Справа № 308/7409/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000063, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.05.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и в:

на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли матеріали означеного клопотання про накладення арешту на майно.

Внесене клопотання обґрунтоване тим, що вилучене майно відповідає ознакам речових доказів, а наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, свідчить про необхідність накладення арешту на відповідне майно з метою його збереження.

Крім того, у поданому клопотанні стверджується про необхідність накладення арешту з метою забезпечення можливості застосування покарання у виді конфіскації майна.

Слідчий у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду клопотання, однак подав заяву в якій клопотання просив розглянути за його відсутності.

У судове засідання власник майна не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подав, від захисника ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, у яких він проти клопотання слідчого в частині накладення арешту на грошові кошти в розмірі 40 500 грн. та 300 дол. США заперечив. У поданих поясненнях захисник вказує про те, що грошові кошти не належать ОСОБА_4 та не мають жодного відношення до кримінального провадження.

З огляду на скорочені терміни розгляду клопотань даної категорії та відсутність перешкод для розгляду клопотання у відсутності власника, слідчий суддя розглядає таке у відсутності сторін.

Вирішуючи подане клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, слідчий суддя виходив із такого.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (абзац перший ч. 3 ст. 170 КПК України).

Таким чином, накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів допускається без повідомлення певній особі про підозру та може накладатися на майно будь-якої фізичної.

Згідно з ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

За правилами ч. 2 цитованої норми у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

На переконання слідчого судді, клопотання слідчого наведеним вимогам процесуального закону відповідає.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За приписами ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що перелік обставин, персоніфікованих ст. 91 КПК України, підлягає встановленню в межах досудового розслідування безвідносно до обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, що забезпечує дотримання принципу законності, передбаченого ст. 9 КПК України та який покладає на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого обов`язок всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставини кримінального провадження.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Матеріалами клопотання підтверджується факт здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України, тоді як вказане у клопотанні майно має значення для досудового розслідування та є доказом у кримінальному провадженні, зважаючи на те, що:

-зі змісту повідомленої ОСОБА_4 підозри вбачається, що грошові кошти в розмірі 100 000 грн. були предметом неправомірної вигоди;

-вилучені мобільні телефони можуть містити фрагменти листування щодо обставин, які матимуть суттєве значення для всебічності та повноти досудового розслідування, зокрема, щодо відведення земельної ділянки.

Із урахуванням наведеного слідчий суддя констатує, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Накладення арешту є необхідним для збереження речових доказів, відтак задоволення клопотання призведе до досягнення мети арешту.

З приводу грошових коштів, щодо арешту яких захисник ОСОБА_3 заперечує, слідчий суддя вказує про таке.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За усталеною практикою Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчий суддя з`ясував, що Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за №0000063, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.05.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що підтверджується копією витягу з ЄРДР.

У межах вищевказаного кримінального провадження підозрюваним являється, зокрема, ОСОБА_4 , дії якого кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, є тим критерієм, який має бути врахований слідчим суддею при накладенні арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання. При цьому стандарт обґрунтованості підозри при вирішенні питання про арешт майна підозрюваного, є значно нижчим аніж для оцінки на стадії вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення під час розгляду по суті обвинувального акта.

У вимірі обставин цього клопотання підстави для висновку про необґрунтованість підозри ОСОБА_4 відсутні.

Повідомлення про підозру містить відомості про особу, яка його склала, та особу, яка повідомляється про підозру. Крім того, повідомлення про підозру містить підписи особи, яка його склала, та особи, яка повідомляється про підозру. Також у повідомленні про підозру відображено ідентифікуючі ознаки кримінального провадження, зміст підозри та виклад фактичних обставин і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Повідомлення про підозру викладено чіткою та зрозумілою мовою, а фактичні обставини мають достатній ступінь деталізації для розуміння змісту підозри та її кваліфікації.

Викладене свідчить про дотримання органом досудового розслідування вимог ст. 277 КПК України щодо форми цього процесуального документа.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що ч. 3 ст. 368 КК України передбачає допустимість застосування покарання у виді конфіскації майна.

Тобто у разі визнання доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення судом стосовно нього може бути застосовано такий вид додаткового покарання як конфіскація майна.

Отже, слідчий суддя поділяє доводи сторони обвинувачення про те, що накладення арешту за обставин цього клопотання виправдано переслідує мету забезпечити конфіскацію як вид кримінального покарання.

Слідчий суддя звертає увагу, що покарання у вигляді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання. Вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Разом із тим, чинний кримінальний процесуальний закон передбачає можливість накладення арешту на майно з метою конфіскації майна, можливість якої буде вирішуватися під час прийняття у кримінальному провадженні рішення по суті.

Слідчим суддею встановлено, що на моменту подання клопотання про арешт майна ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, покарання за вчинення якого передбачає конфіскацію майна, а, отже, на майно останнього може бути накладено арешт з метою забезпечення конфіскації.

Доводи про те, що 40 500 грн. та 300 дол. США не належать підозрюваному ОСОБА_4 слідчий суддя відхиляє, так як з протоколу обшуку від 27.05.2025 вбачається, що саме підозрюваний видав сумку, в якій ці кошти знаходилися.

Протоколом обшуку зафіксовано, що сумка з готівкою була виявлена в транспортному засобі, користувачем якого є підозрюваний ОСОБА_4 , який підписав цей протокол без зауважень та застережень.

Більше того, документального підтвердження того, що в даному випадку йдеться про грошові кошти інших осіб, ані підозрюваний ОСОБА_4 , ані його захисник, слідчому судді не представили.

За обставин цього клопотання стороною обвинувачення на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Вказане обумовлює висновок про те, що при задоволенні цього клопотання може бути досягнуте завдання арешту майна.

