Справа № 198/525/23
Провадження № 1-кп/0198/20/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2025 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), захисників адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) в Юр`ївському районному суді Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.05.2022 за № 0000040, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Червоноград Львівської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за контрактом, який проходив військову службу на посаді старшого оперуповноваженого 1 сектору Щастинського міжрайонного відділу (з дислокацією у

смт Новоайдар Луганської області) 3 управління

(з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях,

у військовому званні капітан, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

встановив :

Відповідно до обвинувального акта, складеного прокурором та направленого до суду, ОСОБА_6 вчинив військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, за таких обставин.

Так, згідно зі статтями 1, 19 Закону України «Про Службу безпеки України» служба безпеки України державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України. Кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про Службу безпеки України» умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.

Згідно з частиною 4 розділу «Вступ» Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV його дія поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до частини 4 преамбули Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Пунктами 30, 35 та 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

В свою чергу, пунктами 4 та 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України закріплено обов`язок кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, а також право командира віддавати накази і розпорядження.

Згідно зі статтею 65 Конституції України, статтею 17 Закону України

«Про оборону України», статтетю 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 3-1 Указу Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» контракт про проходження громадянами України військової служби на посадах осіб сержантського та старшинського складу або офіцерського складу з громадянами України, які проходили у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти підготовку для потреб Служби безпеки України, Управління державної охорони України, Державної прикордонної служби України, інших військових формувань (крім Збройних Сил України), укладається після закінчення навчання між такими громадянами і державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління відповідного військового формування України.

Згідно з частиною 9 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції від 04.04.2024) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період проведення мобілізації та період дії воєнного стану.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України», статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Російською Федерацією здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочато ведення агресивної війни проти України, захоплення її території, яке на даний час триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України із затвердженням відповідними законами України та наразі триває.

При цьому, ОСОБА_6 06 серпня 2012 року на підставі наказу ректора НА СБ України № 459-ос прийнятий на військову службу в СБ України, а 19 червня 2017 року уклав контракт із Службою безпеки України про проходження військової служби строком до 29 червня 2022 року.

В подальшому наказом начальника ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 20 жовтня 2020 року № 442-ОС/дск ОСОБА_6 призначено на посаду старшого оперуповноваженого 1 сектору Щастинського міжрайонного відділу

(з дислокацією у смт Новоайдар Луганської області) 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, а наказом СБУ № 844-ОС/дск від 30 червня 2021 року присвоєно військове звання капітан.

Отже, капітан ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Однак, капітан ОСОБА_6 , будучи достовірно обізнаним про свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи при цьому суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

Так, 24 лютого 2022 року капітан ОСОБА_6 , усвідомлюючи реальну можливість участі у веденні бойових дій, вирішив не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та взагалі ухилитися від військової служби.

З цією метою, 24 лютого 2022 року капітан ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом на посаді старшого оперуповноваженого 1 сектору Щастинського міжрайонного відділу

(з дислокацією у смт Новоайдар Луганської області) 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, перебуваючи на території

смт Станиця Луганська Щастинського району Луганської області, реалізуючи свій злочинний умисел, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно порушив вимоги законодавства щодо встановленого порядку несення військової служби, а саме з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби та не прибув за наказом начальника Щастинського МРВ 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях полковника ОСОБА_7 про терміновий збір по тривозі до заздалегідь обумовленого запасного пункту збору в смт Новоайдар Щастинського району Луганської області для подальшої евакуації до м. Дніпро з вибуттям для продовження виконання службових обов`язків у м. Івано-Франківськ.

При цьому, капітан ОСОБА_6 до теперішнього часу не повернувся до визначеного місця служби, тобто до Щастинського міжрайонного відділу

3 управління Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, проводить час та займається справами, не пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби, тобто фактично ухилився від військової служби.

Кримінальне правопорушення підлягає кваліфікації за ч. 4 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Під час досудового розслідування постановою слідчого від 31.10.2023 оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки він не з`являвся на належним чином здійснені виклики до слідчого та прокурора, а на підставі ухвали слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2023 з цих же підстав та в зв`язку з перебуванням особи на тимчасово окупованій території України здійснювалось спеціальне досудове розслідування.

