ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/294/25 Справа № 712/7277/25 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

19 червня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

представника власника

майна адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.05.2025, якою частково задоволено клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000039 від 20.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.05.2025 частково задоволено клопотання прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту та у рамках кримінального провадження №0000039 від 20.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, накладено арешт на мобільні телефони «iphone 15 pro max» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 «iphone 16 pro max» IMEIl: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , які поміщено до сейф пакету RIC2253827, листування із мессенджеру «Телеграм» експортованого на карту пам?яті «Micro CD goodram» поміщено до сейф пакету CRI1190276, 4 банківські картки, поміщені до сейф пакету CRI1190275, термінал «Смарткаса» поміщено до сейф пакету PSP3213432, 53 банківські картки, поміщені до сейф пакету RIC2253826, шляхом заборони розпоряджатися та користуватися арештованим майном. У задоволенні клопотання в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, вважаючи її незаконною через істотне порушення вимог КПК України та невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині відмови у накладенні арешту на готівкові кошти, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на тимчасово вилучене майно, в тому числі готівкові кошти в сумі 369 000,00 грн. та заборонити користування та розпорядження вказаним майном.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що слідчим суддею не було взято до уваги доводи клопотання, зокрема те, що в ході досудового розслідування після допиту потерпілих та свідка з`ясовано використання карткових рахунків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . В ході обшуку за адресою проживання ОСОБА_9 крім іншого, виявлено 57 пластикових карток, які належать різним людям, і це може свідчити про злочинне походження готівкових коштів в сумі 369 000,00 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення власника майна, захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшов таких висновків, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, згідно з витягом з ЄРДР за №0000039 від 20.06.2025 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі заяви ОСОБА_10 19.06.2024 до чергової частини ВП №2 ЧРУП з приводу вчинення відносно нього шахрайських дій, а саме 19.06.2024 в застосунку «Телеграм» йому надійшло повідомлення від знайомого з проханням позичити 8 000 грн. та перерахувати їх на картковий рахунок, після чого ОСОБА_10 перерахував на вказаний картковий рахунок грошові кошти у сумі 8 000 грн., а потім подзвонив знайомому та дізнався, що його акаунт було зламано та гроші перераховано невідомій особі.

27.05.2025 в ході проведеного на підставі ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.05.2025 у справі №712/6272/25 обшуку будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної частки власності 1/5 належить ОСОБА_9 і перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_7 виявлено та вилучено: мобільні телефони «iphone 15 promax» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 «iphone 16promax» IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , які поміщено до сейф пакету RIC2253827 листування із мессенджеру «Телеграм» експортовано на карту пам`яті «MicroCDgoodram» поміщено до сейф пакету CRI1190276, чотири банківські картки поміщено до сейф пакету CRI1190275, термінал «Смарткаса» поміщено до сейф пакету PSP3213432, готівкові грошові кошти, номіналом у 1000 гривень, в сумі 118000 гривень поміщено до сейф пакету PSP3213430, готівкові грошові кошти номіналом у 1000 гривень в сумі 251000 гривень поміщено до сейф пакету RIC2253831 та 53 банківські картки поміщені до сейф пакету RIC2253826.

Вказані вище речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні постановою дізнавача від 27.05.2025.

У клопотанні прокурор просив накласти арешт на вилучене під час обшуку майно.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Апеляційний суд повністю погоджується з висновком слідчого судді щодо накладення про арешту на мобільні телефони «iphone 15 pro max» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 «iphone 16 pro max» IMEIl: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , які поміщено до сейф пакету RIC2253827, листування із мессенджеру «Телеграм» експортованого на карту пам?яті «Micro CD goodram» поміщено до сейф пакету CRI1190276, 4 банківські картки, поміщені до сейф пакету CRI1190275, термінал «Смарткаса» поміщено до сейф пакету PSP3213432, 53 банківські картки, поміщені до сейф пакету RIC2253826, оскільки такі є і можуть бути доказами у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а тому застосування такого заходу забезпечення відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Також на думку суду апеляційної інстанції є обґрунтованим висновок слідчого судді, яким відмовлено у накладенні арешту на готівкові грошові кошти на загальну суму 369 000, грн., вилучені під час обшуку від 27.05.2025, адже мета накладення арешту на грошові кошти, у розумінні положень ч. 2 ст. 170 КПК України, прокурором у клопотанні не зазначена, сума на яку прокурор просить накласти арешт значно перевищує розмір завданої шкоди у цьому кримінальному провадженні, при цьому, клопотання подано у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 190 КК України, яка не передбачає спеціальної конфіскації чи конфіскації майна як виду покарання.

На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог за ч. 3 ст. 132 КПК України не довів такого ступеню втручання у права особи, щодо якої йдеться у клопотанні з огляду на обставини, зазначені вище.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про часткове задоволення клопотання про арешт майна, а наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора не спростовують висновків слідчого судді та не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.05.2025, якою частково задоволено клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000039 від 20.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, залишити без змін та апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач :

Судді :