Справа № 503/338/25
Провадження № 1-кп/503/69/25
УХВАЛА

Іменем України

07 травня 2025 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження) за участю адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 клопотань прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження дії обов`язків у зв`язку із внесенням застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001144 від 09.09.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Одеської області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_3 , не працюючого, раніше не судимого в розумінні ст.89 КК України, на даний час притягується до кримінальної відповідальності Приморським районним судом міста Одеси за ч.2 ст.185 КК України та Ширяївським районним судом Одеської області за ч.1 ст.309 та ч.2 ст.310 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Республіки Вірменія, громадянина Республіки Вірменія, проживаючого в АДРЕСА_4 , не працюючого, раніше неодноразово засудженого, на даний час притягується до кримінальноївідповідальності Приморським районним судом м. Одеса за ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кодимського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 та ч.1 ст.309 КК України, яким до трьох обвинувачених було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Обвинувачений ОСОБА_4 вніс визначений судом розмір застави та був звільнений з-під варти, з покладенням на нього попередньо встановлених обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посилаючись на те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України.

Прокурор вважає, що у зазначеному випадку метою продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання підвартою стосовно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є забезпечення виконання останніми, покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду під впливом тяжкості покарання, що їм загрожує у випадку визнання їх винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень; незаконно впливати на свідків шляхом їх схиляння до зміни показів в рамках данного кримінального провадження або взагалі відмови від надання показів; вчиняти інші кримінальні правопорушення, враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на даний час притягуються до кримінальної відповідальності за вчинення інших злочинів. Крім того, обвинувачені можуть іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

З огляду на вищевикладене, прокурор просив задовольнити клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 12.05.2025 року та визначити обвинуваченим заставу, як вид альтернативного запобіжного заходу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із покладенням на них обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Крім того, прокурор подав до суду клопотання, у якому він у зв`язку із внесенням обвинуваченим ОСОБА_4 встановленого розміру застави, визначеним ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 14.03.2025 року відповідних обов`язків, термін дії яких закінчується 12.05.2025 року, просить суд покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатись з населеного пункту за місцем проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або роботи, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і вїзд в Україну та утримуватись від спілкування із свідками та іншими учасниками данного кримінального провадження. Клопотання обґрунтовує тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,3,4, 5 ч.1 ст.177 КПК України. На думку прокурора, у зазначеному випадку метою покладення на обвинуваченого ОСОБА_4 вищевказаних обов`язків, є запобігання спробам переховуватися від суду під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, прокурор зазначив, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, які були допитані під час досудового розслідування, з метою примусу останніх змінити покази на його користь у спосіб вмовлянь, погроз або підкупу. Також, прокурор вважає, що існує ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 іншого аналогічного кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню у спосіб невиконання або неналежного виконання обов`язків.

У судовому засіданні прокурор подані ним клопотання підтримав та просив їх задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечувала проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, посилаючись на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які він посилається, на доказах наявність ризиків не ґрунтується, а є лише припущенням прокурора. Крім того, захисник вважає, що визначений прокурором розмір застави є необґрунтованим та не помірним для обвинуваченого. Просила суд, з врахуванням поганого стану здоров`я обвинуваченого, змінити запобіжний захід у вигляді тримання підвартою на більш м`який у вигляді домашнього арешту, а у разі вирішення судом залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінмумів для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та додав, що має поганий стан здоров`я та на даний час перебуває у медичному відділенні в умовах СІЗО. Крім того, обвинувачений зазначив, що має на утриманні рідну неповнолітню дитину, однак батьківство щодо неї рішенням суду ще не встановлено.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечували проти продовження дії обов`язків у зв`язку із внесенням розміру застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечувала проти застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. в тому числі щодо впливу на свідків, які в даному кримінальному провадженні відсутні, оскільки є ухилянтами та на даний час проходять службу в ЗСУ. Крім того, вона вказала, що обвинувачений хворіє на гепатит «С» та ВІЛ-інфекцію.Також захисник зазначила, що ОСОБА_5 є раніше не судимим, враховуючи, що по обвинувальному акту, що знаходиться в провадженні інших судів, жодних вироків у таких кримінальних провадженнях судом ще не ухвалено. А тому просила застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту та зменшити розмір застави, враховуючи, що попередньо визначений прокурором розмір застави є непомірним для обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та додав, що дійсно страждає на «ВІЧ» та отримує в умовах СІЗО терапевтичний курс лікування пігулками.

Заслухавши думку учасників процесу, за присутності перекладача ОСОБА_10 , дослідивши всі клопотання, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Кодимського районного суду Одеськоїобласті від 14.03.2025 року було застосовано до всіх обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 травня 2025 року включно. Обвинувачений ОСОБА_4 вніс визначений судом розмір застави та був звільнений з-під варти, з покладенням на нього попередньо встановлених обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК України.

Термін тримання під вартою та покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків у зв`язку із внесенням застави спливає у межах судового розгляду данного кримінального провадження.

Отже, існує необхідність розглянути клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів обвинуваченим на даній стадії судового провадження у вказаному кримінальному провадженні.