Судовий розгляд в межах даного кримінального провадження здійснений за відсутності обвинуваченого (in absentia), ОСОБА_6 , який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Разом з тим, розгляд кримінального провадження проведений за участю захисників адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які залучені для захисту обвинуваченого його батьком ОСОБА_8 .

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_6 в судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_6 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри ухилитися від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисники під час судового розгляду кримінального провадження належним чином брали участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 . Зазначили, що стороною обвинувачення не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні дезертирства, зокрема, наявності відомостей про підписання останнім відповідного наказу про вибуття до пункту збору смт Новоайдар або ознайомлення з ним. Крім того, вважали, що в діях ОСОБА_6 відсутня така кваліфікуюча ознака, як вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, оскільки нормативний акт про введення в Україні воєнного стану оприлюднено у встановленому порядку тільки 25.02.2022. При цьому просили суд ухвалити відносно ОСОБА_6 виправдувальний вирок.

Так, судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказування в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, анексія з боку РФ частини території України, а також створення окупаційних органів влади на такій території є загальновідомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

Суд вважає, що вина ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- повідомленням та рапортами про виявлення кримінального правопорушення, висновком і матеріалами проведення службового розслідування, якими встановлено вчинення ОСОБА_6 військового кримінального правопорушення (т. 2 а.м.к.п. 20-38);

- рапортом працівника ТУ ДБР у м.Львові та копією паспорта ОСОБА_6 , які засвідчують особу обвинуваченого та його анкетні дані (т. 2 а.м.к.п. 47-49, 186);

- копією контракту про проходження військової служби у Службі безпеки України від 19.06.2017, який засвідчує те, що ОСОБА_6 добровільно взяв на себе зобов`язання проходити військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у СБУ на період з 30.06.2017 по 29.06.2022 (т. 2 а.м.к.п. 165);

- протоколом огляду від 16.09.2023, а саме розміщеної 15.09.2023 на сторінці під назвою «cosm_samokhina» в соціальній мережі «Instagram» відеопублікації під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_3

та додатками до протоколу у виді скріншотів і оптичного диска DVD-R VIDEX 4.7GB/120min 16x, де зафільмований ОСОБА_6 під час відкриття салону краси в святковій обстановці та доброму настрої (т. 2 а.м.к.п. 105-108);

- показаннями свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні про те, що з 2019 року і до повномасштабного вторгнення РФ на територію України він разом з ОСОБА_6 проходив службу в Щастинському МРВ 3 управління (з дислокацією в м.Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецький та Луганській областях, при цьому з останнім познайомився в 2012 році під час проходження навчання в Національній академії Служби безпеки України. Також свідок зазначив, що напередодні 24 лютого 2022 року почастішали обстріли території Луганської області з боку РФ, а тому Щастинський МРВ перейшов на посилений режим чергування та керівництвом рекомендовано працівникам відділу перевезти членів своїх сімей в безпечніше місце, але ОСОБА_6 дану рекомендацію проігнорував, хоча на той час мав сім`ю - дружину та новонароджену доньку. Окрім того ОСОБА_9 наголошував на тому, що 24.02.2022 керівником Щастинського МРВ 3 управління (з дислокацією в м.Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецький та Луганській областях видано наказ про терміновий загальний збір у заздалегідь обумовленому запасному пункті, а саме в смт Новоайдар Луганської області для подальшої евакуації в м.Дніпро, який доведено особовому складу Щастинського МРВ шляхом надсилання повідомлення, однак увечері 24.02.2022 свідку стало відомо, що ОСОБА_6 зазначений наказ не виконав, на дзвінки керівництва не відповідав, перебуваючи при цьому в населеному пункті поблизу смт Станиця Луганська Щастинського району Луганської області, де проживав тривалий час. Про наявність складних життєвих обставин, які б перешкоджали ОСОБА_6 виконати наказ керівництва і виїхати на підконтрольну Україні територію, йому не відомо, разом з тим, реальна можливість виїхати з окупованої території Луганської області існувала та існує на даний час, в тому числі і з новонародженими дітьми. При цьому, свідок зазначив, що бажання залишити місце служби або службу взагалі, а також наявність проросійських настроїв ОСОБА_6 не виявляв. Також свідок ОСОБА_9 підтвердив, що 06.11.2023 при перегляді оптичного диска DVD-R з відеопублікацією, розміщеною 15.09.2023 на сторінці під назвою «cosm_samokhina» в соціальній мережі «Instagram», який є додатком до протоколу огляду від 16.09.2023, впізнав свого колишнього колегу ОСОБА_6 ;

