Справа № 132/2106/25
Ухвала

Іменем України

01 вересня 2025 року м. Калинівка

Суддя Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Калинівського районного суду Вінницької області заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000182 від 21.05.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (справа №132/2106/25, провадження №1-кп/132/422/25),

ВСТАНОВИВ:

До Калинівського районного суду Вінницької області через систему «Електронний суд» 19.08.2025 надійшла заява захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000182 від 21.05.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2025 вказану заяву передано для розгляду судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 .

Цю заяву про відвід судді мотивовано тим, що суддя порушив конституційне право обвинуваченого на захист, провівши судове підготовче засідання 15.08.2025 без захисника.

Ухвалу від 15.08.2025 захисник могла отримати та ознайомитись 18.08.2025, що не відповідає принципам розумних строків, охороні прав учасників кримінального провадження, права особи на інформацію (ст.11 Кодексу суддівської етики), якщо взяти до уваги призначення засідання на 19.08 на 9.00. Захисник мала законне право на відпочинок і оздоровлення, що суд не взяв до уваги та встановив свої суб`єктивні закони і правила, а саме. Суддя Сєлін навмисне спотворив принцип розумності строку кримінального провадження - суб`єктивно-неправовим терміном «прискорений розгляд кримінального провадження».

Обвинувачений уклав договір правничої допомоги із захисником тільки 28.07.2025, а 15.08.2025 суд пригрозив захиснику (якого до того ж не було на засіданні) про притягнення до відповідальності за процесуальні порушення. В кримінальному провадженні подання клопотання про відкладення з обґрунтуванням та висвітленням позиції сторони захисту не вважається процесуальним естопелем, як і право учасника процесу на відпочинок і оздоровлення. З таким підходом суду до причин відсутності на слуханні - хвороба обвинуваченого чи захисника буде розтлумачена, як неповага до суду, а представлення доказів стороною захисту чи виклик свідка - затягування процесу, даний процес на стадії підготовчого засідання нагадує суди трійки та лінча у період тоталітарних правлінь, що є історичним фактом та не потребує доведення. Це прямо суперечить Дорожній карті, яку було схвалено Урядом України у травня 2025р для вступу України в Європейський Союз, де демократичні права , верховенство права, право бути почутим, доступність, ефективність судового розгляду є необхідними умовами здійснення правосуддя.

Тому прискорений розгляд кримінального провадження не викликає довіри до суду, суперечить принципам розумності тривалості процесу, який включає 4 критерії (рішення Суду «Пафітіс та інші проти Греції, від 26.02.1998р.), серед яких - складність справи. На складність справи, зокрема, вказує навіть лише той факт, що аналогічна справа передана на розгляд Обєднаної палати Кримінального касаційного суду 22.09.2025 (Верховний суд виніс Ухвалу про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати 18.06.2025, а Велика Палата Касаційного кримінального суду призначила розгляд справи 22.09.2025р). Верховний суд дотримується зваженої позиції строку судового розгляду і не вважає період з червня - вересень затягуванням розгляду справи, - на противагу суб`єктивній позиції судді Сєліна.

Відповідно до закону України Про судоустрій суддя повинен відповідати професійним якостям, приймати рішення на підставі правових позицій Верховного суду. Суддя Сєлін повважав ці аргументи незначним, а, навпаки, вирішив прискорити розгляд справи до винесення рішення Об`єднаною палатою. Захисник глобально вбачає принципове небажання суду дотримуватися верховенства права при веденні кримінального процесу, оскільки суддя має сформоване стійке бачення обвинуваченого винуватим і тому доведення цього факту має відбутися скоро. Всупереч призумпції, що «суд знає закон», суддя Сєлін безпідставно відмовив ОСОБА_4 у прийнятті до провадження позовної заяви на протиправні дії Другого відділу Хмільницького РТЦКта СП (справа 132/2036/24), в той час, як Хмільницький міськр-ий суд прийняв позовну заяву та відкрив відповідне провадження (справа № 149/1992/24).

Під час двох підготовчих засідань суддя виходив із себе, принижував обвинуваченого, вводив його у замішання своїми питаннями, користуючись відсутністю захисника.

Обвинувачений є Свідком Єгови, тому за релігійною ознакою був підданий судом дискримінації при прийнятті судом протиправного рішенні прискорити розгляд кримінального провадження. Саме дискримінація за ознакою релігії і релігійна позиція обвинуваченого, що і стало причиною кримінального провадження. Обвинувачений є мирною, порядною людиною, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, заходи процесуального примусу до нього не застосовувались, завжди з`являється на судові засідання, поводить себе законно та етично.

