У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2025 року, якою накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Короткий зміст ухвали слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді клопотання слідчого про арешт майна задоволено. Накладено арешт на транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLC 43 vin НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження вказаного майна.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник власника майна стверджує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, під час його ухвалення допущено неповноту судового розгляду.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику власника майна, копію оскаржуваного рішення ОСОБА_6 отримала 22.04.2025 року.

Вказує, що в порушення вимог ч.2 ст. 64-2 КПК України з клопотанням про арешт майна звернулась не уповноважена особа.

Зазначає, що долучені до клопотання документи не завірені належним чином та не відносяться до переліку документів, які можуть засвідчувати відповідне право.

Крім того, зауважує, що клопотання слідчого про арешт майна подано з порушенням правил територіальної підсудності.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

У провадженні СУ ГУНП в Херсонській області знаходяться матеріали досудового розслідування № 0000157 від 09.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365-2, ч.ч. 1, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_8 переслідуючи прямий умисел направлений на незаконне заволодіння земельними ділянками, шляхом обману, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на особисте збагачення, усвідомлюючи протиправність, карність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21.08.2024, залучив ОСОБА_9 забезпечення державної реєстрації завідомо підроблених документів у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно.

У період часу з 21.08.2024 по 04.09.2024 ОСОБА_9 використовуючи підроблені Державні акти на земельні ділянки серії ЯБ №123787 від 21.12.2006, серії ЯЕ № 944153 від 25.12.2006, серії ЯБ №123789 від 27.12.2006, серії ЯБ № 495615 від 29.12.2006, серії ЯБ №123788 та довідки, в яких внесено завідомо неправдиві відомості про отримання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 право власності на земельні ділянки Тягинської сільської територіальної громади, звернувся до начальника Великоолександрівського Центру надання адміністративних послуг ОСОБА_13 з метою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельні ділянки за ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Начальник Великоолександрівського ЦНАПу ОСОБА_13 :

- 04.09.2024 внесла завідома недостовірні відомості щодо отримання права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0008, :02:001:0002 ОСОБА_12 ;

- 28.08.2024 та 21.08.2024 внесла завідома недостовірні відомості щодо отримання права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0003, :02:001:0005 за ОСОБА_11 ;

- 21.08.2024 внесла завідома недостовірні відомості щодо отримання права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0004 за ОСОБА_10 ;

Таким чином, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 з ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_10 шляхом обману, заволоділи земельними ділянками із кадастровими номерами :02:001:0002, :02:001:0003, :02:001:0004, :02:001:0005, :02:001:0008 сільськогосподарського призначення загальною площею 307,84 га, які розташовані на території Тягинської сільської територіальної громади, Бериславського району, Херсонської області, вартість яких у відповідності до висновку судової земельно-оціночної експертизи становить 17 000 023 грн.

Під час досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 190 КК України.

Санкція ч. 5 ст. 190 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

До СУ ГУНП в Херсонській області надійшов цивільний позов Тягинської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області на суму заподіяних збитків 17 022 000 грн.

Встановлено, що дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником транспортного засобу MERCEDES-BENZ GLC 43 vin НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , що належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 27.06.2020.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 6 від 01.03.2003 ОСОБА_7 одружився з ОСОБА_16 .

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вище зазначене майно, в обґрунтування клопотання вказав, що у цьому кримінальному проваджені ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, крім того Тягинською сільською військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області заявлено цивільний позов на суму заподіяних збитків 17 022 000 грн. Накладення арешту на вище вказане майно необхідно з метою забезпечення його конфіскації майна як виду покарання.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слід накласти арешт на майно належне дружині ОСОБА_7 ОСОБА_6 .

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Щодо клопотання про поновлення строку, апеляційний суд зазначає наступне. Так, за змістом ч. 1 ст. 117 КПК України, строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду, якщо він пропущений з поважних причин. При цьому, законом не визначено переліку підстав, при наявності яких строк на оскарження підлягає поновленню, і це питання має вирішуватися судом, з урахуванням всіх встановлених обставин справи.

