Єдиний унікальний № 946/535/25
Провадження № 1-кп/946/307/25
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання

26 травня 2025 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у місті Ізмаїлі Одеської області в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000019, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїла Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 369-2 Кримінального кодексу України (далі КК України),

В С Т А Н О В И В:

Захисник ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, 22.05.2025 звернувся із заявою, якою просив провести судове засідання, призначене на 26.05.2025, за його відсутності.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, з урахуванням положень ст. 324 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), а також того, що захисник ОСОБА_6 надав заяву про проведення судового розгляду 26.05.2025 за його відсутності, дійшов висновку про проведення судового засідання без участі захисника ОСОБА_6 .

I. Суть клопотань.

1. 24.04.2025 обвинувачений ОСОБА_4 подав клопотання про зміну запобіжного заходу шляхом зменшення йому розміру застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також скасування щодо нього обов`язку не відлучатись з Ізмаїльського району Одеської області без дозволу суду, мотивуючи тим, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон він здав до ДМСУ в Одеській області, будь-яких порушень обов`язків, що покладені на нього судом, він не допускав, випадків неприбуття до слідчого, прокурора чи суду взагалі не було.

Зазначає, що його сумлінне відношення до покладених на нього обов`язків, його ставлення до судового процесу загалом, свідчить про можливість скасування щодо нього такого обов`язку як не відлучатись з Ізмаїльського району Одеської області без дозволу суду, оскільки це обмежує можливість його працевлаштування. Так, роботодавці, до яких він звертався з приводу працевлаштування як торгового представника, відмовляли йому у прийомі на роботу, так як умови праці торгового представника передбачають необхідність пересування по території усієї Одеської області. Обвинувачений ОСОБА_4 також зазначає, що на його утриманні перебуває малолітня донька та дружина, з якими він проживає спільно за адресою: АДРЕСА_1 . Наразі він самостійно утримує свою сім`ю, та неможливість працевлаштування для нього унеможливлює належне утримання родини.

У клопотанні також вказано, що він активно займається правозахисною діяльністю, що підтверджується значною кількістю судових справ, в яких він представляє інтереси різних осіб з приводу їх складних життєвих ситуацій. Також він активно займається правозахисною діяльністю у соціальних мережах, безоплатно консультує громадян, що опинилися у скрутних життєвих ситуаціях, надає відео-роз`яснення з різних юридичних питань та завжди засуджує російську збройну агресію проти України. Він активно приймає участь у зборі коштів на потреби ЗСУ і це є підкресленням його чіткої громадянської позиції з цього приводу. Вважає, що вищенаведені обставини підтверджують його міцні соціальні зв`язки, що повинно бути враховано судом при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу.

Також обвинувачений ОСОБА_4 звертає увагу на неспіврозмірність застави у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 514 000 грн) із сумою грошових коштів, які, на думку органів досудового розслідування, отримані ним від свідків (350 000 грн). Грошові кошти в якості застави вносились його дружиною та друзями, у зв`язку із чим у нього наявна відповідна заборгованість у розмірі 1 135 500 грн перед даними особами (усіх окрім дружини) щодо повернення цих грошових коштів.

В якості характеризуючих матеріалів на його особу, обвинувачений надав 28.04.2024 копію характеристики, яка була надана йому при звільненні з органів юстиції у 2022 році, а також копії грамот, подяк тощо, що стали наслідком багаторічної праці в органах ДВС.

2. 24.04.2025 обвинувачений також звернувся до суду з клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів, мотивуючи тим, що 21.08.2024 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, в рамках кримінального провадження №0000019, до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені дані про нібито скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 332 КК України. Підставою для прийняття такого рішення стали покази свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , який на своїх допитах, за словами обвинуваченого, брехав та приховував від слідства важливу інформацію, яка спотворює об`єктивну картину того, що відбулося насправді.

Так, ОСОБА_7 на допитах свідка від 01.07.2024 та 23.07.2024 повідомляв оперуповноваженого СБУ, що у нього наявна чинна відстрочка від призову на військову службу у зв`язку з тим, що його матір є інвалідом третьої групи. При цьому п. 13 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» таке право на відстрочку надано виключно для осіб, що утримують матір інваліда першої чи другої групи, а п. 9 ст. 23 вказаного нормативно-правового акту таке право надається особам, батьки яких потребують постійного стороннього догляду і про це є відповідний висновок МСЕК або ЛКК. На запит захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 надав відповідь, згідно з якою свідок ОСОБА_7 отримував відстрочку від призову за мобілізацією на підставі п. 11 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якого не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю І чи II групи. Обвинувачений зазначає, що з вищевказаного можливо зробити висновок про те, що ОСОБА_7 має дружину з числа осіб з інвалідністю І чи II групи. При цьому приховував це від слідства, або діяв за його вказівкою, а також приховував це від ОСОБА_4 при спілкуванні, і брехав йому і слідству про те, що має відстрочку по утриманню/догляду за матір`ю. Також на допитах ОСОБА_7 повідомляв, що нібито звертався у червні 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 з приводу продовження відстрочки, однак за інформацією обвинуваченого це також є брехнею та частиною легенди в рамках провокації злочину.

Обвинувачений вважає, що, або правоохоронцями, разом з ОСОБА_7 , здійснено провокацію злочину, або ОСОБА_7 скоєно злочин, відповідальність за який передбачено ст. 384 КК України, оскільки з протоколів його допиту вбачається, що про наявність підстав про законний перетин державного кордону, орган досудового розслідування він не повідомляв.Тобто маючи абсолютно законну підставу для перетину державного кордону України, ОСОБА_7 , за його свідченнями, просив ОСОБА_4 скоїти злочин, пов`язаний з організацією його незаконного перетину державного кордону. При цьому про наявність таких законних підстав він слідство не повідомляв. З цього приводу обвинуваченим було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 384 КК України до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, за якою відкрито кримінальне провадження за № 0000149. Аналогічні клопотання ОСОБА_4 до слідчих як в рамках його провадження, так і в рамках кримінального провадження, що відкрито за його заявою, були проігноровані, тобто слідчі відмовили у їх задоволенні. З метою отримання додаткових доказів провокації злочину та невинуватості обвинуваченого, 10.02.2025 його захисником було зроблено запит до ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якому він просив надати інформацію, яка має важливе доказове значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Однак, 01.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 надав відповідь на вказаний запит, відповідно до якої запитувана інформація може бути надана виключно за ухвалою суду відповідно до ч. 2 ст. 159 КПК України.

Враховуючи викладене, обвинувачений просить надати його захиснику, адвокату ОСОБА_5 тимчасовий доступ до речей і документів (з можливістю ознайомитися з ними та зробити їх копії), які містять охоронювану законом таємницю, що перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме до:

1) інформації, коли саме ОСОБА_7 подав заяву до ІНФОРМАЦІЯ_4 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з наявністю дружини з числа осіб з інвалідністю I чи II групи (з можливістю зробити копію відповідної заяви);

2) інформації, які документи (копії документів) були додані ОСОБА_7 до заяви про надання відстрочки (з можливістю зробити копії цих документів);

3) інформації, чи звертався ОСОБА_7 у період з травня по липень 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 з приводу отримання відстрочки у зв`язку з наявністю матері з інвалідністю III групи.

3. Окрім того, 28.04.2025 обвинувачений ОСОБА_4 подав ще одне клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів, посилаючись на ті ж самі обставини, зазначені у його попередньому аналогічному клопотанні від 24.04.2025, і зазначає, що 01.10.2024 його захисником було заявлено клопотання слідчому СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , в якому він просив, зокрема, витребувати з ІНФОРМАЦІЯ_5 інформацію про перетин державного кордону України ОСОБА_7 у період військового стану, однак 04.10.2025 слідчий виніс постанову про відмову у задоволенні клопотання. Обвинувачений ОСОБА_4 вказує, що у його захисників немає повноважень отримувати інформацію щодо перетину державного кордону третіми особами, оскільки така інформація є конфіденційною та захищається нормами ЗУ «Про захист персональних даних».

З урахуванням викладеного, обвинувачений ОСОБА_4 просить надати його захиснику, адвокату ОСОБА_5 тимчасовий доступ до документів, які містять охоронювану законом таємницю, що перебуває у володінні ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме до:

1) інформації про перетин державного кордону ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 24.02.2022 по 25.04.2025;

2) інформації, які саме підстави були у ОСОБА_7 для перетину державного кордону у період військового стану.

Зазначає, що вказана інформація має значне доказове значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, та має підтвердити чи спростувати правдивість показів ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні, і в подальшому отримані речі можуть бути використані в якості доказів у судовому процесі.

4. Також 28.04.2025 обвинувачений ОСОБА_4 подав клопотання, яким просить вилучити та повернути до належної судової справи документи зі справи № 946/535/25, а саме: протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 17.09.2024; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_6 ; ордер адвоката ОСОБА_5 від 17.09.2024; ордер адвоката ОСОБА_9 від 18.09.2024; повідомлення про підозру від 18.09.2024; ухвалу суду від 19.09.2024; ухвалу суду від 04.10.2024; повідомлення ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 07.10.2024; постанову про продовження строку досудового розслідування від 08.11.2024; ухвалу суду від 14.11.2024; ухвалу суду від 16.12.2024; ухвалу суду від 17.12.2024. Вказане клопотання мотивоване тим, що 16.04.2025 захисником ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_6 була подана заява до ІНФОРМАЦІЯ_7 з приводу надання можливості ознайомлення з матеріалами вищевказаної справи, та таке право було ним реалізоване. При ознайомленні з матеріалами справи, захисником було встановлено, що її формування відбулося з грубими порушеннями вимог чинного законодавства, які мають бути усунені.

Так, в матеріали справи, незрозумілим чином, потрапили матеріали іншої судової справи, у спосіб, не передбачений чинним законодавством, а отже з порушенням норм такого законодавства. При цьому працівники апарату суду, які це зробили, вдалися до перехрещень номерів документів, присвоєних при формуванні первинної справи та проставляння нової нумерації документів.

Таким незаконним чином до матеріалів справи потрапили наступні документи: протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 17.09.2024; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_6 ; ордер адвоката ОСОБА_5 від 17.09.2024; ордер адвоката ОСОБА_9 від 18.09.2024; повідомлення про підозру від 18.09.2024; ухвала суду від 19.09.2024; ухвала суду від 04.10.2024; повідомлення ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 07.10.2024; постанова про продовження строку досудового розслідування від 08.11.2024; ухвала суду від 14.11.2024; ухвала суду від 16.12.2024; ухвала суду від 17.12.2024. При цьому, у справі, документи з якої потрапили до справи № 946/535/25, було ухвалено остаточне рішення по суті. Тобто такі справи не могли об`єднуватися чи виділятися.

Оскільки вказані документи потрапили до справи № 946/535/25 способом, що суперечить положенням чинного законодавства, вони мають бути вилучені зі справи та повернуті до судової справи, у якій перебували до незаконного потрапляння у справу.

Як вбачається з матеріалів справи № 946/535/25, ніяких резолюцій на вилучених з іншої справи документах немає, так само як і немає ухвали суду про тимчасовий доступ до речей та документів. Також обвинувачений ОСОБА_4 ставить під сумнів винятковість випадку, який призвів до приєднання документів до справи. З викладеного вище вбачається, що приєднання документів до справи відбулося у незаконний спосіб, метою якого стало упереджене та передчасне формування думки суду з приводу особи обвинуваченого, що обумовлює необхідність вилучення зі справи документів, що не можуть бути її частиною.

II. Позиції учасників справи.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав заявлені клопотання, просив їх задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 також підтримав заявлені обвинуваченим клопотання, та просив їх задовольнити. Так, з приводу клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, захисник адвокат ОСОБА_5 зазначив, що обвинувачений не порушував умови запобіжного заходу, що свідчить про його належну процесуальну поведінку. Крім того, на думку захисника, застава в розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб значно перевищує суму, вилучену у обвинуваченого при його затриманні. Враховуючи матеріальний стан ОСОБА_4 , наявність на його утриманні дитини, а також необхідність виконання наявних у нього боргових зобов`язань, захисник просить задовольнити клопотання обвинуваченого та зменшити визначений розмір застави до розміру вилученої суми при затриманні. Також захисник ОСОБА_5 просив розширити обвинуваченому територію, якою він може пересуватися, оскільки це надасть йому змогу працевлаштуватися. З приводу клопотань ОСОБА_4 про тимчасовий доступ до речей і документів, адвокат вказав, що інформація, до якої обвинувачений просить надати доступ, має суттєве значення для встановлення істини у цьому кримінальному провадженні, а тому підлягає задоволенню. Також захисник просив задовольнити клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про вилучення та повернення до належної справи документів зі справи № 946/535/25.

Прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотань обвинуваченого, посилаючись на їх необґрунтованість, та надав суду відповідні письмові заперечення.

Зокрема, з приводу клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, прокурор зазначив, що зі змісту ухвали ІНФОРМАЦІЯ_8 від 04.10.2024 вбачається, що суд, обираючи запобіжний захід, визнав доведеними наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України, а також існування ризиків, визначених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Прокурор також послався на те, що з огляду на стадію кримінального провадження, суд не може давати власну оцінку обґрунтованості підозри чи вагомості доказів, а тому, оцінюючі клопотання сторін бере лише до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку судом, встановленим законом (слідчим суддею на стадії досудового розслідування та апеляційним судом під час перегляду ухвали слідчого судді) були зроблені відповідні висновки щодо наявності обґрунтованої підозри та вагомості доказів, достатніх для обрання запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження. Отже, на стадії судового розгляду підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На теперішній час ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків залишаються на попередньому рівні. Так, натепер перед судом ще не допитані свідки, серед яких є співробітники ІНФОРМАЦІЯ_9 , в тому числі колишні підлеглі, обвинуваченого, а тому існує можливість незаконного впливу на них. Суворість можливого покарання не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У зв`язку з викладеним, у задоволенні клопотання просив відмовити.

Щодо клопотань обвинуваченого про надання тимчасового доступу до речей і документів, прокурор ОСОБА_3 зазначив, що надання тимчасового доступу призведе до дисбалансу інтересів приватних осіб та інтересів, завдань кримінального провадження, що є неприпустимим з огляду на те, що надання тимчасового доступу має здійснюватися лише у випадку превалювання інтересів та завдань кримінального провадження над приватними інтересами, правами та свободами конкретної особи. ОСОБА_7 може бути допитаний під час судового розгляду як свідок. При цьому процесуальний механізм допиту свідків під час судового розгляду передбачає не тільки приведення свідків під присягу, що забезпечується попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, але і можливістю сторони захисту брати участь у допиті таких свідків, ставити їм запитання, у тому числі направлені на встановлення загальної картинки репутації такого свідка та достовірності його показань. З урахуванням наведеного, прокурор просив відмовити у клопотаннях обвинуваченого ОСОБА_4 про тимчасовий доступ до речей та документів.

З приводу клопотання ОСОБА_4 про вилучення документів із судової справи, прокурор зазначив таке. 11.02.2025 у справі № 946/535/25 прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури до Ізмаїльського міськрайонного суду було подано клопотання про продовження обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. 25.02.2025 було проведено судове засідання у складі судді ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_10 , за участю прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . У вказаному судовому засіданні, серед іншого, було здійснено розгляд клопотання прокурора про продовження обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та на підтвердження прокурором надано суду відповідні підтверджуючі документи щодо заходів забезпечення кримінального провадження, які були застосовані стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 та інші процесуальні документи. Надані прокурором процесуальні документи надавалися суду за участю обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисників, зі змістом яких обвинувачений був ознайомлений. Тобто вказані документи були надані в рамках судової справи № 946/535/25. У зв`язку із зазначеним, прокурор просив суд відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

III. Мотиви суду.

Розглянувши клопотання обвинуваченого, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Щодо клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, має право подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та покладених на нього судом, чи про зміну способу їх виконання.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За змістом ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у межах від одного до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в залежності від тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа. У виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, у тому числі і не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на сумлінне дотримання покладених на нього обов`язків, на думку суду, не є тією беззаперечною обставиною, яка може свідчити про зменшення ризиків, оскільки їх виконання є обов`язковим для особи, щодо якої вони застосовані.

Суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого про бажання працевлаштуватися, позаяк вказана обставина, враховуючи наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не є достатньою підставою для скасування встановленого щодо нього обов`язку не відлучатись з Ізмаїльського району Одеської області без дозволу суду. Крім того, суд зазначає, що обвинуваченим не надано доказів того, що така можливість взагалі існувала, і роботодавці, до яких він звертався з приводу працевлаштування як торгового представника, відмовляли йому у прийомі на роботу саме з підстави діючого відносно нього обмеження у пересуванні по території усієї Одеської області. Суд також звертає увагу, що покладені на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, не перешкоджають йому працевлаштуватися на будь-яку іншу роботу, не пов`язану із необхідністю відлучатись з Ізмаїльського району Одеської області.

Окрім того, на підтвердження наявності міцних соціальних зв`язків обвинувачений посилається також на те, що він активно займається правозахисною діяльністю, зокрема у соціальних мережах, приймає участь у зборі коштів на потреби ЗСУ. Між тим доказів на підтвердження цих обставин обвинувачений ОСОБА_4 не надав, тому суд не враховує їх при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу.

Суд приймає доводи щодо того, що обвинувачений ОСОБА_4 одружений, має на утриманні малолітню доньку, а також матеріали, що характеризують його особу (надану при звільненні з органів юстиції у 2022 році характеристику, а також грамоти, відзнаку органів ДВС, подячний лист, подяки тощо). Однак суд зауважує на тому, що з урахуванням обставин та тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, стадії судового процесу, того факту, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, вказані обставини не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу у спосіб, передбачений у його клопотанні.

Посилання на те, що застава була внесена його дружиною та друзями не є підставою для зменшення її розміру. Частиною 2 ст. 182 КПК України передбачено, що застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Сама по собі наявність у обвинуваченого відповідної заборгованості перед заставодавцями не може бути підставою для зменшення розміру застави, оскільки внесення застави є правом, а не обов`язком заставодавця. Тобто прийняття такого рішення особою є добровільним, і було б неможливим без взаємної згоди обвинуваченого та заставодавців.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування встановленого відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язку не відлучатись з Ізмаїльського району Одеської області без дозволу суду, а також про зменшення розміру застави.

Що стосується клопотань обвинуваченого про надання його захиснику тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю,суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 160 КПК України, сторони кримінального провадження мають право звернутися до суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 163 КПК України, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Згідно з ч. 6 ст. 163 КПК України, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених ч. 5 ст. 163 КПК України, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Всупереч вказаним вище нормам, обвинувачений у своїх клопотаннях не навів достатніх підстав вважати, що документи самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні. Також у клопотаннях не доведені обставини, передбачені ч. 6 ст. 163 КПК України. Клопотання обвинуваченого містять лише загальне посилання про те, що вказана інформація має значне доказове значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, та має підтвердити чи спростувати правдивість показів ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні, і в подальшому отримані речі можуть бути використані в якості доказів у судовому процесі.

Суд також зазначає, що наразі виклик даного свідка ще не здійснювався, а згідно з ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо.

З урахуванням вказаного, суд вважає, що клопотання обвинуваченого про надання його захиснику тимчасового доступу до речей і документів задоволенню не підлягають.

Щодо клопотання обвинуваченого про вилучення та повернення до належної судової справи документів зі справи № 946/535/25, суд зазначає таке.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000019 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 369-2 КК України, надійшов до суду 27.01.2025, і того ж дня, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, був переданий у провадження судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_10 .

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 05.03.2025, справа № 946/535/25 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 369-2 КК України, була передана на розгляд судді ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 .

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 стосується вилучення та повернення до іншої судової справи документів, які, як вбачається з матеріалів справи, були долучені до матеріалів кримінального провадження під час їх перебування у провадженні іншого судді.

Фактично суть цього клопотання зводиться до скасування процесуального рішення, прийнятого суддею, у провадженні якого раніше перебувала справа.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 не зазначили, на підставі якої норми закону суддя, якому розподілено справу після заміни судді з підстави задоволення заяви про його відвід, повинен з`ясовувати, яким чином до матеріалів кримінального провадження потрапили документи, під час перебування справи у провадженні іншого судді.

Разом з тим, нормами чинного кримінального процесуального права суддя, у провадження якого надійшла справа після іншого судді, не наділений повноваженнями надавати оцінку процесуальним діям попереднього складу суду.

Між тим, суд зазначає, що незгода сторони з процесуальними діями судді може бути предметом розгляду в апеляційному та касаційному порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у клопотанні обвинуваченого про вилучення та повернення до належної судової справи документів зі справи № 946/535/25.

Керуючись ст. 182, 201, 163, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. У клопотаннях обвинуваченого ОСОБА_4 про скасування встановленого відносно нього обов`язку не відлучатись з Ізмаїльського району Одеської області без дозволу суду та про зменшення розміру застави, а також про надання його захиснику - адвокату ОСОБА_5 тимчасового доступу до документів, які містять охоронювану законом таємницю, і про вилучення та повернення до належної судової справи документів зі справи № 946/535/25, відмовити.

2. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду

Одеської області ОСОБА_1