- показаннями свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні про те, що станом на 24 лютого 2022 року він займав посаду начальника 1 сектора Щастинського МРВ 3 управління ГУ СБ України в Донецький та Луганській областях, при цьому ОСОБА_6 перебував в його підпорядкуванні та зарекомендував себе як доброчесний співробітник. Також свідок зазначив, що напередодні 24 лютого 2022 року почастішали обстріли території Луганської області з боку РФ, а тому Щастинський МРВ перейшов на посилений режим чергування та керівництвом і особисто ОСОБА_10 рекомендовано працівникам відділу перевезти членів своїх сімей в безпечніше місце, але ОСОБА_6 дану рекомендацію проігнорував, хоча на той час мав сім`ю - дружину та новонароджену доньку. Окрім того свідок наголошував на тому, що 24.02.2022 керівником Щастинського МРВ 3 управління ГУ СБ України в Донецький та Луганській областях видано наказ про терміновий загальний збір у заздалегідь обумовленому запасному пункті, а саме в смт Новоайдар Луганської області для подальшої евакуації в м.Дніпро, який доведено особовому складу Щастинського МРВ черговим співробітником відділу, однак увечері 24.02.2022 свідку стало відомо, що тільки ОСОБА_6 не виконав зазначений наказ, та під час телефонної розмови останній повідомив, що виїхати з смт Станиця Луганська Щастинського району Луганської області не взмозі через постійні обстріли з боку військових РФ, при цьому в подальшому на службу ні в м.Дніпро, ні в м.Івано-Франківськ так і не з`явився. Пізніше, а саме 26.02.2022, керівництву Щастинського МРВ 3 управління ГУ СБ України в Донецький та Луганській областях зателефонував батько ОСОБА_6 і повідомив, що його син перебуває в полоні, а згодом з`явилася оперативна інформація про співпрацю обвинуваченого з окупаційною владою, однак вона не підтверджена. Про наявність складних життєвих обставин, які б перешкоджали ОСОБА_6 виконати наказ керівництва і виїхати на підконтрольну Україні територію, йому не відомо, разом з тим реальна можливість виїхати з окупованої території Луганської області існувала, чим скористалась значна кількість співробітників інших державних та правоохоронних органів, та існує на даний час. При цьому, свідок зазначив, що проросійських настроїв ОСОБА_6 не виявляв. Також свідок ОСОБА_10 підтвердив, що при перегляді оптичного диска DVD-R з відео публікацією, розміщеною 15.09.2023 на сторінці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в соціальній мережі «Instagram», який є додатком до протоколу огляду від 16.09.2023, впізнав свого підлеглого ОСОБА_6 ;

- показаннями свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні, який є батьком обвинуваченого, про те, що його син ОСОБА_6 23.02.2022 збирався вивезти сім`ю із смт Станиця Луганська до м.Сєвєродонецьк Луганської області та повідомив про це своє керівництво. Близько 04:30 годин 24.02.2022 ОСОБА_6 зателефонував начальник і наказав терміново виїжджати з Щастинського району Луганської області, але останній після звернень до більшості організацій не знайшов можливості виїхати та залишився в будинку родини дружини. Також свідок повідомив, що 28.02.2022 звертався до керівника свого сина з проханням допомогти виготовити документи для виїзду ОСОБА_6 з тимчасово окупованої території, однак безрезультатно. Далі ОСОБА_8 повідомив, що 01.03.2022 йому стало відомо про арешт ОСОБА_6 незаконними правоохоронними органами, якому протягом місяця пропонувалось співпрацювати з державою-агресором, але він відмовився. В подальшому його сина ще декілька разів арештовували, останній раз 25.06.2022, при цьому він півтора місяці знаходився в катівнях ФСБ РФ, де над ним знущалися та погрожували. Після звільнення ОСОБА_6 тривалий час лікувався і йому окупаційними органами було дозволено перебувати тільки вдома у батьків дружини в смт Станиця Луганська Щастинського району Луганської області.