Крім того, на переконання слідчого судді, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, що свідчить про пропорційність заходу забезпечення кримінального провадження.

Підсумовуючи викладене у сукупності, слідчий суддя доходить до висновку про необхідність задоволення внесеного клопотання.

Керуючись статтями 22, 170-174 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

клопотання про арешт майна задовольнити повністю.

Накласти арешт на майно, виявлене та вилучене в ході обшуку 27.05.2025 автомобіля марки «HYUNDAI SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме на:

- грошові кошти в розмірі 100 000 гривень, номіналом купюр по 500 грн., у загальній кількості 200 од., з наступними серійними номерами: БВ 1703013; ЗГ 2978118; ГК 9155136; ЗЛ 4579630; АЛ 6586463; ЕЄ 0657776; ЄА 5741068; ЄЗ 2049898; ЗМ 7600898; ЕР 3475570; ЄК 3966214; ЄС 9033407; АГ 4344406; ВС 5075644; АР 8877696; ВС 2352437; ВУ 7193117; ВЗ 6836903; ЄУ 4292033; ГМ 9651538; ЄД 9274878; АИ 1091262; ЕС 0476299; АИ 9755533;ЄЗ 5252031; ЕБ 7234291; АК 0280609; АВ 8843549; ЕЕ 2986955; ХА 0224674; АА 4605588; ГМ 7348487; АЄ 6434444; ЗГ 0105190; ЗК 5985078; ГК 4858459; ГЛ 5333851; АЄ 1453090; ВТ 4557597; ЗГ 6161346; ЕР 2937962; ГМ 0054900; ЄП 6882528; ЗГ 8935309; ЗА 3405808; ЕЕ 2680430; ЄР 8317874; ЕС 8791456; ВУ 8210555; ВЗ 7899976; ЄМ 9223313; ЄТ 8219090; ЄЗ 8564253; ЕЗ 2345664; ЄЕ 8273493; ХД 1497858; АН 9795141; ЕЗ 2817089; ХД 5820578; ЄГ 3816886; ЕС 6290331; АЄ 9599855; ЕС 1892494; ВЖ 3116039; ГА 2669622; ВИ 2922338; ВЖ 8493293; ГМ 1216729; ЗГ 2389542; ГЛ 1466515; ЄМ 8733425; ГН 7144107; ВД 0516496; СЗ 6792844; СЖ 3815291; ЗИ 1322094; ЛД 9886607; УД 4735066; ФЖ 6639461; БТ 7821762; ВЗ 3875467; ЗИ 6821562; БТ 3110373; ВВ 4147312; ВФ 5453319; БТ 4181306; ВБ 8356997; ЛИ 0836749; ЛА 5029625; СЗ 2172742; УИ 7334869; УБ 2957776; ФГ 2083583; ФБ 3987315; МГ 7486983; ФЖ 1977787; СД 8857100; ВИ 5617740; ЛА 6774204; УИ 9689993; ЕИ 6626253; ЛБ 9563911; ФЗ 0536620; ХЕ 0203921; ЄЗ 6436865; ЗА 3695841; ВД 1964624; ВИ 9412209; ВУ 3321481; АН 5505675; ББ 2129682; ЕЖ 9697102; ЕВ 9825240; ХВ 9758157; ЗА 0219857; ВЖ 8776252; АК 5297922; ХЖ 2679084; АП 4239555; ЄИ 7161166; ЛА 7338708; ВВ 1035233; ФБ 5091214; ЛБ 8684689; МА 4220787; ФГ 4777491; ЛБ 7838819; МБ 7042992; ФД 9230315; СЗ 8797144; ЗИ 7558769; ЛВ 6352626; МБ 2768841; ФБ 9230870; ВЖ 7478526; УЖ 4462413; СЗ 3145555; ФБ 6561322; ВВ 8463781; СБ 9665136; ВЖ 0734223; ВД 3673716; ВИ 2734927; ЗН 1783937; ЄС 2831589; ХГ 8144085; БВ 0189199; БГ 5148299; ЗА 8873134; ХЖ 8590807; ЗА 9467146; ЕД 5346972; ЄВ 3841271; АР 5690005; ЄЕ 7895314; ЄР 8472791; ЄР 5018797; АГ 8585053; АК 0575570; ЄА 3729355; АН 0059389; ЄП 1371905; АК 4275742; АЕ 8176610; ВТ 8275329; ВЖ 0553649; ЕГ 9890860; ВТ 8912304; ЄБ 9083687; ХВ 5209609; ВТ 9444471; ЕА 3233341; ГМ 9335498; АИ 9901640; ВД 1581939; ЄГ 0160029; ВИ 1937086; ЕТ 6865689; ЗВ 6318851; ВТ 5305864; ГЛ 5074756; ЕЕ 2369846; ГМ 4399872; ЗН 5799481; ХЖ 6881762; ГЛ 7746487; АК 5717576; ЄК 5287954; АГ 3124256; ВЗ 1705051; ЄЖ 5009269; ЄИ 3724821; ВД 6880993; АП 7444230; ВТ 1276892; ЄД 4336342; ЛВ 3470044; ЗГ 5239788; ЗА 4553845; БГ 0172781;

- грошові кошти у розмірі 40 500 грн. та 300 доларів США, які було поміщено до спецпакету НПУ серії RIC 2175209;

- мобільний телефон «Iphone 15 Pro», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з карткою мобільного оператору зв`язку: НОМЕР_4 ;

- мобільний телефон «Galaxy M51», ІМЕІ 1: НОМЕР_5 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_6 , з карткою мобільного оператору зв`язку: НОМЕР_7 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1