Справа № 453/307/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/533/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 23.04.2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Верхня Рожанка Стрийського району Львівської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, такого, що на диспансерних обліках у лікарів нарколога та психіатра КНП Сколівської міської ради «Сколівська центральна лікарня» не перебуває, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, у званні солдат, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Вирішено питання речових доказів та арештованого майна.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_6 , якого 06.06.2024 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року за № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було призвано на військову службу за мобілізацією й направлено для її проходження до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, будучи військовослужбовцем, у званні солдат, всупереч вимогам статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, згідно з котрими він зобов`язаний неухильно дотримуватись Конституції та Законів України, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, 06.12.2024 року близько 20:25 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем їх з дружиною ОСОБА_9 спільного проживання, що по АДРЕСА_1 , під час конфлікту з останньою, на ґрунті раптово виниклих ревнощів, розуміючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, з метою завдання тілесних ушкоджень, наніс їй один удар ножем в область живота, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді пошкодженої тонкої, товстої кишки та брижі. У результаті таких своїх протиправних умисних дій, обвинувачений ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент заподіяння.

На вказаний вирок захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок Сколівського районного суду Львівської області від 23.04.2025 року. Застосувати до ОСОБА_6 статтю 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробувальним терміном строком на 3 (три) роки.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що покарання , призначене судом першої інстанції є надто суворим. кримінальне провадження щодо нього підлягає закриттю, оскільки злочин є незакінченим. Наголошує, що обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, з`явився зі знанням до правоохоронних органів, безпосередньо після вчинення злочину надавав потерпілій першу медичну допомогу, вибачився перед потерпілою, яка його пробачила та просила суд суворо не карати його, обвинувачений є діючим військовослужбовцем, на диспансерних обліках у лікарів нарколога та психіатра КНП Сколівської міської ради «Сколівська центральна лікарня» не перебуває, він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відтак є підстави застосувати до ОСОБА_6 положення статті 75 КК України та призначення покарання зі звільненням від відбування покарання з випробувальним терміном.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалось судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_6 визнав винуватість, відтак суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується і не може бути оскаржено.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке, згідно положення ст. 12 КК України, є тяжким злочином, характеризуючі дані на обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліках у психо-, наркологічному диспансерах не перебуває, являється військовослужбовцем, неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні немає. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та сприяння у розкритті злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням наведених обставин, які суд першої інстанції належним чином врахував, а також позиції потерпілої ОСОБА_9 , яка просила обвинуваченого ОСОБА_6 суворо не карати, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, - у вигляді позбавлення волі на мінімально визначений санкцією вказаної статті строк 5 років. Таке покарання є достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень та не є надто тяжким, як на цьому наголошує адвокат у апеляційній скарзі. Дане покарання повністю відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Підстав для застосування положень статей 69 чи 75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів не вбачає.

Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 листопада 2023 року справа N641/1067/23, суд першої інстанції дійшов вірного переконання, що необхідною і достатньою мірою покарання для перевиховання обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів може бути покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду, так як є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не підлягає до задоволення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Ввирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Сколівського районного суду Львівської області від 23.04.2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою - у той самий строк з дня отримання копії такого рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4