Провадження № 1-кп/947/413/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000876 від 06.07.2023 року відносно ОСОБА_13 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 05 липня 2023 року, приблизно о 09:10 годині, у світлий час доби, без опадів, ОСОБА_13 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Mitsubishi-Pagero» д.н.з. НОМЕР_1 , з перевищенням максимально-допустимої швидкості руху (72 км/год), здійснював рух по крайній правій смузі руху горизонтальної прямої ділянки асфальтобетонного покриття проїзної частини вул. Фонтанської дороги, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку, від проспекту Адміральського в напрямку вул. Посмітного у м. Одеса.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.38.1 та 5.38.2 ПДР України, а також дорожньою розміткою 1.14.2 ПДР України, розташованого поблизу будинку №14-А на вул. Фонтанська дорога, перед яким по сусідній лівій смузі зменшував швидкість транспортний засіб, що рухався попереду в попутному напрямку та пропускав пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу зліва-направо відносно напрямку їх руху, водій ОСОБА_13 , своєчасно не зменшив швидкість, не зупинився перед пішохідним переходом, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 передньою частиною свого автомобіля.

Своїми діями водій ОСОБА_13 , порушив вимоги п. 1.5; підпункт «б» п. 2.3; п. 12.4 ; п. 12.9 (б) ; п.18.4 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:

- п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»;

-п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год»;

-п. 12.9 «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 , 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил»;

- п. 18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.»;

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому ОСОБА_11 , спричиненні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого осколкового перелому обох кісток правої гомілки в середній третині, черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку, садна обличчя, тулуба та кінцівок.

Відповідно до висновку комплексної судової комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертизи, швидкість руху автомобіля «Mitsubishi-Pagero» д.н.з. НОМЕР_1 була приблизно 72км/г.

Водій автомобіля «Mitsubishi-Pagero» д.н.з. НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, шляхом виконання вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України.

Дії водія автомобіля «Mitsubishi-Pagero» д.н.з. НОМЕР_1 не відповідали вимогам п.п. 12.4, 12.9(б) та 18.4 Правил дорожнього руху України, однак невідповідність вимогам п. 18.4 ПДР, у даному випадку створювала необхідні і достатні умови для настання події і перебувала з ним у причинному зв`язку.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю, та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при обставинах викладених в обвинувальному акті, і вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєного ним злочину, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив вищеописані та встановлені судом обставини справи, а саме: 05.07.2025 року о 9 годині ранку, він керуючі автомобілем їхав до «Інфорксводоканал» зі швидкістю десь 60-65 км. на годину, коли проїхав 5-6 ст. В. Фонтану їхав мікроавтобус, який перед пішохідним переходом збавив швидкість, він же поїхав, побачив хлопчика на дорозі, як зміг та і зреагував, зупинився, підійшов до хлопця, хто викликав швидку допомогу не пам`ятає. Йому відома, що допустима швидкість у місті 50 км. на годину. Він їхав у бік 7 ст. В.Фонтану, їхав в крайній правій смузі, біля тротуару. В місці події був розташований кіоск, пішохідний перехід зі знаком, на знаку зображено пішохода, дорожнє покриття смугасте, темно червоного кольору, була дорожня розмітка. Пішохід рухався в напрямку трамвайних шляхів на зустріч моєї смузі руху, одразу за розміткою пішохідного переходу в його смузі, він намагався відреагувати, але не зміг. Він бачив підлітка що біжить, він впав на капот. Люди казали не чіпати потерпілого, може щось з хребтом, чекати на швидку. На другу добу він розмовляв з матір`ю хлопця, сплатив витрати, наявна квитанція, відшкодував вартість окулярів, та сплатив послуги лікаря анестезіолога у розмірі 50 доларів США, бо операція була безкоштовна, потім він звернувся за юридичною допомогою до адвоката. На його думку, хлопець був в наушниках, йому сигналили, свідок подій на жаль на теперішній час перебуває за кордоном. Він дуже шкодує, бо збити людину це дуже тяжко, вину в повному обсязі визнає, не дотримався правил дорожнього руху. За свої дії вибачився перед потерпілим, та її представником, кається у вчиненному.

В судовому засіданні допитаний потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що в день подій, 05 липня 2023 року у нього був перший робочій день, перед роботою він вирішив зайти до магазину розташованого поруч по Фонтанській дорозі, дорогу переходив через нерегульований перехідний перехід, зебра. Він побачив, що зліва на частині дорозі машин не було, почав переходити дорогу, почув сигнал автомобіля, вирішив прискоритися, праворуч їхав автомобіль, який його збив, він втратив свідомість. Потім він прийшов до тями, був ще на дорозі, відчув, що у нього перелом правої гомілки, доповз до іншої частини дороги, швидку допомогу викликали люди, які були поруч. Коли приїхала швидка допомога, то вколола йому знеболююче, відвезли до лікарні. Його збив автомобіль марки «Mitsubishi-Pagero» білого кольору, в четвертому ряду смуг руху, водій сплатив вартість його окулярів, казав, що більш ніякої допомоги не буде, та що він особисто винний, що його збив автомобіль. Коли йому сигналив автомобіль синього кольору, він прискорився, пішов через пішохідний перехід, він не спілкувався по телефону, музику не слухав, його увагу ніщо не відкликало.

На підтвердження встановлених судом обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_13 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України свідчать також інші докази, надані стороною обвинувачення та дослідженні судом під час судового розгляду справи в порядку ст. 94 КПК України. Судом досліджені наступні докази:

- протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 05.07.2023 року;

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 001371, з якого вбачається, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент огляду, а саме: 05.07.2023 року о 14:45 годині, був в тверезому стані.

- постанова про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу від 06.07.2023 року, з якої вбачається, що автомобіль марки «Mitsubishi-Pagero» д.н.з. НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000876 від 06.07.2023 року;

- висновок експерта №23-3652 від 17.05.2023 р., з фото таблицею, з якого вбачається, що на момент експертного огляду, а відповідно і на момент ДТП, рульове управління, гальмівна система та ходова частина автомобіля Mitsubishi-Pagero р/н НОМЕР_2 , перебували в працездатному стані й могли виконувати задані функції при керуванні автомобілем, а отже були відсутні технічні несправності на досліджуваному автомобілі, які могли б привести до втрати курсової стійкості та керованості даного транспортного засобу.

- висновок експерта №23-3651 від 17.05.2023 р., з фото таблицею, з якого вбачається, що на автомобілі Mitsubishi-Pagero р/н НОМЕР_3 в передній частині визначається наявність слідів і пошкоджень, які можливо віднести до утвору їх у результаті контактування з об`єктом, який не має рівноміцних металу кромок, із залишенням характерних для контактування з тілом людини пошкоджень. Розподіл зазначених пошкоджень і ступінь їх виваженості характерно для наступного механізму контактування з пішоходами - контактування з пішоходом мало місце з передньою частиною автомобіля на висоті 71-106см від опорної поверхні та на відстані 15-75см від лівої бічної частини автомобіля направленістю спереду назад та зліва направо відносно продовжної осі автомобіля.

- висновок експерта №23-4660 від 25.09.2023 р., з фото таблицею, з якого вбачається, що швидкість руху автомобіля Mitanhichi Pagero р/ НОМЕР_4 була приблизно 72км/г. Водій автомобіля Mitsubishi-Pagero р/н НОМЕР_3 мав технічну можливість запобігти наїзд на пішохода шляхом виконання вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля Mitsubishi-Pagero р/н НОМЕР_3 не відповідали вимогам п.п.12.4, 12.9(6) та 18.4 Правил дорожнього руху України, однак невідповідність вимогам п. 18.4 ПДР, у даному випадку створювала необхідні і достатні умови для настання події і перебувала з ним у причинному зв`язку. Оцінка дій пішохода не вимагає застосування спеціальних технічних знань в галузі судової автотехніки і може бути проведена органом, що призначив автотехнічну експертизу, самостійно стосовно до вимог розділу 4 «Обов?язки і права пішоходів» Правил дорожнього руху України у сукупності з усіма матеріалами кримінального провадження і даного висновку.

- висновок експерта №1392 від 28.09.2023 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_11 малися наступні тілесні ушкодження: закритий осколковий перелом обох кісток правої гомілки в середній третині, черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, садна обличчя, тулуба та кінцівок. Вказані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, та могли бути отримані в умовах ДТП (контакту автомобіля, що рухається, з тілом пішохода). Враховуючі дані медичної документації слід вважати, що ушкодження виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені

05.07.2023 р. Перелічені ушкодження не були небезпечними для життя та складають єдиний морфологічний комплекс тілесних ушкоджень, які за критерієм тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день, згідно п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом N? 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.

-протокол огляду від 06.07.2023 року з фото таблицею, з якого вбачається, що проведено огляд компакт - диску DVD R, на якому записано файл відеозапису з камер відеспостереження, де зафіксовано факт ДТП від 05.07.2023 року на вулиці Фонтанська дорога місті Одесі.

