Провадження № 1-кс/947/8678/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , представника осіб, щодо майна яких вирішується питання про накладення арешту адвоката ОСОБА_4 , під час розгляду у судовому засіданні в м.Одесі в режимі відеоконференції клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000432 від 02.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, в провадженні слідчого відділу Одеського районного управління поліції № 0000432 від 02.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.04.2025 до чергової частини Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що у період часу 27.03.2025 по 31.04.2025, невстановлені особи, шляхом обману, під приводом уникнення від кримінальної відповідальності, та необхідності декларування грошових коштів, заволоділи грошовими коштами заявника в сумі 12600 доларів США (еквівалентно в перерахунку на національну валюту 521640 тис. грн.), 4700 Євро (еквівалентно в перерахунку на національну валюту 210560 тис. грн.), та 75000 тисяч гривень. Загальна сума завданого матеріального збитку 807200 гривень

10.06.2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено: банківська картка № НОМЕР_1 , емітована АТ КБ «ПриватБанк», банківська картка № НОМЕР_2 , емітована АТ «А-банк», мобільний телефон марки Iphone 14 з ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 та сім-картою в ньому з абонентським номером НОМЕР_5 , мобільний телефон марки Iphone 12 Mini з ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 та сім-картою в ньому з абонентським номером НОМЕР_8 , слот від сім-карти Vodafone та сім-карту з наявним на ній маркуванням: « НОМЕР_9 », сім-карту «Київстра» з S/N: НОМЕР_10 , ноутбук марки Lenovo моделі Idea Pad3 15IAV7 з S/N: PF4T3FVM із зарядним пристроєм до нього, ноутбук марки HP моделі Pro Book 6560b, з S/N: 4CZ1221SPF із зарядним пристроєм до нього, які упаковано до сейф-пакету НПУ № PSP 4186365; пристрій для куріння, який упаковано до сейф-пакету НПУ № WAR 1929313.

Постановою слідчого від 10.06.2025 зазначені речі визнано речовими доказом по даному кримінальному провадженню.

Слідчий звертається з клопотанням посилаючись на те, що є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що речі вилучені під час проведення обшуку є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, могли зберегти на собі його сліди та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідча в судовому засіданні клопотання підтримала, просила задовольнити з підстав викладених письмово.

Представник ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_4 надав письмові заперечення на клопотання, які підтримав в судовому засіданні та пояснив, що вилучене під час обшуку майно не відноситься до категорії речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, слідчим не доведено, що вилучені речі у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають зв`язок з протиправною діяльністю, їх огляд не проводився, експертизи не призначались, вказав, що у органу досудового розслідування було достатньо часу для проведення огляду електронних носіїв інформації, просив повернути вилученен майно.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, письмові заперечення представника власників майна, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, слідчим до клопотання, яке подано слідчому судді не надано жодного доказу на обґрунтування необхідності та підстав для накладення арешту на вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, його відповідності критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів.

Також, у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, не призначені експертизи, не здійснювався огляд вилучених електронних носіїв інформації.

За наявних недоліків клопотання та долучених до нього матеріалів слідчий суддя позбавлений можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його.

Згідно вимог ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя приходить до переконання, що на теперішній час наявні всі правові підстави для повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, відповідно до вимог ч.3 ст.172 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000432 від 02.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1