Справа № 755/8663/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" серпня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19» кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000978 від 20.03.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до вимог п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України раніше не судимого, якому повідомлено про підозру Львівським районним управлінням поліції №1 ГУ НП у Львівській області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні, за фактом якого було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000999 від 21.05.2025 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів: ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 (дистанційно),

В С Т А Н О В И В:

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник умисел на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - МДМА (3,4-метилендіоксиметафмфетамін) для власного вживання без мети збуту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини обіг якої заборонено - PVP та особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - МДМА (3,4-метилендіоксиметафмфетамін), для власного вживання без мети збуту, ОСОБА_3 , у невстановлену досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 20.03.2025 20 години 11 хвилин, перебував за адресою: АДРЕСА_1, де знайшов та підняв із землі два зіп пакети з кристалічною речовиною всередині, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP та один зіп-пакет з п`ятьма таблетками овальної форми рожевого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - МДМА (3,4-метилендіоксиметафмфетамін), тим самим незаконно придбавши, без мети збуту, вказані психотропні речовини, обіг якої заборонено.

Після чого, роздивившись їх вміст, ОСОБА_3 впевнився, що у двох зіп-пакетах дійсно міститься особливого небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP, а в одному зіп пакеті особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - МДМА (3,4-метилендіоксиметафмфетамін), та поклав їх до своєї сумки чорного кольору, таким чином ставши незаконно зберігати при собі, для власного вживання, без мети подальшого збуту, особливо небезпечні психотропні речовини, обіг якої заборонено.

У подальшому, 20.03.2025 о 20 годині 12 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1, працівниками поліції затримано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в період часу з 21 години 10 хвилин до 21 години 15 хвилин проведено особистий обшук останнього, у ході якого в останнього вилучено два поліетиленові зіп-пакети з кристалічною речовиною, що містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 55,507 г. та один зіп-пакет з п`ятьма таблетками овальної форми рожевого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - МДМА (3,4-метилендіоксиметафмфетамін), загальною масою 0,902 г., які ОСОБА_3 , незаконно придбав та зберігав при собі, для власного вживання без мети збуту.

Після цього, 20.03.2025 в період часу з 21 години 47 хвилин до 22 години 12 хвилин проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_3 , а саме квартири АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, що містить в своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 0,651 г., яку ОСОБА_3 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці придбав для власного вживання, без мети збуту та незаконно зберігав за місцем свого проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_2 , для власного вживання без мети збуту.

PVP, згідно зі Списком №2 «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» в Таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770, віднесений до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

Згідно наказу МОЗ України №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу», кримінальна відповідальність за придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини - PVP, в особливо великих розмірах настає в тому разі, коли таке придбання та зберігання перевищує вагу зазначеної в таблиці граничної величини, а саме: 15,0 г.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання психотропної речовини, без мети збуту, в особливо великих розмірах.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив вищевикладені обставини його скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що 20.03.2025 року ввечері він перебував за адресою: АДРЕСА_1, де знайшов на землі два зіп-пакети з кристалічною речовиною всередині та один зіп-пакет з п`ятьма таблетками овальної форми рожевого кольору, після чого переконавшись, що в них міститься психотропна речовина - PVP та особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - МДМА, поклав їх до своєї сумки чорного кольору та вирушив далі у власних справах. В подальшому, в цей же день поблизу місця події він був затриманий працівниками правоохоронного органу, яким у присутності понятих добровільно видав зазначені психотропні речовини. Окрім того, 20.03.2025 року він разом з працівниками правоохоронного органу прибув за місцем його проживання, де в ході обшуку було виявлено та вилучено порошкоподібну речовину білого кольору, що містить в своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, яку він зберігав з метою власного вживання без мети збуту. Зазначив, що щиро кається у вчиненому, зрозумів протиправність вчинених ним дій в рамках правового суспільства та небезпечність наркоманії як для особистого здоров`я, так і здоров`я населення в цілому.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даних злочинів, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, а саме - у вчиненні незаконного придбання, зберігання психотропної речовини, без мети збуту, в особливо великих розмірах.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, стан здоров`я (має захворювання імунодефіциту людини), не є інвалідом І чи ІІ групи, неодружений, спосіб життя, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій. Врахувавши вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у межах санкції частини третьої статті 309 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті.

Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24.10.2019 року ОСОБА_3 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становило 850 грн.

В подальшому, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.02.2020 року за клопотанням уповноваженого органу пробації зазначене покарання було замінено на покарання у виді громадських робіт на строк 50 годин. Станом на 19.06.2025 року покарання у виді громадських робіт ОСОБА_3 не відбуто.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк 2 роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Тобто, дворічний строк давності виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 26.10.2019 року з дня набрання ним чинності 26 листопада 2019 року сплив 26 листопада 2021 року.

