ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4358/21 Номер провадження 11-кп/814/513/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі

судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0001455 від 19.11.2018, за апеляційними скаргами прокурора Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 вересня 2023 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , працюючого на посаді екскаваторника ТОВ «Альтком», раніше не судимого,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , працюючого виконробом ТОВ «Фаспо Груп», раніше не судимого,,

ВСТАНОВИЛА :

Цим вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з керуванням транспортними засобами, які виконують роботи з підвищеною небезпекою строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбуття основного покарання у виді обмеження волі ОСОБА_10 звільнено з іспитовим строком терміном 2 (два) роки;

ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані зі здійсненням контролю за додержанням працівниками технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог охорони праці строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбуття основного покарання у виді обмеження волі ОСОБА_11 звільнено з іспитовим строком терміном 2 (два) роки.

Відмовлено у задоволенні позову потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів та судових витрат.

За вироком суду, ОСОБА_10 , будучи трактористом машиністом 6 розряду Лубенської філії ПАТ «Полтаваобленерго», 19.11.2018 року під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, діючи з необережністю, не виконуючи вимоги ст.14 ЗУ «Про охорону праці», ст.139 КЗпП України, п.п. 1.11, 2.3 Інструкції з охорони праці № 52 машиніста трактора ПАТ «Полтаваобленерго» (перш, ніж зійти з трактора, необхідно поставити важіль переключення передач у нейтральне положення і включити гальмо; для пуску двигуна потрібно додержуватись таких вимог: встановити важіль переключення передач у нейтральне положення), здійснив запуск двигуна екскаватора ЄО-2621 на базі трактора ЮМЗ 6Л д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи з правого боку екскаватора поза кабіною, при цьому не переконавшись у тому, що важіль перемикання передач знаходиться в нейтральному положенні та що екскаватор поставлений на ручні стоянкові гальма, внаслідок чого некерований екскаватор почав самовільно рухатися назад в напрямку траншеї та заднім лівим колесом впав у траншею, при цьому напівопущеною задньою опорною лапою травмував електромонтера з ремонту та монтажу КЛ Лубенської філії ПАТ «Полтаваобленерго» ОСОБА_13 , що внаслідок триманих травм призвело до загибелі останнього.

ОСОБА_11 , будучи майстром виробничої дільниці 2 групи дільниці з ТО і ремонту РП і ТП 10/0,4 кВ Лубенської філії ПАТ «Полтаваобленерго», 19.11.2018 року під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, діючи з необережністю, не виконуючи вимоги ст.14 ЗУ «Про охорону праці», ст.139 КЗпП України, п.6.1.9. Правил безпечної експлуатації електроустановок НПАОП 40.1-1.01-97 (у разі виконання найбільш складних та небезпечних робіт (земляних робіт, пов`язаних з ремонтом та прокладанням кабелю у зонах розташування підземних комунікацій) за нарядом повинен призначатись працівник з групою V із складу керівників та спеціалістів), призначив розпорядженням № 184 від 15.11.2018 року керівником планових робіт з ремонту заземлених кабелів електропостачання ПАТ «Полтаваобленерго» електромонтера з ремонту та монтажу КЛ Лубенської філії ПАТ «Полтаваобленерго» ОСОБА_13 , який не мав відповідної кваліфікаційної групи, внаслідок чого, через відсутність належної кваліфікації ОСОБА_13 не дотримано вимоги п.п. 4.6., 6.1.8., 5.5.7. Правил безпечної експлуатації електроустановок НПАОП 40.1-1.01-97 (забороняється виконувати розпорядження та завдання, що суперечать вимогам цих Правил; керівник робіт відповідає за чіткість та вичерпність інструктажу членів бригади, організацію та безпечне виконання роботи і дотримання вимог цих правил; бригаду, у разі допуску, крім допускача, повинен проінструктувати керівник робіт, щодо безпечного проведення робіт, використання інструменту, приладів та вантажопідіймальних машин. Без проведення інструктажу допускати бригаду до роботи забороняється), ст.14 ЗУ «Про охорону праці», ст.139 КЗпП, ОСОБА_10 не дотримано вимоги п.п.1.11, 2.3 Інструкції з охорони праці № 52 машиніста трактора, ст.14 ЗУ «Про охорону праці», ст.139 КЗпП, що в подальшому призвело до смерті ОСОБА_13 .