-постанова про визнання та доручення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 06.07.2023 року, з якої вбачається, що компакт - диску DVD R, на якому записано файл відеозапису з камер відеспостереження, де зафіксовано факт ДТП від 05.07.2023 року на вулиці Фонтанська дорога місті Одесі, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № №0000876 від 06.07.2023 року.

Прокурор, який підтримує обвинувачення у зазначеному кримінальному провадженні в судовому засіданні відмовився від допиту свідка ОСОБА_14 , інші учасники кримінального провадження погодились з прокурором.

Судом в умовах повної змагальності процесу досліджені в повному обсязі всі докази, надані як обвинуваченням, захистом, можливість збирання інших доказів вичерпані, що визнано сторонами процесу, які підтвердили відсутність у них доповнень та інших доказів.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_13 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286КК України, учасники судового провадження не зверталися до суду з клопотанням про дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються, судом дослідженні письмові докази, допитано обвинуваченого ОСОБА_13 , потерпілого ОСОБА_11 , та досліджено заявлені цивільні позови по справі.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Прокурор ОСОБА_15 в судових дебатах зазначив, що під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що інкриміноване ОСОБА_13 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України вчинено обвинуваченим, що доведено належними доказами. Прокурор просив визнати обвинуваченого ОСОБА_13 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначити покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі передбаченим санкцією статті, з позбавленням права керувати транспортними засобами. Зазначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого ОСОБА_13 , і спів розмірності з вчиненим. Вирішити питання, щодо судових витрат, стягнення яких покласти на обвинуваченого ОСОБА_13 ..

Захисник ОСОБА_8 , в судових дебатах зазначили, що ОСОБА_13 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого його кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, щиро кається у скоєному, засудив свої дії внаслідок яких потерпілий отримав тілесні ушкодження.. Щодо кримінального покарання, то захисники просили при призначенні покарання врахувати наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: визнання провини, щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин, що ОСОБА_13 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, є пенсіонером, від явки у суд не ухилявся, таким чином захист вважає, що справедливим буде призначити ОСОБА_13 покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі передбаченому санкцією ч.1 ст. 286 КК України. Захисники просили відмовити у задоволенні позовних вимог потерпілого та його законного представника в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв`язку із їх необґрунтованістю.

Обвинувачений ОСОБА_13 в судових дебатах в повному обсязі визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, щиро кається у скоєному, просив вибачення за скоєний злочин, у нього не було умислу на його вчинення, просив його суворо не карати.

Представник потерпілого ОСОБА_16 в судових дебатах зазначив, що вина обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України доведена належними доказами, обвинувачений порушив ПДР внаслідок чого скоїв наїзд на потерпілого. Представник потерпілого ОСОБА_16 в судових дебатах просив в повному обсязі задовольнити вимоги заявлених цивільних позовів про стягнення с обвинуваченого та страхової компанії розмір матеріальної, моральної шкоди, судових витрат на користь потерпілого, та про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь ОСОБА_17 моральної шкоди та судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до статті 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з частиною 1 статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_13 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і дії ОСОБА_13 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 02.11.2021 року зазначив, що виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

При призначенні ОСОБА_13 покарання за ч.1 ст.286 КК України, суд враховує, що санкцією цієї статті передбачено покарання у виді штрафу до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. Обвинувачений ОСОБА_13 є пенсіонером, тому відносно нього згідно із ч.2 ст. 57, ч.3 ст.61 КК України, не може бути застосовані покарання у виді обмеження волі та виправних робіт. Покарання у виді арешту, за обставинами справи може бути занадто суворим покаранням з огляду на обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_13 , який раніше не судимий,на обліку у психіатра та нарколога не значиться, одружений, його вік та стан здоров`я, наявність обставин, що пом`якшують покарання, поведінку обвинуваченого, який висловив жаль с приводу вчиненого, усвідомив в повному обсязі всю протиправність своєї поведінки, вибачився перед потерпілим та його законним представником, приймаючі до уваги що ОСОБА_13 вчинив не умисний злочин, враховуючи вищезазначені обставини, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_13 покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі передбаченому санкцією ч.1 ст. 286 КК України, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_13 в виді штрафу, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Адвокат ОСОБА_16 звернувся до суду з цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_12 моральної шкоди та судових витрат, обґрунтовуючи вимоги, що діями обвинуваченого ОСОБА_13 причинено моральна шкоду, оскільки її син отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП, у зв`язку з чим вона, його мати, пережила душевні страждання з цього приводу, які оцінює в розмірі 250 000 гривень.

