ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/8803/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1410/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2025 року задоволено клопотання захисника адвоката ОСОБА_9 .

Закрито кримінальне провадження №0000186 за обвинувальним актом, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16 березня 2023 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального рпоступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, звільнивши ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Залишено без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 .

Роз`яснено цивільному позивачу право звернення з позовом в порядку цивільного судочинства.

Судом першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з моменту вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, сплили строки, встановлені ст. 49 КК України, доказів щодо вчинення обвинуваченою інших кримінальних правопорушень стороною обвинувачення не надано, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав згідно ст. ст. 284, 288 КПК України для закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 травня 2025 року повернута апеляційна скарга ОСОБА_10 , який також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_11 , на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_8 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 червня 2025 року клопотання потерпілої ОСОБА_7 про повернення строку на апеляційне оскарження задоволено, а потерпілій ОСОБА_7 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Московського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_8 , та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Дослідити докази наведені в документах розділу ІІІ Апеляційної скарги, а справу розглянути без їх участі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції позбавив доступу до правосуддя, обвинувальний акт не повернуто прокурора, у зв`язку з чим дії ОСОБА_8 не кваліфікуються як хуліганство, і як наслідок строк 3 роки, встановлений ст.49 КК України, не застосований. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не вирішено питання про розподіл судових витрат. Зазначає, що судом першої інстанції порушено розумні строки розгляду справи, оскільки справа знаходилась в суді з 30 серпня 2023 року, але не розглядалась по суті.

15 серпня 2025 року на адресу Харківського апеляційного суду надійшла заява захисника ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_8 про розгляд апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2025 року без їх участі. Просять залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу потерпілої без задоволення.

Крім того, в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_7 міститься клопотання з проханням про розгляд справи за її відсутністю.

Відповідно до ч.4 ст.405 КК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Зі змісту норм чинного кримінально-процесуального закону вбачається, що обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища.

У зв`язку з викладеним, вислухавши думку прокурора, який вважав за можливе проводити розгляд за відсутності осіб, які належним чином повідомлені про апеляційний розгляд, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 без її участі, та без участі обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_9 , які належним чином повідомлені про апеляційний розгляд та висловили бажання про розгляд апеляційної скарги за їх відсутністю, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав вірною кваліфікацію дій обвинуваченої за ч.1 ст.125 КК України, а ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

У пункті 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Положеннями ч. 1 ст. 285 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, з урахуванням ст. 12 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту, 03 березня 2023 року приблизно о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходилась за адресою свого мешкання у будинку АДРЕСА_1 , в коридорі між квартирою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , де у неї стався конфлікт, у зв`язку із тривалими неприязними стосунками на побутовому підґрунті з її сусідкою з комунальної квартири АДРЕСА_3 того ж будинку ОСОБА_7 .

Під час вказаного конфлікту ОСОБА_8 , діючи на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення шкоди її здоров`ю та тілесних ушкоджень, бажаючи їх настання, знаходячись обличчям до обличчя напроти ОСОБА_7 , схопила її обома руками за горло, короткочасно стиснувши їх, чим спричинила потерпілій фізичній біль та тілесне ушкодження. Далі, не вгамовуючись, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 умисно нанесла удар правою рукою ОСОБА_7 в область нижньої щелепи зліва, після чого відразу штовхнула її обома руками у грудну клітину, внаслідок чого ОСОБА_7 вдарилась головою об стіну. Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень потерпілий, ОСОБА_8 схопила руками санчата, які стояли пору та умисно нанесла ними удар по лівром стегну ОСОБА_7 , а потім повалила останню на підлогу, внаслідок чого ОСОБА_7 впала на спину та ОСОБА_8 знову, схопивши її обома руками за шию, почала умисно бити ОСОБА_7 головою, а саме, потилицею о підлогу, нанісши таким чином декілька ударів, після чого її протиправні дії буди припинені сусідами та сином ОСОБА_7 , які відтягнули її від потерпілої ОСОБА_7 .

В результаті протиправних дій, ОСОБА_8 умисно спричинила потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження, а саме, синці на тулубі, лівому стегну та садна на обличчі і шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Оскільки в ході судового провадження, захисником обвинуваченої було заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, яке підтримала обвинувачена та проти задоволення якого не заперечував прокурор, враховуючи положення ст. ст. 284, 286, 288 КПК України, зважаючи на те, що оскільки з дня вчинення ОСОБА_8 кримінального проступку, а саме з 03 березня 2023 року минуло понад два роки і перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності не зупинявся та не переривався, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання сторони захисту та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для застосування положень п.1 ч.1 ст.49 КК України, звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно неї за ч.1 ст.125 КК України, на підставі ч.2 ст.284 КПК України.

Доводи потерпілої ОСОБА_7 про те, що вирішуючи питання про можливість застосування ст. 49 КК України, судом першої інстанції не було перевірено чи містить це діяння склад іншого кримінального правопорушення, та інші вимоги, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд провадиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час апеляційного розгляду прокурор вважав вірною кваліфікацію дій обвинуваченої за ч.1 ст.125 КК України та заперечував щодо апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2025 року.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 285 КПК України передбачено, що обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, в тому числі, на підставі ст.49 КК України, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Тобто, наведеною нормою закону не передбачено обов`язку суду щодо встановлення фактичних обставин вчинення кримінального провадження, дослідження наявних в матеріалах кримінального провадження письмових доказів та перевірки наявності складу кримінального правопорушення в діях обвинуваченої особи при вирішенні питання щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Викладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалах Верховного Суду від 04 березня 2021 року (справа 742/3594/19), від 24 лютого 2020 року (справа №466/5490/17), від 12 листопада 2019 року (справа 566/554/16-к), від 26 березня 2020 року (справа № 288/685/17) тощо.

Доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України було закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 49 КК України без врахування заперечень потерпілої сторони щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, колегія суддів оцінює критично, оскільки в розумінні положень ст. ст. 284, 285 КПК України та ст. 49 КК України, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності згода потерпілої сторони на звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з неаребілітуючих підстав та закриття кримінального провадження не є обов`язковою.

При вирішенні даного питання обов`язковою є лише згода обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, а враховуючи те, що про застосування положень ст. 49 КК України заявив саме захисник в інтересах ОСОБА_8 і обвинувачена підтримала це клопотання, то колегія суддів не вбачає з боку суду першої інстанції порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді клопотання за відсутності згоди потерпілої сторони.

Крім того, відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

При цьому, слід зазначити, що залишення цивільного позову без розгляду за змістом ч.7 ст. 128 КПК України не перешкоджає потерпілій чи його представнику звернутися до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, а також судових витрат.

Будь-яких інших порушень вимог кримінального процесуального або кримінального матеріального закону при розгляді клопотання захисника ОСОБА_9 про звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, які, у відповідності до вимог ст. ст. 409-415 КПК України, були б підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду, колегію суддів не встановлено, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Поряд із цим, потерпілій ОСОБА_7 належить роз`яснити право на звернення до суду першої інстанції із цивільним позовом в порядку цивільного судочинства щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, в тому числі, внаслідок понесених нею витрат для захисту своїх процесуальних прав при досудовому слідстві, і в судах першої та апеляційної інстанції.

Керуючись положеннями ст. ст. 284, 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Роз`яснити потерпілій ОСОБА_7 право на звернення до суду першої інстанції із позовом в порядку цивільного судочинства щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також судових витрат.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді: