Номер провадження: 11-кп/813/603/25
Справа № 491/882/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000254 від 24.06.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Ананьївського районного суду Одеської області від 04.03.2024 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гандрабури Подільського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання відраховується з 24.06.2023 року - моменту фактичного затримання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування призначеного покарання зарахований період перебування ОСОБА_8 під вартою з 24.06.2023 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід - тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишений без змін.

Вироком суду вирішено питання стосовно долі речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 24.06.2023 року, о 05 год 40 хв, проходячи повз домоволодіння ОСОБА_9 , яке розташоване в АДРЕСА_2 , помітив автомобіль, який знаходився біля житлового будинку, після чого в нього виник умисел на заволодіння вказаним транспортним засобом. З метою заволодіння транспортним засобом ОСОБА_8 через металеву хвіртку проник на подвір`я домоволодіння ОСОБА_10 , відкрив ворота, після чого попрямував до автомобіля марки «Богдан» моделі 211120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_11 .. Після цього ОСОБА_8 з метою заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів та з метою використання для власних потреб, умисно, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що дверцята автомобіля не були заперті та в замку запалювання знаходиться ключ, таємно заволодів належним ОСОБА_12 автомобілем марки «Богдан» моделі 211120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 172353 гривні 67 копійок, запустивши при цьому двигун автомобіля, після чого поїхав з подвір`я вищевказаного домоволодіння та направився на вказаному автомобілі по особистим справам. Викраденим автомобілем ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд.

Дії ОСОБА_8 місцевим судом кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у інше сховище.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій він не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок змінити в частині призначення покарання та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

Захисник стверджує, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим і явно несправедливим.

Захисник зазначає, що ОСОБА_8 беззаперечно визнав свою вину на стадії досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції, щиро розкаявся, активно спряв розкриттю злочину. Вважає, що місцевий суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого та обставинам, які пом`якшують його покарання, а також не врахував відсутність матеріальної шкоди у кримінальному провадженні, оскільки автомобіль був повернутий власнику. Захисник звертає увагу, що ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, утримує малолітню доньку, а відповідно до висновку органу пробації у досудовій доповіді, його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі - КПК), проведено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , який не звертався до суду з клопотанням про його обов`язкову участь під час розгляду апеляційної скарги свого захисника, та за відсутності потерпілого ОСОБА_13 , який будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

За таких обставин, з метою виконання вимог ст.28 КПК, апеляційний розгляд проведено за відсутності обвинуваченого та потерпілого.

При цьому, апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права вказаних осіб на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення скарги; перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги

Згідно з положеннями ст.2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави в ід кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура

Відповідно до вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в обсязі, визначеному в порядку ч.3 ст.349 КПК.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_8 злочину, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно незаконності вироку в частині призначеного покарання, зокрема щодо можливості застосування при призначенні покарання положень ст.75 КК України, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ч. 6 ст.368 КПК, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями ч. 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього кримінального правопорушення, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

В якості обставин, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції врахував щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, місцевим судом встановлені не були.

Призначаючи покарання місцевий суд послався на врахування даних про особу обвинуваченого, який є раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, має неповнолітню дитину - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Врахувавши наведені обставини суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства є неможливим та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Надаючи оцінку можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.75 КК України при призначенні покарання, апеляційний суд зазначає про таке.

Згідно з положеннями ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 був затриманий 24.06.2023 року і до теперішнього часу утримується під вартою. Тобто, станом на момент апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений утримується під вартою майже 2 роки.

Апеляційний суд враховує, що в даному кримінальному провадженні відсутня майнова шкода, оскільки транспортний засіб, яким незаконно заволодів ОСОБА_8 , був повернутий потерпілому і до початку судового розгляду останній не звертався з цивільним позовом до обвинуваченого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Крім того, апеляційний суд враховує той факт, що під час розгляду в справи в суді першої інстанції потерпілий не наполягав на призначенні обвинуваченому реального покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів приймає до уваги досудову доповідь органу пробації, з якої убачається, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства (т.1 а.к.п. 76-79).

Апеляційний суд також враховує обставини, передбачені ст.66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

За наявності вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, з урахуванням особи ОСОБА_8 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що на думку апеляційного суду буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним так і іншими особами.

З урахуванням наведеного й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, колегія суддів приходить до висновку про можливість досягнення мети виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, за умови контролю за його поведінкою впродовж максимального іспитового строку, передбаченого положеннями ст. 75 КК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Положеннями ч.2 ст. 409 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може також бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_15 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Ананьївського районного суду Одеської області від 04.03.2024 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України - змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти.

Копію ухвали надіслати для виконання до ДУ «Шепетівська виправна колонія (№98)» Хмельницької області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4