Водночас суд бере до уваги, що ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК не притягувався, матеріали кримінального провадження не містять даних про його ухилення від відбування покарання, призначеного попереднім вироком, а тому відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування ч. 3 ст. 80 КК.

Зокрема, редакція ч. 3 ст. 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання під час застосування ч. 3 ст.80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

У зв`язку із чим суд приходить до висновку, що лише несплата засудженим суми штрафу в певний строк або невідбуття громадських робіт самі по собі не свідчать про ухилення його від відбування таких покарань (постанова колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 21.11.2022 року у справі № 754/17643/21).

Закінчення встановлених у частинах 1, 2 статті 80 КК строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому цим вироком покарання, з врахуванням положень частин третьої та четвертої цієї статті.

Покарання, строк давності виконання якого сплив відповідно до положень ст. 80 КК, не може бути приєднано до покарання, призначеного за новим вироком, при вирішенні питання про призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до статті 71 КК.

У зв`язку із вищевикладеним, строки давності виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 24.10.2019 року закінчилися, внаслідок чого ОСОБА_3 у відповідності до ч. 2 ст. 90, п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК визнається таким, що не має судимості, а отже у суду відсутні підстави для застування положень ч. 1 ст. 71 КК України і призначення покарання обвинуваченому за сукупністю вироків.

Вказана правова позиція суду є релевантною до правової позиції Верховного Суду, яка віднайшла своє відображення у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10.02.2025 року у справі № 229/207/24.

При цьому, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 , під час даного судового розгляду, яке перебувало на стадії доповнень та клопотань, був повідомлений про підозру Львівським районним управлінням поліції №1 ГУ НП у Львівській області за вчинення нового кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за фактом якого було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000999 від 21.05.2025 року, та обрано ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19». Зі слів обвинуваченого підставою затримання послугувало проведення працівниками правоохоронних органів обшуку за місцем його проживання та вилучення певної кількості психотропних речовин, які він знову ж таки зберігав для власного вживання. Вказана поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 , на думку суду, свідчить про систематичність вчинення обвинуваченим тотожних кримінальних правопорушень та неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень) як ним самим так і іншими особами.

Дане остаточне покарання (позбавлення волі), на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання, а саме: з 20.03.2025 року по 22.03.2025 року, та зарахувати на підставі ч. 7 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 22.03.2025 року по 19.05.2025 року включно.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання заходів забезпечення кримінального провадження вирішено, згідно положень ст. 174 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід в рамках вказаного кримінального провадження, під час судового розгляду, до обвинуваченого не застосовувався.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 20.03.2025 року по 22.03.2025 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі, та зарахувати на підставі ч. 7 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 22.03.2025 року по 19.05.2025 року включно, із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення експертних досліджень в сумі 9 948 (дев`ять тисяч дев`ятсот сорок вісім) гривень 75 коп., а саме:

- за проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/111-25/17344-НЗПРАП від 21.03.2025 року в сумі 1193 гривні 85 копійок;

- за проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/111-25/18388-НЗПРАП від 28.03.2025 року в сумі 2387 гривень 70 копійок;

- за проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/111-25/18381-НЗПРАП від 01.04.2025 року в сумі 3183 гривні 60 копійок;

- за проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/111-25/18384-НЗПРАП від 01.04.2025 року в сумі 3183 гривні 60 копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2025 року, на вилучене 20.03.2025 під час проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, а саме на: залізні магніти, які поміщено до спец. пакету ICR012004; мобільний телефон марки «Sony», який поміщено до спец. пакету ICR012007 - скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- мобільний телефон марки «Sony», який поміщено до спец. пакету ІСR0120007, предмети схожі на магніти, які було поміщено до спецпакету ІСR0120004, ключі, які було поміщено до спецпакету ІСR0120002 - повернути ОСОБА_3 ;

- зв`язку ключів, які поміщено до спецпакету CRI007354 - залишити у володінні ОСОБА_3 ;

- зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору всередині, який було поміщено до спецпакету ІСR0120006 (який після проведення експертизи перезапаковано та поміщено до експертного спецпакету 1095131), один зіп-пакет з кристалічною речовиною всередині, який було поміщено до спецпакету ІСR0120005 (який після проведення експертизи перезапаковано та поміщено до експертного спецпакету 3599410), один поліетиленовий пакет з рожевими пігулками всередині у кількості 5 шт., які було поміщено до спецпакету ІСR0120003 (який після проведення експертизи перезапаковано та поміщено до експертного спецпакету 0022973), один зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, який було поміщено до спецпакету CRI007346 (який після проведення експертизи перезапаковано та поміщено до експертного спецпакету 0023166) - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а засудженим який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, захиснику та направити обвинуваченому.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя