Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/206/25
Номер провадження 1-кп/711/265/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м.Черкаси клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000003 від 02.01.2025 про застосування запобіжного заходу до

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Придніпровський районний суд м. Черкаси розглядає кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.191 КК України.

У судовому засіданні прокурором подане клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прокурор ОСОБА_3 подане клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Висловлюючи доводи на обґрунтування клопотання, зазначив про наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, а також ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При цьому, ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду зумовлений тяжкістю та невідворотністю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його вини в інкримінованому злочині, яке відповідно до санкції статті є безальтернативним у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Крім того, обвинувачений має право виїзду за кордон, 25.09.2024 отримав свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а 24.04.2025 виїхав за межі України, повернувшись назад 29.04.2025. Вказані обставини можуть спонукати обвинуваченого до переховування чи виїзду за межі України.

Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, на думку сторони обвинувачення, зумовлений наявністю у ОСОБА_5 особистих зв`язків із службовими особами ПАТ «Черкасиобленерго», які він може використати для незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні з метою їхньої відмови від показань або їх зміни. Вказаний ризик існує на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то його прокурор обґрунтовував тим, що на цей час здійснюється збір доказів стосовно інших причетних до злочину осіб, без участі яких його вчинення було неможливим, у зв`язку з чим без покладення на ОСОБА_5 відповідних процесуальних обов`язків, останній, будучи ознайомленим із матеріалами досудового розслідування, шляхом надання порад чи вказівок таким особам, зможе перешкодити проведенню досудового розслідування.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 клопотання прокурора підтримав, вважав його обґрунтованим і просив задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечував, зазначив, що подане клопотання суперечить вимогам ст. 184 КПК України. Як контраргументи щодо доводів сторони обвинувачення, вказав на відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, у зв`язку з чим до нього не може бути застосований запобіжний захід. Щодо ризику переховування від суду, зазначив, що обвинувачений дійсно має право виїзду за кордон, яким скористався на короткий період і повернувся назад на територію України, при цьому у всі судові засідання з`являвся вчасно і сумлінно, через виїзд за кордон судові засідання не пропускав та не відкладав. З приводу ризику незаконного впливу на свідків захисник вказав, що докази впливу на свідків з боку обвинуваченого відсутні, прокурор не конкретизував з якими саме свідками ОСОБА_5 потрібно уникати спілкування. Також один із процесуальних обов`язків, які прокурор запропонував покласти на обвинуваченого при обранні йому запобіжного заходу у виді застави, є уникати спілкування із свідками, тоді як КПК України визначає такий обов`язок, як уникнення спілкування із певними особами. Заявлена прокурором неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів не доведена належними і допустимими доказами. Крім того, захисник також вказав на те, що під час досудового розслідування слідчий вже звертався з клопотанням про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді застави, однак до на той час підозрюваного ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, строк дії обов`язків, покладених на особу при його застосуванні, на цей час сплив, однак сам запобіжний захід є чинним, і був дієвим та достатнім для виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, оскільки їх порушень останній не допускав. Підсумовуючи, просив відмовити у задоволенні клопотання у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_5 , погоджуючись із своїм захисником, додав також, що виїздив за кордон лише один раз на короткотривалий період для участі у міжнародній конференції на запрошення Торгово-промислової палати Німеччини, тобто у професійних потребах, а не для відпочинку, після чого одразу повернувся на територію України. Із свідками у кримінальному провадженні він жодного разу не спілкувався. Вказав, що розмір застави, яку просить застосувати сторона обвинувачення, не відповідає сумі завданих збитків у 139 тис. грн, що зазначена в обвинувальному акті. Також зазначив, що під час досудового розслідування йому був обраний запобіжний захід особисте зобов`язання з покладенням визначених обов`язків, однак термін їх дії на момент виконання з ним вимог ст. 290 КПК України вже сплив. Загалом підтримав позицію захисника і просив відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді застави, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, серед іншого, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частини 4-5 ст. 182 КПК України).

