печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні у кримінальному провадженні №0000336, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2022, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, клопотання прокурора про продовження строків тримання ОСОБА_7 під вартою та клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000336 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

До обвинуваченої ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою суду від 21.11.2024 продовжено до 19.01.2025 включно.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження тримання ОСОБА_7 під вартою на 60 діб. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати. Зокрема, ризик переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності ґрунтується на тому, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, санкція за яке передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі. Враховуючи, що частина державного кордону України не контролюється компетентними органами, ОСОБА_7 може уникнути кримінальної відповідальності через виїзд на територію держави-агресора Російської Федерації, перехід до місць дислокації військовослужбовців Російської Федерації на території України. Також існує ризик незаконного впливу на свідків, які ще не були допитані в судовому засіданні. Так, обвинувачена самостійно або через інших осіб, завдяки авторитету, іншим особистим якостям чи можливостям може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою перешкоджання надання останніми повних та достовірних показань щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, знищення речових доказів та документів. Крім того, обвинувачена може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки серед оточення обвинуваченої є невстановлені співучасники злочину, яких вона може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб. У разі застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачена, використовуючи мобільні додатки та пристрої, може вчинити інші кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України або продовжити вчинення злочину, у вчиненні якого обвинувачується. З урахуванням наведеного, просить продовжити відносно обвинуваченої ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора та заявив клопотання про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю. В обґрунтування клопотання посилався на непідтвердження зазначених прокурором ризиків жодними доказами, їх абстрактність. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які заяви, повідомлення від осіб або інші відомості про те, що обвинувачена впливає на потерпілих, свідків, оскільки з часу внесення відомостей до ЄРДР від 06.07.2022 до застосування до ОСОБА_7 тримання під вартою остання жодного разу не впливала на свідків. Посилання прокурора на те, що наявні невстановлені досудовим розслідування особи, причетні до злочину, є необґрунтованим, оскільки за 3 роки слідства було достатньо часу для їх затримання. Поряд з тим, деякі свідки (знайомі обвинуваченої) перебувають закордоном, у зв`язку з чим сторона відмовилася від їх допиту. ОСОБА_7 не збирається переховуватися від суду, має активну позицію в суді, намагається довести свою невинуватість. Незаконний перетин державного кордону та виїзд до тимчасово окупованих територій є об`єктивно неможливим в умовах воєнного стану. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення необґрунтований, оскільки ОСОБА_7 раніше до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувалася, вину не визнає, має намір відстоювати свою позицію під час судового розгляду. Посилання прокурора на наявність ризику переховування без доказу є порушенням практики ЄСПЛ, якою встановлено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. У клопотанні не зазначається, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам. Зауважив, що 25.06.2019 Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (неконституційним), положення ч. 5 ст. 176 КПК України, яким передбачено, що запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 КК України. Крім того, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України (в свою чергу ч. 2 ст. 111 КК України не відноситься до зазначеного переліку). Просив врахувати вік ОСОБА_7 , її міцні соціальні зв`язки, стан здоров`я.

Обвинувачена ОСОБА_7 також заявила клопотання про зміну запобіжного заходу. Зазначила, що понад 2 роки перебуває під вартою, незважаючи на те, що проти неї відсутні зафіксовані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не доведено доказами складу злочину, не знайдено ні злочинних груп, ні зв`язків зі спецслужбами РФ. Відкладення розгляду клопотань про очевидну недопустимість доказів сторони обвинувачення впродовж судового розгляду не дають обвинуваченій можливість своєчасно спростувати висунуте проти неї незаконне обвинувачення, яке не відповідає фактичним обставинам справи. У матеріалах, наданих суду ніби від імені ОСОБА_7 , немає ні військових, ні людей зі зброєю, ні військової техніки, крім «порушеної тиші польотів», остання у жодних соцмережах нічого не поширювала, ніякою агітацією не займалася, до обстановки у військових частинах ніякого відношення не має. Все, що надано стороною обвинувачення, як доказ, отримано з порушенням законодавства та її основоположних прав, з телефону зі сфальсифікованими даними, який було підкинуто під час обшуку. Кожного разу продовження строку тримання під вартою відбувається автоматично, на підставі слабких доказів обвинувачення. Протягом її довготривалого перебування під вартою вже сплинули всі ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Крім того, у справі зникли речові докази обвинувачення, 08.08.2024 суд розглянув матеріали справи та переконався, що на вилучені під час обшуку речі не було накладено арешт, тому після спливу строку тимчасового вилучення майна, ОСОБА_7 наполягала на поверненні їй речей. В ході судового розгляду вже спростовані докази обвинувачення, а відповідно до практики ЄСПЛ важкість злочину та складність справи не вважаються достатніми для тримання під вартою протягом тривалого часу. Вказала, що є пенсіонеркою та тривале перебування під вартою шкодить здоров`ю, хронічні захворювання потребують ретельного догляду, якого не може бути в СІЗО. Завжди була порядною людиною, раніше не судима, має 35 років офіційного трудового стажу та 10 років неофіційного, декілька вищих освіт, є членом Федерації професійних бухгалтерів та аудиторів України з 2001 року, ніколи не притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, на утриманні мала лежачу матір, яка у квітні померла. Вчинити повторне кримінальне правопорушення не може, оскільки не вчиняла і першого. Від її дій ніхто не постраждав, ніяких влучань по її так званим «цілям» не було, ніякої вигоди чи доходу внаслідок таких дій не було. З огляду на викладене просила змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або визначити розмір застави у межах норми ч. 5 ст. 182 КПК України.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, додатково дослідивши матеріали справи, письмові клопотання захисника та обвинуваченої про зміну запобіжного заходу, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги, що хоч обвинувачена і є раніше не судимою, однак на даний час обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, - державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, шляхом надання представникам спецслужб РФ допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, що в контексті повномасштабної збройної агресії РФ свідчить про надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки таких дій. Також, беручи до уваги і покарання, яке може бути призначене обвинуваченій, у разі визнання її винуватою, розвинуті та стабільні зв`язки з цивільним чоловіком в Криму, інкриміновані зв`язки із спецслужбами держави-агресора, суд дійшов висновку про продовження існування реального ризику, що обвинувачена ОСОБА_7 , будучи неізольованою від суспільства в рамках лише такого запобіжного заходу як тримання під вартою, з метою уникнення кримінальної відповідальності буде переховуватись від суду, насамперед на території Російської Федерації чи тимчасово окупованій території України. Достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.

