КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3886/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року про відмову у арешті майна у кримінальному провадженні №0000162 від 18.04.2022 за підозрою ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 5 статті 191 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 111-1, ч. 5 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року залишено без задоволення клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000162, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.04.2022 року, у якому прокурор просить накласти арешт на корпоративні права у вигляді 100 (сто) % статутного капіталу ТОВ «ШОЛЬЦ-ТРАНС» (, м. Львів, вул. Квітова, 10) вартістю 20 000 000 грн., які на праві власності належать ТОВ «МІК «АКСІМА» ().

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 подав до суду апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою повністю задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на вищевказане майно.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що оскаржена ухвала слідчого судді є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду.

Від представника власника майна - адвоката ОСОБА_10 надійшли до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника власника майна - адвоката ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, головним слідчим управлінням Служби безпеки України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022 року за підозрою ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 5 статті 191 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 111-1, ч. 5 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що переслідуючи ідеї власного збагачення, ОСОБА_7 розробив протиправний механізм експорту з території України до рф нових транспортних засобів відомих світових брендів, для їх продажу на митній території держави-агресора.

Розуміючи, що одноосібно він не зможе досягти поставленої мети, ОСОБА_7 , використовуючи наявність у нього фактичного управлінського контролю над низкою суб`єктів господарювання, вирішив залучити до її реалізації (в якості співвиконавців) найманих працівників вказаних підприємств, а саме: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (керівник ТОВ «ШОЛЬЦ-Транс» () та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (керівник ТОВ «ВІТАЛ-Х» (), а також інших невстановлених на теперішній час осіб.

Крім того, проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що до описаної вище схеми протиправного експорту автівок було залучено ряд суб`єктів господарювання, в т.ч. ТОВ «ШОЛЬЦ-Транс» ().

Постановою слідчого від 02.04.2025 року корпоративні права у вигляді 100 (сто) % статутного капіталу ТОВ «ШОЛЬЦ-ТРАНС» (, м. Львів, вул. Квітова, 10) вартістю 20 000 000 грн., які на праві власності належать ТОВ «МІК «АКСІМА» () визнано речовими доказами у вищезазначеному кримінальному провадженні.

Встановлено, що ТОВ «ШОЛЬЦ-ТРАНС» зареєстроване як юридична особа 27.04.2010 року. Власником ТОВ «ШОЛЬЦ-ТРАНС» () до березня 2025 року являлась ОСОБА_12 (колишня дружина ОСОБА_7 ), наймані працівники, окрім директора ОСОБА_11 - відсутні.

04.04.2025 прокурор першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, у якому просить накласти арешт на корпоративні права у вигляді 100 (сто) % статутного капіталу ТОВ «ШОЛЬЦ-ТРАНС» (, м. Львів, вул. Квітова, 10) вартістю 20 000 000 грн., які на праві власності належать ТОВ «МІК «АКСІМА» () з метою забезпечення збереження речових доказів в даному кримінальному провадженні.

29.04.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва клопотання прокурора залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя виходив з того, що матеріалами, доданими до клопотання прокурора, не підтверджено та прокурором в судовому засіданні не доведено, що дане майно містить відомості, які можуть слугувати доказами у даному кримінальному провадженні або мають відношення до нього та існує необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі на кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках, чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність стороною обвинувачення відповідності вказаного майна критеріям, викладеним у ст. 98 КПК України.

Так, слідчий суддя правильно зауважив про формальний характер постанови слідчого про речові докази, копія якої долучена до матеріалів клопотання, яка також не містить посилання на конкретні критерії, визначені статтею 98 КПК України, яким нібито відповідають корпоративні права ТОВ «ШОЛЬЦ-ТРАНС».

Слідчим суддею при вирішенні клопотання прокурора про арешт майна не встановлено доказів, як і не надано таких даних прокурором у судовому засіданні, які б свідчили про необхідність застосування такого виду обмеження права власності з метою уникнення негативних наслідків для кримінального провадження, а відтак колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора.

Доводи апеляційної скарги прокурора відхиляються колегією суддів, з огляду на те, що прокурор не навів обставин, які б могли бути підставами для накладення арешту, а також того, що корпоративні права у вигляді 100 (сто) % статутного капіталу ТОВ «ШОЛЬЦ-ТРАНС» (, м. Львів, вул. Квітова, 10) вартістю 20 000 000 грн., які на праві власності належать ТОВ «МІК «АКСІМА» () були знаряддям та/або предметом вчинення кримінального правопорушення, набуті кримінально протиправним шляхом, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, у клопотанні прокурора відсутні доводи і про те, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до настання таких наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, оскільки наведені твердження прокурора в клопотанні належним чином необґрунтовані та невмотивовані.

Відтак, доводи апеляційної скарги є недоведеними та не можуть слугувати безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_13

Судді:

ОСОБА_14 ____________