Суд звертає увагу, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України і встановлених у судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (пп. «а» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Як установлено судом, під час досудового розслідування ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.07.2024 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на підозрюваного відповідних процесуальних обов`язків, у тому числі здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон. При цьому сторона обвинувачення зверталася до слідчого судді із клопотанням про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави, однак слідчий суддя вказане клопотання задовольнив частково, дійшовши до висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. Ця ухвала була предметом перевірки судом апеляційної інстанції, ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21.08.2024 вона залишена без змін.

Відповідно до наданого прокурором листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 23.05.2025 № 6.3-6221/6-25 ОСОБА_5 на підставі заяви 25.09.2024 отримав свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

У подальшому, протягом 2025 року ОСОБА_5 двічі перетнув кордон України, а саме: - 24.04.2025 виїзд, напрямок перетину ПП Ягодин, ділянка кордону польська, тип транспортного засобу потяг пасажирський (23 Київ Хелм), та 29.04.2025 в`їзд, напрямок перетину ПП Ягодин, ділянка кордону польська, тип транспортного засобу потяг пасажирський (24 Хелм - Київ).

Аналізуючи наведені прокурором ризики як підставу для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави, суд вважає, що прокурором не доведено існування заявлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Так, під час здійснення судового провадження щодо обвинувачення ОСОБА_5 безпідставними є твердження сторони обвинувачення про ризик переховування особи від органу досудового розслідування, роль і функції якого у цьому кримінальному провадженні закінчилися складанням і направленням до суду обвинувального акта. В частині виконання встановленого ст. 42 КПК України обов`язку прибувати за кожним викликом до суду, порушень з боку ОСОБА_5 суд не встановив, оскільки жодне судове засідання не було відкладене через неприбуття останнього. Факт виїзду обвинуваченого за кордон не свідчить про його намагання переховуватися від суду і нівелюється фактом його повернення на територію України.

Суд також зазначає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 191 КК України тривало, як мінімум, з дня повідомлення йому про підозру 12.07.2024 до дня затвердження обвинувального акта та направлення його до суду 08.01.2025, тобто з моменту закінчення досудового розслідування на сьогодні минуло більш ніж півроку. За увесь цей час ОСОБА_5 мав можливість вчинити будь-які дії, спрямовані на здійснення впливу на будь-кого зі свідків у кримінальному провадженні, однак жодних відомостей про фактичне вчинення чи спроби вчинення обвинуваченим такого впливу стороною обвинувачення не надано. При цьому, стороною обвинувачення не визначено чіткого переліку свідків, ризик впливу на яких існує з боку ОСОБА_5 , що позбавляє суд можливості з`ясувати реальність існування такої загрози щодо кожного окремо взятого свідка.

Крім того, суд не вбачає заявленого прокурором ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки стороною обвинувачення не зазначено жодних об`єктивних обставин та не надано доказів, які б підтверджували існування заявленого ризику. Суд також звертає увагу, що вказаний ризик прокурором фактично зведений до можливості надання ОСОБА_5 порад чи вказівок особам, причетність до вчинення злочину яких наразі встановлюється. Однак суд наголошує, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачення висунуто лише ОСОБА_5 і саме в межах цього обвинувачення суд розглядає справу. Існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню під час збору доказів щодо інших осіб, без участі яких вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину було неможливим, перебуває поза межами висунутого ОСОБА_5 обвинувачення і може стосуватися будь-якого іншого кримінального провадження, проте аж ніяк не цього.

Відповідно до ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Як вказано у ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

З огляду на це, суд не може залишити поза увагою факт попереднього застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, відомості про скасування чи зміну якого у матеріалах провадження відсутні, а також ту обставину, що після закінчення строку дії покладених відповідно до запобіжного заходу на підозрюваного обов`язків, сторона обвинувачення аж до закінчення досудового розслідування не зверталася з клопотаннями про продовження строку дії процесуальних обов`язків щодо підозрюваного або зміни запобіжного заходу на більш суворий, що свідчить, зокрема, про відсутність підстав для цього.

За таких обставин, ураховуючи досліджені у судовому засіданні матеріали клопотання, думку сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку, що зазначені прокурором ризики не є достатніми та не виправдовують застосування щодо обвинуваченого такого запобіжного заходу як застава, у зв`язку з чим клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді застави задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177-178, 181, 199, 331, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді застави.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1