Навпаки, з ході проведення обшуку, що зафіксовано дослідженим в судовому засіданні відеозаписом, підозрювана пояснювала про наявність в Криму чоловіка, який робив в квартирі ремонт та чекав, щоб вона до нього переїхала жити, натомість почався COVID-19, у зв`язку з чим закрили кордони, а потім війна. При цьому вказала, що її вина лише в тому, що вона не може виїхати. У телефоні ОСОБА_7 виявлено чимало російських номерів мобільних телефонів, зокрема її дочки, яка проживає в м. Смоленськ з чоловіком та дитиною (з якою обвинувачена вела переписки), сестри її загиблого брата з Петербурга, знайомого з Криму.

Вказаним підтверджуються зв`язки ОСОБА_7 на тимчасово окупованій території України та території Російської Федерації, що свідчить про можливість останньої переховуватися на таких територіях. З огляду на викладене та твердження ОСОБА_7 про її заінтересованість у спілкуванні лише зі своїми родичами (заявляла при проведенні обшуку) та наміри остаточно виїхати до чоловіка в Крим, колегія суддів вважає ризик втечі та переховування актуальним.

При вирішенні доцільності застосування до обвинуваченої найсуворішого запобіжного заходу, колегія суддів також враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, наразі повномасштабне вторгнення РФ в Україну продовжується, на теперішній час воєнний стан Указом Президента України від 28.10.2024 року №740/2024, затвердженим Законом №4024-IX від 29.10.2024, з 05 години 30 хвилин 10.11.2024 продовжено строком на 90 діб. З огляду на вказане суд переконаний щодо продовження існування ризику вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення чи продовження злочину, у якому вона обвинувачується. Зокрема, остання може безпосередньо чи із залученням інших осіб за допомогою мобільних додатків, вчиняти дії, направлені на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, і така діяльність загрожуватиме як життю та здоров`ю невизначеного кола осіб, так і безпеці держави в цілому.

Вказаним ризикам, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, ймовірності та вірогідності їх реалізації, не може запобігти будь-який інший, більш м`який запобіжний захід, оскільки навіть цілодобовий домашній арешт не зможе убезпечити обвинувачену від продовження протиправної діяльності за допомогою залучення інших осіб, із використанням мобільного зв`язку, мобільних додатків для листування.

Доводи сторони захисту таких висновків не спростовують. Судом враховується вік обвинуваченої, її стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують її особу, дані про її соціальні зв`язки та спосіб життя, однак такі відомості, не можуть свідчити про відсутність або зменшення відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в умовах продовження збройної агресії РФ в Україні.

Обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості у співвідношенні із конкретними обставинами кримінального провадження, поетапним заявленням сторонами клопотань, не виходить за межі розумного строку, та відповідає потребам забезпечення судового розгляду. Зволікань із розглядом провадження суд не допускає.

З урахуванням викладеного, суд вбачає підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не знаходить підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який, оскільки, враховуючи наявні ризики, підвищену суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, в даному випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе дієво запобігти наявним в провадженні ризикам.

Відповідно до положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 111 КК України.

При вирішенні питання щодо можливості визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених цим Кодексом, в межах розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , суд враховує фактичні обставини кримінального правопорушення, його наслідки, те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку із нападом збройних сил Російської Федерації, в інтересах спецслужб якої ОСОБА_7 вчиняла, згідно обвинувачення, дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а також підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, високий ступінь ризику ухилення обвинуваченої від суду, з урахуванням в тому числі даних про особу обвинуваченої та її зв`язки.

З урахуванням викладеного, суд при продовженні застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачає підстав для визначення щодо неї застави як альтернативного запобіжного заходу.

На підставі ст. ст. 177, 183, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити до 14 березня 2025 року включно застосований до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

На ухвалу суду може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3