Справа № 489/6036/25
Провадження № 1-кп/489/789/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

24 вересня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва матеріали кримінального провадження №0000660 від 10.06.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, які існували при застосуванні запобіжного заходу та продовженні строку його дії.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Сторона захисту заперечувала проти клопотання прокурора, вважаючи можливим застосувати більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 12.06.2025 відносно ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого ухвалою суду від 06.08.2025 продовжений до 04.10.2025 включно.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд бере до уваги обставини вчинення та ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких злочинів та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, дані про його особу, необхідність уникнення визначених ст. 177 КПК України ризиків.

Відповідно до п. 36 Рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.05.2010 (остаточне 20.08.2010), «суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує». Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Сам факт подання до суду обвинувального акту та те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні відповідного кримінального правопорушення є свідченням його обґрунтованої підозри. При цьому, на даному етапі судового провадження суд не вирішує питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого в інкримінованому йому діянні, оскільки вказане буде вирішуватися судом в нарадчій кімнаті при ухваленні остаточного рішення у справі.

Натомість, на переконання суду, на даний час продовжують існувати передбачені ст. 177 КПК України ризики переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, які існували при застосуванні запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та має достатню обізнаність, щоб розуміти тяжкість скоєного злочину та покарання за його вчинення. Крім того, на розгляді Інгульського районного суду міста Миколаєва перебуває інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні аналогічного кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин. Також, обвинувачений не має постійного місця роботи та стабільного джерела доходу, а також міцних соціальних зв`язків, які б стримували його від продовження злочинної діяльності. Зазначені обставини вказують на те, що перебуваючи на волі, він може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення та переховуватися від суду.

Суд враховує, що нових ризиків прокурор не навів, проте з часу застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не могли виникнути нові ризики, а вже існуючі є суттєвими та такими, що не дають достатніх підстав суду не продовжити застосований щодо нього запобіжний захід, з урахуванням існування декількох ризиків, які є досить суттєвими та виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, та даних щодо його особи.

При цьому, суд критично оцінює твердження сторони захисту про можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, ураховуючи відомості про його особу, а саме, що будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинення ряду аналогічних тяжких злочинів у провадженні, яке знаходиться на розгляді суду, він обвинувачується у вчиненні нового умисного особливо тяжкого злочину, що, у свою чергу, свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Крім того, варто зауважити, що суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу відповідно до статей 199, 331 КПК України вирішує питання про обрання, зміну, продовження чи скасування запобіжного заходу лише на підставі відповідного клопотання учасників судового провадження.

Натомість, суд не вправі за власною ініціативою на етапі вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу обирати обвинуваченому інший більш м`який запобіжний захід, оскільки таким правом він наділений відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України виключно при вирішенні клопотань про обрання, а не продовження запобіжних заходів.

За такого, питання про зміну запобіжного заходу може бути вирішене виключно при подачі суду відповідного клопотання, яке може бути подане одночасно із розглядом клопотання про продовження строку запобіжного заходу, саме стороною кримінального провадження в порядку ст. 331 КПК України, тому у суду немає законних підстав вирішувати питання про заміну раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, зокрема під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу, без відповідного письмового клопотання про це сторони, яка вважає можливим змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

За такого, керуючись положеннями ст. 331 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження щодо обвинуваченого строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись статтями 331, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів - до 22.11.2025 включно, з можливістю звільнення під заставу в сумі 787280 грн, за умови внесення якої залишити чинними обов`язки, покладені на нього ухвалою про застосування запобіжного заходу від 12.06.2025.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Строк дії ухвали - до 22.11.2025.

Суддя ОСОБА_1