися від спілкування з свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 24 жовтня 2025.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Долучити скаргу на порушення права підозрюваного на захист та визнання доказів недопустимими до матеріалів кримінального провадження для врахування доводів останніх під час судового розгляду на відповідній стадії та під час оцінки доказів в нарадчій кімнаті при ухваленні остаточного рішення в даному кримінальному провадженні.

Клопотання захисника про виклик свідків задовольнити. Викликати свідків сторони захисту ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на відповідній стадії дослідження доказів.

Доручити Ніжинському районному сектору №4 філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області скласти та надати суду досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Роз`яснити обвинуваченому, що, відповідно до частини 8 статті 42 КПК України, він має право брати участь у підготовці досудової доповіді, надавати представнику персоналу органу пробації інформацію, необхідну для підготовки такої доповіді.

Копію ухвали надіслати уповноваженому сектору Державної установи «Центр пробації» для виконання.

Копію цієї ухвали негайно вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити для виконання до ВП №3 (м.Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 27.08.2025 об 11.00 годині.

Суддя ОСОБА_1