Розгляд вказаної заяви адвоката ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 призначено в Калинівському районному суді Вінницької області на 10:00 год. 01.09.2025.

У вказане засідання з`явилися обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Інші учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися, їх неявка не перешкоджає розгляду вказаного питання.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану своїм адвокатом заяву та просив її задоволити. На запитання судді щодо обставин ймовірного приниження його під час підготовчих судових засідань головуючим суддею ОСОБА_8 , про які зазначено у поданій заяві про відвід судді, повідомив, що його захисник адвокат ОСОБА_5 не була присутня в цих засіданнях. Приниження обвинуваченого ОСОБА_4 , на його думку, полягали в тому, що суддя задавав йому питання та з`ясовував його думку щодо заявленого захисником клопотання, розглянув це клопотання без участі захисника.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення вказаної заяви про відвід судді ОСОБА_6 , висловивши думку, що для цього немає жодних підстав. Прокурор був присутнім під час підготовчого засідання у справі, суддя ОСОБА_6 не допускав будь-яких дій та висловлювань, що можуть вказувати на його упередженість.

За результатами розгляду заяви про відвід судді суддя дійшов такого висновку.

Перелік підстав, за наявності яких суддя підлягає відводу, визначено ст. ст. 75, 76 КПК України.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Відвід повинен бути вмотивованим.

Частиною 5 ст. 9 КПК України встановлено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) звертає увагу, що безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто, чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

У рішенні у справі «Кіпріану проти Кіпру» ЄСПЛ констатовано, що між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії») (Постанова колегії суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 вересня 2019 року, справа №277/599/15-к).

Відповідно до пункту 81 рішення ЄСПЛ «Салов проти України» «неупередженість» у сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в суді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

Згідно пунктів 2.1, 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого Рішенням XХ чергового з`їзду суддів України 18.09.2024, встановлено, що суддя заявляє самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законом. У разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.

Згідно із поданою заявою про відвід, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 вважає, що наявні обставини, які викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді ОСОБА_6 .

Водночас зі змісту цієї заяви про відвід судді, додаткових усних пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 , наданих ним в судовому засіданні, вбачається, що захисником наведено обставини, які зводяться до незгоди з процесуальним рішенням та діями судді ОСОБА_6 щодо організації розгляду кримінального провадження.

В контексті розгляду вищенаведених доводів, необхідно зауважити, що можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя.

З практики ЄСПЛ особиста безсторонність суду, що означає відсутність упередженості або прихильності, презюмується, поки не надано доказів протилежного. При ухваленні рішення про те, чи є законна підстава побоюватися, що конкретний суддя або склад суду проявили недостатню неупередженість, думка відповідної особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи може це побоювання бути об`єктивно обґрунтованим (рішення у справах «Білуха проти України», «Веттштайн проти Швейцарії», «Мікалеф проти Мальти»).

Незалежність і об`єктивність судді в кожній справі забезпечується, серед іншого, закріпленням чіткого переліку підстав для відводу судді від участі у справі.

Поряд з цим, відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим, тобто, заява про відвід має містити посилання на конкретні обставини, що об`єктивно можуть свідчити про упередженість судді та бути підтверджені відповідними доказами.

Розглядаючи заявлені доводи для відводу, суддя виходить із того, що при визначенні існування у даній справі законних підстав сумніватися в неупередженості судді ОСОБА_6 , позиція заявника, який заявляє відвід має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому має наявність фактів, що дають можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

Сумнів в неупередженості судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечний ланцюг недовіри до суду та, відповідно, зміну його складу.

Частиною 1 ст. 321 КПК України визначено, що головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження.

На переконання судді, у цьому конкретному випадку не встановлено обставин, які б викликали розумний, об`єктивно обґрунтований сумнів в неупередженості судді ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000182 від 21.05.2025.

Обставини, на які посилається захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у поданій нею заяві про відвід судді ОСОБА_6 , як на підстави відводу судді, не свідчать про його упередженість.

Окрім цього, на переконання судді, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, не може бути підставою для відводу.

Отже, оскільки заявлений відвід судді не містить викладу обставин, підтверджених відповідними та належними доказами, які б вказували на наявність підстав, передбачених ст.ст. 75-76 КПК України, та обґрунтованих доводів про упередженість судді ОСОБА_6 , суддя дійшов висновку, що заява про відвід судді ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 81, 369-372 КПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000182 від 21.05.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (справа №132/2106/25, провадження №1-кп/132/422/25), залишити без задоволення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, однак, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Повний текст ухвали складено 02.09.2025.

Суддя ОСОБА_1