ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №638/5685/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1261/25
Категорія: ч.ч.1, 2 ст.360, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

-обвинуваченого ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові, в режимі відеоконференції, судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 квітня 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова задоволено та продовжено до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 червня 2025 року включно, без зміни розміру застави, встановленої у розмірі 66 616,00 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати, призначити щодо нього судово-медичну експертизу, обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений послався на те, що:

-суд першої інстанції не прийняв до уваги, що він має матір похилого віку, яка хворіє і потребує догляду;

-стороною обвинувачення не надано інформації щодо його стану здоров`я, а саме того, що він має хронічні захворювання епілепсію, гепатит та ВІЛ, наразі його стан здоров`я погіршився і він потребує медичне обстеження та лікування;

-він провину свою визнав, не має наміру переховуватись від суду, не буде незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, знищувати або ховати будь-які речі, які мають істотне значення для встановлення обставин даного кримінального провадження, а також не буде вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор, будучи повідомленим про дату, час та місце судового засідання належним чином, заяв, клопотань про відкладення судового засідання чи про свою обов`язкову участь не подавав, в судове засідання не з`явився.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень: кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.360 КК України, нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.360 КК України, тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, за які може бути призначено покарання до 8 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_6 обвинувачується в умисному пошкодженні телекомунікаційної мережі, яке спричинило зупинення надання телекомунікаційних послуг, вчиненому повторно, у таємному викраденні чужого майна, а також замаху на нього, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану та збройної агресії Російської Федерації, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Посилання обвинуваченого на те, що він має хвору матір похилого віку, провину свою визнав, не має наміру переховуватись від суду, не буде незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, знищувати або ховати будь-які речі, які мають істотне значення для встановлення обставин даного кримінального провадження, а також не буде вчиняти інші кримінальні правопорушення, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Посилання обвинуваченого на існування у нього ряду захворювань, які є підставою для його звільнення з-під варти, на даний час не можуть бути прийнятими до уваги.

Так, аналізуючи спільний Наказ Міністерства Юстиції України та Міністерства Охорони Здоров`я України від 10.02.2012 року №239/5/104, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені положення відносяться до осіб, які відбувають покарання, тобто коли судовий розгляд закінчений постановленням вироку, який набрав законної сили.

У цьому провадження стосовно ОСОБА_6 триває судовий розгляд та вирок ще не постановлений, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості звільнити ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання, скільки останній не є засудженим.

Разом з цим, колегія суддів роз`яснює, що обвинувачений не позбавлений процесуальної можливості звернутись із клопотанням до суду першої інстанції щодо проведення судової медичної експертизи для встановлення його стану здоров`я і необхідності отримання відповідного висновку експертів.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Звернути увагу адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» за необхідності забезпечити проведення медичного обстеження для встановлення стану здоров`я та за необхідності проведення необхідного лікування обвинуваченого ОСОБА_6 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: