Справа № 362/3404/25
Провадження № 1-кс/362/331/25
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2025 року

слідчий суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю заявника адвоката ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у місті Василькові Обухівського району Київської області клопотання адвоката ОСОБА_3 в порядку статті 206 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із клопотанням в обґрунтування якого зазначив, що відносно його підзахисного обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вказуючи на те, що його підзахисний всупереч вимогам спеціального закону перебуває в ІТТ, посилаючись на відповідні положення КПК України, заявник просить зобов`язати уповноваженого слідчого в даному кримінальному провадженні забезпечити додержання прав підозрюваного шляхом його переведення із ІТТ до ДУ «Київській слідчий ізолятор».

Заявник і захисник підозрюваного в судовому засіданні підтримали вимоги клопотання та просили задовольнити його вимоги з викладених у ньому підстав.

Підозрюваного в судове засідання не доставлено.

Слідчий і прокурор в судове засідання не прибули.

Прокурор не повідомив суду про причини свого неприбуття.

Вислухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступних висновків.

Ухвалою від 01.05.2025 року слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, по кримінальному провадженню № 120 251 100 000 002 78 від 03.04.2025 року обрано запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_5 із правом внесення застави.

Станом на час постановлення даного судового рішення підозрюваний утримується в Ізоляторі тимчасового тримання № 7 (м. Васильків Обухівського району Київської області).

Вирішуючи клопотання по суті, слідчий суддя враховує наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог статті 11 КПК України під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

При цьому, у статті 28 Конституції України зазначається про те, що кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.

Аналогічна позиція дублюється і у статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

У даному випадку підозрюваний утримується під вартою на підставі вмотивованого рішення суду про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто не є особою, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили чи не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Як вбачається з аналізу вказаної норми Закону, Ізолятор тимчасового тримання не входить до переліку установ для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою.

Крім цього, у відповідності до п. 2.1. розділу 2 Правил внутрішнього розпорядку в Ізоляторах тимчасового тримання органів внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 02.12.2008 року № 638, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 лютого 2009 року за № 137/16153 ІТТ є спеціальними установами для роздільного тримання: осіб, затриманих за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; осіб, затриманих на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання з метою приводу; осіб, стосовно яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 3 діб (якщо доставляння ув`язнених до слідчого ізолятора (далі - СІЗО) у цей період неможливе через віддаленість або відсутність належних шляхів сполучення, вони можуть утримуватись в ІТТ не більше 10 діб); засуджених, які прибули із СІЗО та установ виконання покарань у зв`язку з розглядом справи в суді або проведенням з ними слідчих (розшукових) дій; адміністративно арештованих - за відсутності спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту.

Натомість, прокурором не надано суду будь-яких доказів того, що в ІТТ (м. Васильків) із підозрюваним проводять слідчі дії в даному кримінальному провадженні.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на обставини необхідності надання підозрюваному медичної допомоги про що останній зазначає у своїх заявах.

Крім того, органом досудового розслідування не наведено жодних виключних обставин, які б свідчили про необхідність утримання підозрюваного саме в ІТТ або перешкоджали б його переведенню до слідчого ізолятора Державної кримінально-виконавчої служби України.

У зв`язку із цим, слідчий суддя, виходячи із загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини, вважає необхідним вжити заходи для захисту прав особи підозрюваного який утримується під вартою.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про існування правових підстав визначених статтею 206 КПК України для постановлення ухвали про зобов`язання відповідного слідчого органу забезпечити додержання прав підозрюваного в даному кримінальному провадженні.

Проте, ухвала слідчого судді не містить назви конкретної установи в якій визначено утримувати підозрюваного, а тому й відсутні підстави для вжиття заходів щодо його переведення саме до ДУ «Київській слідчий ізолятор» як того просить адвокат в прохальній частині клопотання.

За таких обставин, клопотання є часткового обґрунтованим та підлягає задоволенню в обсязі визначеному слідчим суддею.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 3, 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статтями 206, 369, 372 КПК України,

У Х В А Л И В:

Частково задовольнити клопотання.

Зобов`язати уповноваженого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області по кримінальному провадженню № 120 251 100 000 002 78 від 03.04.2025 року забезпечити додержання прав підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом його переведення із Ізолятора тимчасового тримання № 7 Головного управління Національної поліції в Київській області до слідчого ізолятора Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до статті 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Відмовити в задоволенні решти вимог клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

Дата складення повного судового рішення 12 травня 2025 року.