Щодо підстав продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Як роз`яснив Вищийспеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 листа №511-550/0/4-13 від 4 квітня 2013 року, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи та причин, про якій деться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко протиУкраїни» від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження.

Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більшм`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваногозлочину;підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, щосаме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою;характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко протиУкраїни» від 10 лютого 2011 року, рішення «ЛабітапротиІталії» від 06.04.2000 р., рішення«ЛетельєпротиФранції» від 26.06.1991 р.).

У рішенні по справі «W протиШвейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкостізлочинумає свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) може ухилятись від слідства (суду).

Щодо обґрунтованості підозри.

Суд звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на 07.05.2025 року стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Із змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.332 та ч.1 ст.309 КК України. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України. В обвинувальномуактізокрема викладене формулювання обвинувачення та фактичні обставиникримінального правопорушення.

Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення судового розгляду, який ще не розпочався, не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, якіздатніпереконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованих кримінальних правопорушень. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупностіотриманих доказів визначає, що причетність обвинувачених до вчинених інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо них запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозусу спільству.Суд,оцінюючи вірогідністьтакої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високуступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України. В свою чергу, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.Таке кримінальне правопорушення є тяжким та передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. На думку суду, ризик, передбачений п. 1 ч. 1ст. 177 КПК України, з моменту застосування цього запобіжного заходу не зменшився і не відпав та полягає у вірогідності переховування обвинувачених від суду з метою уникнення покарання у разі визнання їх винними у вчиненні тяжкого злочину. Також, суд погоджується із доводами прокурора щодо наявності ризику вчинення обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень та ризику щодо незаконного впливу на свідків, оскільки на даний час судовий розгляд в даному кримінальному провадженні ще не розпочато та докази судом на даний час ще не досліджувались.

Встановлено, що запобігання ризикам переховування обвинувачених від суду та запобігання вчинення вищевказаними обвинуваченими нових злочинів становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства та забезпеченні правопорядку. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовупродовження строку дії запобіжного заходу у виглядітримання під вартою.

Отже, суд вважає, що існуютьризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 статті 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження продовження строку дії запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

З огляду на це, суд вважає допустимим продовжити вищевказаним обвинуваченим строк дтримання під вартою.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Разом з тим, матеріали судового провадження не містять жодної належної медичної документації щодо незадовільного стану здоров`я обох обвинувачених та їх неможливості утримання в умовах СІЗО за таких обставин, а також наявності на утриманні обвинуваченого ОСОБА_6 неповнолітньої рідної дитини.

Так, дійсно з наданого захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_8 листа-відповіді №393-ЦА-25 від 06.03.2025 року «Щодо надання інформації стосовно стану здоров`я ОСОБА_5 » за підписом в.о. заступника директора ДУ «Центр охорони здоров`я Державноїкримінально-виконавчоїслужбиУ країни» ОСОБА_12 вбачається, що ОСОБА_5 страждає на хронічне захворювання та отримує специфічне лікування у повному обсязі в умовах СІЗО. На вірусний гепатит С та туберкульоз легень ОСОБА_5 не страждає. На даний час ОСОБА_5 має задовільний стан здоров`я.

Крім того, відповідно до медичної довідки №10/ОММЧ-21-25-вн від 14.01.2025 року за підписом завідувача Одеської міської медичної частини №21 ОСОБА_13 , наданої захиисником обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_14 , на теперешній час обвинувачений ОСОБА_6 знаходиться на стаціонарному лікуванні в Одеській міській медичній частині №21, загальний стан задовільний, отримує лікування (ПТП 1 ряду, АРТ, гепатопротектори, вітаміни групи В, симптоматичне, патогенетичне лікування) за 2 категорією згідно листка лікарських призначень та знаходиться під постійним наглядом лікаря-фтизіатра та чергового медичного персоналу.

Разом з тим, матеріали судового провадження не містять жодних належних та об`єктивних доказів, зокрема медичної документації на підтвердження неможливості утримання обвинувачених в умовах СІЗО через їх незадовільний стан здоров`я.

Натомість, досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження, належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків. На думку суду, застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло не забезпечить їх належної поведінки і не зменшить наявні ризики.

Доводи захисників щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту спростовується вищенаведеними в даній ухваліобґрунтуваннями суду та аналізом ймовірності вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню. За таких обставин, суд не може визнати обґрунтованими доводи захисників та самих обвинувачених щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинувачених під вартою, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченими вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином, судом встановлено, що запобігання ризику переховування обвинувачених від суду становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства та забезпеченні правопорядку в умовахдії воєнного стану в Україні. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим.

Відтак, зважаючи на практику ЄСПЛ, враховуючи характер інкримінованих дій, тяжкість злочину, стадію судового провадження, а саме те, що на даній стадії судового провадження взагалі не досліджено докази кримінального провадження, а також ту обставину, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які існували на момент застосування запобіжного заходу, не зникли та не зменшились, суд вважає, що правові підстави для залишення обвинувачених під вартою є беззаперечно обґрунтованими.