Відповідно до ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Цивільний позов заявлений ОСОБА_12 , яка є законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 про стягнення на її користь з ОСОБА_13 моральної шкоди в розмірі 250 000 гривень, задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_12 не є цивільним позивачем чи потерпілою у зазначеному кримінальному провадженні. Її процесуальний статус у кримінальному провадженні визначено, як законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_18 , тому будь - яка заподіяна шкода не підлягає стягненню в користь представника цивільного позивача.

Представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_19 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_11 моральної шкоди у розмірі 250 000 гривень.

Представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_19 звернувся до суду з позовом про стягнення з ПАТ «Українська Страхова Компанія КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНСГРУП» на користь потерпілого ОСОБА_11 , відшкодування шкоди завданої здоров`ю потерпілого на загальну суму 50 000 гривень.

Представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_19 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_13 та ПАТ «Українська Страхова Компанія КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНСГРУП» на користь потерпілого ОСОБА_11 , судові витрати в розмірі 50 000 гривень.

28.07.2025 року, представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_19 надав до суду письмові докази, щодо надання правничої допомоги потерпілому у розмірі 40 000 гривень, які просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 .

Потерпілий ОСОБА_11 в обґрунтування позову, посилається на положення ст. 1166, ст. 1167 ЦК України, та що в наслідок ДТП, йому були спричинені тілесні ушкодження. Він внаслідок отриманої травми не в змозі вести активний спосіб життя, позбавлений можливості приймати участь у навчанні на денній формі навчання, через постійні болі в нозі змушений приймати знеболювальне, лікарі неодноразово наголошували на тому, що внаслідок тяжкості отриманих травм потерпілий ОСОБА_11 навіть з врахуванням молодого віку який сприяє активні регенерації після травм, відновитись на 100 % не зможе. Наразі після недовготривалих навантажень на ногу виникають постійні ниючі болі, реабілітація, пов`язана з зростанням поломаних кісток вимагала встановлення апарату зовнішньої фіксації. Наявність такого апарата на нозі фактично дитини завдає не тільки фізичного болю, а й психологічного, оскільки для молодої не сформованої дитячої психіки таке щоденне видовище залишає слід на все життя. Після проходження певного періоду реабілітації апарат зовнішньої фіксації необхідно зняти, після чого в нозі лишаються отвори, через які і відбувалось встановлення апарату, шляхом свердління кісток, після чого виникає ще більше місць для болю та шрамів. Внаслідок отриманих травм потерпілий був змушений протягом тривалого часу знаходитись у стаціонарному відділенні лікарні, не маючи фізичної можливості забезпечити себе всіма звичайними людськими потребами, постійно звертаючись по допомогу до медичного персоналу та до батьків. В результаті вчинення протиправних дій ОСОБА_13 , окрім шкоди здоров`я потерпілого також було завдано суттєвої моральної шкоди у зв`язку з вчиненням кримінального злочину. Також, на теперішній час діє військовий стан, внаслідок чого стан позивача суттєво ускладнений та обтяжений постійними душевними хвилюваннями та відчуттям тривоги, внаслідок неможливості переміщуватись до укриття при оголошенні повітряної тривоги.

Представник «Українська Страхова Компанія КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНСГРУП» виклав в письмовому вигляді заперечення на цивільний позов про стягнення 50 000 гривень зі страхової компанії, на користь потерпілого ОСОБА_11 , в рахунок відшкодування шкоди завданої здоров`ю потерпілого, які додані до матеріалів кримінального провадження.

Також представник страхової компанії, зазначив, що вимоги щодо стягнення на надання первинної допомоги у розмір 50 000 грн. не доведені, не надано документів на підтвердження понесених витрат, у зв`язку з чим, їх стягнення безпідставне.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів провадження вбачається, що внаслідок ДТП вчиненого ОСОБА_13 потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим йому була заподіяна матеріальна та моральна шкода.

З матеріалів провадження вбачається, що між ОСОБА_13 та ПАТ «Українська Страхова Компанія КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНСГРУП», укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортирних засобів № 211937434 від 05.07.2023 року, згідно яким забезпеченим транспортним засобом був автомобіль «Mitsubishi-Pagero» д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно ст.3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.22 даного Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 29.06.2022р.( справа №477/874/19), шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що розгляд справи здійснюється лише на підставі доказів, наданих сторонами відповідно до принципу диспозитивності та не допускається розгляд справи поза межами заявлених позовних вимог.