Згідно з вимогами п.3 ч. 2 ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Частиною третьою цієї статті визначено, що у разі постановлення ухвали слідчим суддею без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала слідчого судді, за результатами розгляду клопотання слідчого про арешт майна була постановлена 18.03.2025 року. Апеляційна скарга на зазначене рішення подана адвокатом ОСОБА_5 24.04.2025 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Як вбачається з матеріалів судового провадження та зі змісту оскаржуваної ухвали, власник майна ОСОБА_6 не була присутня у судовому засіданні при розгляді клопотання слідчого про арешт майна, про час та місце судового розгляду її не повідомляли, копія ухвали судом їй не направлялась.

В апеляційній скарзі адвокат вказує, що ОСОБА_6 отримала копію ухвали слідчого судді за її заявою 22.04.2025 року.

Таким чином, з метою дотримання права на доступ до суду, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 та поновити їй строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2025 року.

Що стосується суті прийнятого слідчим суддею рішення, апеляційний суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні СУ ГУНП в Херсонській області знаходяться матеріали досудового розслідування № 0000157 від 09.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365-2, ч.ч. 1, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України.

У цьому кримінальному проваджені, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 190 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме: транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLC 43 vin НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 27.06.2020 його дружині ОСОБА_6 , з позбавленням права на відчуження. В обґрунтування клопотання вказав, що у цьому кримінальному проваджені ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, крім того Тягинською сільською військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області заявлено цивільний позов на суму заподіяних збитків 17 022 000 грн. Встановлено, що у власності дружини ОСОБА_7 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLC 43 vin НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , що належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 27.06.2020. Накладення арешту на вище вказане майно необхідно з метою забезпечення його конфіскації майна як виду покарання.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слід накласти арешт на майно належне дружині ОСОБА_7 ОСОБА_6 .

Проте, з таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Відповідно до ст. 170 ч. 5 КПК України у випадку, передбаченою ст. 170 ч. 2 п. 3 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими, або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим суддею накладено арешт на транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLC 43 vin НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , яка не є ні підозрюваною, ні обвинуваченою та взагалі не має процесуального статусу у цьому кримінальному проваджені. А тому відсутні правові підстави для накладення арешту на дане майно.

Крім того, згідно з ч. ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна, які виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення у кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Отже, нормою ч.2 ст.64-2 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна, яке належить третій особі, має право звертатися виключно прокурор.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_6 не є ні підозрюваною, ні обвинуваченою та взагалі не має процесуального статусу у цьому кримінальному проваджені, тобто у даному випадку вирішувалось питання щодо арешту майна третьої особи, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді мав право звернутись лише прокурор. Разом з тим, як вбачається з матеріалів судового провадження, з клопотанням про арешт майна третьої особи, ОСОБА_6 звернувся старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_17 , що суперечить вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України.

Апеляційний суд наголошує, що будь-який спосіб забезпечення кримінального провадження, незалежно від результату реалізації, не звільняє орган досудового розслідування від обов`язку дотримання правового механізму передбаченого КПК України.

Такий підхід органу досудового розслідування щодо ініціювання питання про накладення арешту на майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини.

Разом з тим, слідчий суддя не дотримавшись вимог ст.131, 132, 170-173 КПК, не з`ясувавши і не дослідивши в достатньому обсязі всіх тих обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді не відповідає наведеним вище вимогам кримінального процесуального закону, а також відсутність підстав для накладення арешту, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст. 117, 170, 171, 173, 376, 395, 405, 407, 409, 412, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Поновити адвокату ОСОБА_5 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 ,- строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2025 року, якою накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_17 у кримінальному провадженні №0000157 від 09.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365-2, ч. 1, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України, про арешт майна ОСОБА_6 .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді