ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2283/25 Справа № 175/612/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000523 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3, 4 ст. 190 КК України,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 01 серпня 2025 року включно, із раніше визначеним розміром застави в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200,00 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить тривалість злочинної діяльності обвинуваченого, кількість епізодів.

Судом також враховано, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляції:

- захисник просить ухвалу суду скасувати та змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт або зменшити розмір застави.

В обґрунтування вказує, що заявлені прокурором ризики, є лише припущенням останнього, оскільки не підтверджені жодними доказами.

Крім того зазначає, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.

Захисник також зауважує, що встановлений ОСОБА_6 розмір застави в сумі 452 200 гривень, є непомірним для останнього.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляції захисника, перевіривши та обговоривши доводи і вимоги апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, а також ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років, що може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду. Крім того, останній може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ст. 23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а також, враховуючи тривалість злочинної діяльності обвинуваченого та кількість епізодів, ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави обвинуваченому ОСОБА_6 , є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі кримінального провадження зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Визначення обвинуваченому ОСОБА_6 застави в сумі 452 200 гривень, який встановлений в розмірі, наближеному до мінімального, визначеного п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, з огляду на обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та наявних ризиків, в повній мірі відповідає нормам кримінального процесуального закону та завданням кримінального провадження і є достатнім та необхідним для запобігання визначених судом ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_6 , як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не вбачається, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

Що стосується посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, то ці обставини не можуть бути достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

При цьому колегія суддів враховує тривале перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та звертає увагу, що оскільки на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення і триває судовий розгляд, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно дотримуватись розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000523 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3, 4 ст. 190 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4