Отже, суд вважає за необхідне погодитися саме із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів на даній стадії судового провадження, а тому, з вищевказаних підстав, доцільно залишити обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою до 05 липня 2025 року включно.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на ньогообов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п.2 ч.5 цієї ж статті щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірі впрожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на мету застави, головним критерієм, за яким має бути визначений розмір застави, є його достатність для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Саме така позиція міститься в рішеннях Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» Суд зазначив, що суму застави необхідно оцінювати за ступенем впевненості, що можлива перспектива втрати застави буде діяти як достатній стримувальний фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання втекти.

Аналогічної думки ЄСПЛ дотримався в справі «Істоміна проти України», де зазначив, що гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, має на меті забезпечити не відшкодування будь-яких збитків, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Отже, під час визначення розміру застави суд найперше має врахувати майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу. А вже потім інші обставини, наприклад, вагомість доказів обвинувачення, тяжкість покарання та наявність збитків.

За викладених обставин, враховуючи особу обвинувачених, їх матеріальний стан, обставини кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість кримінальнихправопорушень, які їм інкримінуються, суд вважає за необхідне визначити заставу саме в максимальному розмірі, визначеному п.2 ч.5 ст.182 КПК України, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028.00 гривень х 80 = 242240 гривень), оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них процесуальниих обов`язків та є для них помірниим. Підстав для зменшення розміру застави суд не вбачає, враховуючи також, що розмір визначеної слідчим суддею застави вже був зменшений, з урахуванням вищевказаних критеріїв.

У разівнесення застави покласти на обвинувачених наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати за першою вимогою до суду; не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Щодо продовження дії обов`язків обвинуваченому ОСОБА_4 у зв`язку із внесенням застави.

Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 14.03.2025 року до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжнийзахід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, а саме: до 08 години 30 хвилин 12.05.2025 року.

Також, обвинуваченому ОСОБА_4 визначено розмір застави, достатній для забезпечення виконання обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 80 (вісімдесят) прожитковихмінімумів для працездатнихосіб (3028х80=242 240 гривень), яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави ТУ ДСА України в Одеській області.

Крім того, вказаною ухвалою суду на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України на обвинуваченого ОСОБА_4 було покладено у разі внесення застави наступніобов`язки, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не залишати місце свого проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;.здати на зберігання до відповіднихорганівдержавноївладисвій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а такожіншідокументи, щодають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Термін дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 у разі внесення застави, строком на 60 днів з дня внесення застави.

ОСОБА_4 вніс суму застави в розмірі 242 240 гривень на депозитний рахунок для внесення застави ТУ ДСА в Одеській області.

Однак обов`язки, що були покладені на обвинуваченого згідно ухвали суду від 14.03.2025 року припиняють свою дію 12.05.2025 року в межах судового розгляду.

Враховуючи, що за своєю суттю застава має на меті забезпечити виконання обвинуваченим покладених обов`язків (ч. 1 ст. 182 та ч. 5 ст. 194 КПК України), а тому останні є необхідною складовою такого заходу забезпечення, а їх виконання - визначеним законом критерієм оцінки поведінки обвинуваченого.

Враховуючи відсутність процесуальних рішень про зміну чи скасування запобіжного заходу у виді застави, обраний ухвалою Кодимського районного суду Одеськоїобласті від 14.03.2025 року, запобіжний захід у виді застави на час судового розгляду справи не припинив своєї дії.

З урахуванням того, що обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України є заходом забезпечення кримінального провадження та покладаються на обвинуваченого одночасно із застосуванням запобіжного заходу, однак їхтермін дії сплдиває, то на обвинуваченого, щодо якого застосовано запобіжний захід у виді застави, слід покласти обов`язки, запропоновані прокурором у клопотанні.

Керуючись ст.183, ч.5 ст. 194, 331, ч.2 ст.369, ч.3 ст.371, ст.372 КПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 задовольнити.

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження обов`язків у зв`язку із внесенням застави обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на 60 (шістдесят) днів, а саме до 11 години 45 хвилин 05 липня 2025 року включно.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 60 (шістдесят) днів, а саме до 11 години 45 хвилин 05 липня 2025 року включно.

Утримувати обвинувачених ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою у Державній установі «Одеській слідчий ізолятор».

У задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а також їх захисників про зменшення розміру застави та зміну запобіжного заходу на більш м`який відмовити.

Визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 (восьмидесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області.

Обвинувачені або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинувачених з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у данійухвалі, обвинувачені зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виглядізастави.

З моменту звільнення з-підварти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вважаються такими, що до них застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Покласти на обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 наступні обов`язки, визначені ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави та з моменту звільнення обвинувачених з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі:

- прибувати до суду за першоювимогою;

- не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у данному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити - два місяця з дня внесення застави.

Визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 11 години 45 хвилин 05 липня 2025 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 2 місяці, тобто до 05.07.2025 року, обов`язки, передбачені п.п. 1-4,8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за першим викликом;

- не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування із свідками та іншими учасниками кримінального провадження;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і вїзд в Україну.

Копіюухвали про продовження строку дії запобіжного заходу вручити обвинуваченим негайно після її проголошення.

Ухвала про продовження строку дії запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику Державної установи «Одеськийслідчийізолятор».

Ухвала, в частині продовження строків тримання під вартою, може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для осіб, які перебувають пі двартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1