Однак, показання свідка ОСОБА_8 суд оцінює критично, вважає такі показання неспроможними та наданими з метою уникнення його сином ОСОБА_6 відповідальності за вчинений злочин, при цьому вони нічим об`єктивно не підтверджуються і спростовуються в сукупності доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, відомості, що містяться в протоколі огляду від 16.09.2023 і додатку до нього, співвідносяться з показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні, стосовно дійсного самовільного залишення ОСОБА_6 місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненого в умовах воєнного стану, та перебування останнього на тимчасово окупованій території Луганської області.

Згадані докази щодо часу, місця та обставин вчинення кримінального правопорушення співвідносяться між собою, є належними. Підстави вважати зазначені докази недостовірними, недопустимими відсутні.

Окрім того, зазначені вище докази є беззаперечним свідченням невимушеності та свідомої і вільної поведінки ОСОБА_6 , відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковитої добровільності дій обвинуваченого, його власного вибору щодо самовільного залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби. Також слід зазначити, що ОСОБА_6 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних юридичних знань і життєвого досвіду не міг не розуміти незаконності вчинених ним дій, між тим, заходів, спрямованих на повернення на службу та виїзд з тимчасово окупованої території України, обвинувачений не вживав.

Окремо суд зазначає, що за правилами ч. 3 ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, підлягає негайному оголошенню через медіа або оприлюдненню в інший спосіб, що, як загальновідомо, і відбулось в засобах масової інформації саме 24 лютого 2022 року, а обвинувачений як співробітник Служби безпеки України не міг про це не знати.

Таким чином, суд відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що вина ОСОБА_6 в дезертирстві, тобто самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, доведена. Скоєне ОСОБА_6 підлягає кваліфікації за ч. 4 ст. 408 КК України.

Обираючи покарання для ОСОБА_6 , суд, згідно зі ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості та мотив вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_6 скоїв злочин, який згідно з ч. 6 ст. 12 КК України є особливо тяжким, раніше не судимий. При відсутності обтяжуючих покарання обставин також відсутні і пом`якшуючі покарання обставини.

Слід зазначити, що ОСОБА_6 є суб`єктом злочину. Підстави вважати вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення у стані неосудності відсутні.

Ґрунтуючись на завданні Кримінального кодексу України, меті та загальних засадах призначення покарання, визначених у ст.ст. 1, 50, 65 КК України, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, конкретні обставини справи, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд призначає покарання ОСОБА_6 в межах санкції ч. 4 ст. 408 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки доходить переконання, що саме таке покарання буде не тільки карою, а також сприятиме виправленню ОСОБА_6 і попередженню вчинення ним та іншими особами нових злочинів, а окрім того є цілком справедливим, пропорційним, необхідним і достатнім, та відповідатиме не тільки меті покарання, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права, а також гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захистом інтересів суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Також суд на підставі ст. 54 КК України застосовує до обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення військового звання.

Окрім того, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, обставини справи, суд не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 правил ст. 69 КК України.

Процесуальні витрати, які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 в дохід держави, відсутні.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов по справі не поданий.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому за ч. 4 ст. 408 КК України обвинуваченні.

ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 408 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з позбавленням військового звання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обрано.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі рахувати з моменту його затримання у зв`язку з виконанням даного вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області.

Копію вироку вручити негайно прокурору та захисникам, а також щодо ухвалення вироку повідомити ОСОБА_6 шляхом розміщення оголошення у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження газеті «Урядовий кур`єр».

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1