У поданих апеляційних скаргах:

Прокурор просить вирок суду відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 засудити за ч.2 ст.272 КК України на 3 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з керуванням транспортними засобами, які виконують роботи з підвищеною небезпекою строком на 2 роки; ОСОБА_11 засудити за ч.2 ст.272 КК України на 3 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані зі здійсненням контролю за додержанням працівниками технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог охорони праці строком на 2 роки.

Зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано що обвинувачені вину не визнали, не вибачились перед потерпілою, не відшкодували завдану шкоду.

Потерпіла ОСОБА_7 просить засудити обвинувачених до реального покарання у виді позбавлення волі та повністю задовольнити заявлений нею цивільний позов про стягнення з обвинувачених моральної шкоди та стягнути з кожного з обвинувачених 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Зазначає, що обвинувачені завдану шкоду не відшкодували, не вибачились та розкаялись. Щодо цивільного позову потерпіла зазначає, що всупереч висновків суду першої інстанції має право звертатись з позовом про стягнення моральної шкоди до обвинувачених.

Заслухавши доповідь судді, прокурора та потерпілу на підтримку поданих апеляційних скарг, обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у вчиненні злочину передбаченого за ч. 2 ст.272 КК України ґрунтується на належних та допустимих доказах, є правильним і ніким із учасників провадження не оспорюється.

Доводи апеляційних скарг щодо необхідності призначення реального покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , колегія суддів зазначає, що внаслідок його безпосередніх дій не настало тяжких наслідків у виді загибелі потерпілого, а тому в цій частині апеляційній скарги задоволенню не підлягають.

Щодо призначеного покарання ОСОБА_10 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приписами п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Звільняючи ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, суд не врахував належним чином, як того вимагають положення ст.75 КК України, тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини справи та особу обвинуваченого, а також його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Так, місцевий суд залишив поза увагою, що внаслідок безпосередніх дій обвинуваченого ОСОБА_10 настали непоправні наслідки у вигляді загибелі людини, проте останній вину у вчинені злочину не визнав, вибачився перед потерпілою лише під час судових дебатів у апеляційному суді.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що обвинувачений відшкодував потерпілій завдану кримінальним правопорушенням шкоду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 без відбування покарання не відповідає вимогам ст.75 КК України.

При призначенні покарання колегія суддів відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_10 , яке відповідно ст. 12 КК України відноситься, тяжкого злочину, особу обвинуваченого, відомості щодо негативної характеристики якого відсутні, відсутність обставин що обтяжують та пом`якшують покарання.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів приходить до висновку, що покарання ОСОБА_10 повинно бути призначено у виді обмеження волі з реальним його відбуттям, у межах санкції ч. 2 ст.272 КК України на строк 3 роки.

Таке покарання колегія суддів вважає, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають до часткового задоволення, а вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_10 за ч.2 ст.272 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням - скасуванню із ухваленням в цій частині нового вироку.

Щодо вирішення цивільного позову колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.

За ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

У ст.129 КПК України встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У свою чергу, при вирішенні цивільного позову суд першої інстанції не дотримався наведених вимог КПК та ЦК України та зазначив що потерпіла звернулась до неналежного відповідача, всупереч нормі закону, зазначеній у ст.1167 ЦК України, щодо обов`язку відшкодування шкоди особою, яка завдала моральну шкоду своїми діями.

Звертаючись до визначення обсягу немайнової шкоди, колегія суддів звертає увагу на конкретні обставини злочину, а саме те, що внаслідок злочинних дій обвинувачених настали непоправні наслідки у вигляді загибелі сина потерпілої, та що внаслідок цього вона зазнала значних моральних страждань.

На думку колегії суддів, цивільний позов потерпілої підлягає до часткового задоволення та стягнення з ОСОБА_10 моральної шкоди в межах заявлених позовних вимог у розмірі 300 000 грн як особи, внаслідок безпосередніх дій якої настала смерть потерпілого та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 150 000 грн, оскільки останній був відповідальний за безпеку під час виконання робіт, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, характеру і обсягу страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_7 та конкретних обставин справи, є обґрунтованою компенсацією за заподіяну моральну шкоду внаслідок вчинення обвинуваченими злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420, 615 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 вересня 2023 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати в частині призначення покарання ОСОБА_10 та вирішення цивільного позову.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_10 засудити за ч.2 ст.272 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з керуванням транспортними засобами, які виконують роботи з підвищеною небезпекою строком на 2 роки.

Строк покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту з дня прибуття до виправного центру.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 300 000 грн (триста тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_7 150 000 грн (сто п`ятдесят тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим який перебуває під вартою - в той же строк з моменту отримання його копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4