Всупереч наведеним положенням закону, потерпілим не було надано належних доказів, які б обґрунтовували заявлений розмір шкоди у розмірі 50 000 гривень, завданий здоров`ю потерпілого ОСОБА_20 .

Так, в цивільному позові зазначено, що в ході медичного обстеження та лікування потерплим були понесені витрати на загальну суму 25 000 гривень, але сума не підтверджена належними доказами. До позову не надані чеки про сплату послуг, чеки на придбання лікарських засобів, призначення лікаря.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити потерпілому ОСОБА_21 у задоволенні позову в цій частині, у зв`язку із відсутністю належних доказів обґрунтованості понесених витрат на лікування.

В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_13 моральної шкоди в розмірі 250 000 гривень на користь потерпілого ОСОБА_11 , суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).

Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен при вирішенні суперечок про його цивільні права і обов`язки має право на справедливий і відкритий розгляд в перебігу розумного терміну судом, встановленим законом. При цьому застосовується практика Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструмент функціонування Конвенції, яка є частиною національного законодавства.

Окрім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 15.12.2020 (справа №752/17832/14-ц).

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, він змушений був змінити свій звичний спосіб життя, оскільки тривалий час провів у лікувальному закладі, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення і т. ін.), враховує стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті та інші обставини.

Вимоги позову потерпілого ОСОБА_18 , на думку суду, є обґрунтованими, такими, що випливають з емоційних переживань потерпілого ОСОБА_18 , у зв`язку з протиправним ушкодженням його здоров`я, яке (ушкодження) характеризується суттєвими обмеженнями в реалізації рухових здібностей та містить ризики для повноцінної життєдіяльності особи.

Також, суд до уваги і вік потерпілого, який є неповнолітнім, що посилює глибину переживань потерпілого та свідчить про певні труднощі в поновленні звичного способу життя і можливості підтримувати власну життєдіяльність на гідному рівні в подальшому.

Враховує суд у відповідності до ст. 1193 ЦК України і майновий стан обвинуваченого, який є пенсіонером, на його утриманні перебуває дружина, яка також є пенсіонеркою, та має ряд тяжких захворювань.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що сума у 100 000 грн. у відшкодування моральних страждань потерпілого, які належить стягнути на його користь з цивільного відповідача ОСОБА_13 , є такою, що ґрунтується на засадах розумності, виваженості та справедливості, а також є домірною глибині емоційних страждань потерпілого ОСОБА_11 .

Згідно з ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати на правову допомогу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.

Згідно з до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями частини 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.ст. 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги, суду надано копію Договору про надання правової допомоги №130/23 від 02.11.2023 року, копію квитанції про сплату послуг №1ХОН-8ВА8-К7Н5-21К4 від 28.07.2025 року.

Отже, з урахуванням принципу співмірності, складності кримінального провадження, часу витраченого адвокатом для виконання правничих послуг, наданих потерпілій стороні, їх обсягу, суд, вважає, що з обвинуваченого на користь законного представника потерпілого ОСОБА_11 - ОСОБА_12 , яка сплатила послуги адвоката ОСОБА_10 , необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу, здійснену адвокатом в розмірі 40 000 гривень, що є доведеним, обґрунтованим та співмірним зі складністю цього провадження, наданим адвокатом обсягом правничих послуг, й буде відповідати критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати стягнути з ОСОБА_13 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.100,124,126,128,129, 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395, 615 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_13 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь держави, витрати на проведення експертизи Висновок експерта №23-3651 від 17.05.2023 у розмірі 1194 гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь держави, витрати на проведення експертизи №23-3652 від 17.05.2023 р. у розмірі 1194 гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь держави, витрати на проведення експертизи №23-4660 від 25.09.2023 р. у розмірі 2389 гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь держави, витрати на проведення експертизи №23-4660/1 у розмірі 2867 гривень 76 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_13 на її користь моральної шкоди у розмірі 250 000 гривень, судові витрати у розмірі 50 000 гривень, залишити без задоволення.

Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_13 на його користь моральної шкоди у розмірі 250 000 гривень, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 100 000 (ста тисяч) гривень.

Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_13 судові витрати на правову допомому у розмірі 40 000 гривень, задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_13 судові витрати у розмірі 40 000 гривень, на користь ОСОБА_12 , яка як законний представник потерпілого ОСОБА_11 сплатила грошові кошти за правову допомогу.

Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення з ПАТ «Українська Страхова Компанія КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНСГРУП» на його користь, відшкодування шкоди, завданою здоров`ю у розмірі 50 000 гривень, залишити без задоволення.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1