ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2074/25 Справа № 189/1978/24 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000756 від 31.10.2023 року щодо:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Покровське Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 2 та ч. 3 ст. 436-2 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13 липня 2025 року включно, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені раніше зокрема: переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та знищення, спотворення будь-яких речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження. Крім того зазначено, що наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу. З огляду на положення ч. 8 ст. 176 КПК України та характер інкримінованих злочинів, обвинуваченому не визначено альтернативну заставу.

В апеляції:

- захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативної застави.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу. Вказує про те, що прокурором не надано належних доказів на підтвердження заявлених ризиків, які також само по собі зі сплином часу зменшились.

Вважає, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання позитивно.

Прокурор та обвинувачений будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час апеляційного розгляду в судове засідання не з`явились, захисник ОСОБА_5 вважала за можливе проводити судовий розгляд без участі її підзахисного, а тому, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.), колегія вважає за можливе проводити судове засідання без участі прокурора та обвинуваченого.

Вислухавши захисника, яка підтримала доводи апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні з викладених в ній підстав, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду, знищення, спотворення будь-яких речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, проти основ національної безпеки, за які передбачено покарання у виді тривалого позбавлення волі, судовий розгляд кримінального провадження триває, усі свідки по справі не допитані, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду або продовжити протиправну діяльність з тих чи інших ідеологічних міркувань.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема,тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на характер скоєних кримінальних правопорушень, ризик вчинення іншого кримінально караного діяння чи продовження злочинної діяльності існує, оскільки ОСОБА_6 під час дії військового стану, через збройну агресію рф, будучи громадянином України, поширював матеріали у яких містилось заперечення випровдування збройної агресії, а тому враховуючи, що останній легального джерела доходу не має з метою отримання прибутку від протиправної діяльності може вдатися до таких дій.

Разом з цим, що стосується доводів захисника щодо не визначення альтернативного запобіжного, то останні є слушними, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.п. 61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України»), існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, та у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, з практики Європейського суду з прав людини випливає, що суд повинен уважно ставиться до того, що зі спливом часу продовження тримання особи під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Колегія суддів приймає до уваги, що вказані вище ризики хоча і продовжують існувати, однак зі сплином часі вірогідність їх реалізації зменшилась.

Звертається увага, що ОСОБА_6 з 03 травня 2024 року утримується під вартою, крім того він є особою раніше не судимою, має соціальні зв`язки, що у своїй сукупності може слугувати стримуючим фактором у запобіганні заявленим ризикам.

Приписами п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, покладених на неї обов`язків може бути призначена у розмірі, який перевищує 80 чи 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З огляду на наведені вище норми закону та дані про особу ОСОБА_6 , який в період збройної агресії рф вчинив протиправні дії направлені на розповсюдження матеріалів щодо випродування збройної агресії, також враховуючи, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, усі свідки по справі ще не допитані, з огляду на відсутність соціально-стримуючих факторів, колегія суддів вважає, що необхідно визначити альтернативну заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка в достатній мірі забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Цей розмір застави не порушує принцип пропорційності та, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, не є явно непомірним для нього. Проте вона є значною та цілком здатною забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що саме визначений розмір застави, з урахуванням характеру та обставин інкримінованого злочину, майнового стану обвинуваченого, у даному випадку буде цілком достатнім для виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання здійсненню судового розгляду.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою з заставою у вищезазначеному розмірі, колегія суддів, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та на даному етапі кримінального провадження не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування такого альтернативного запобіжного заходу.

Пунктом 2 та 4 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - задовольнити.

Ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000756 від 31.10.2023 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 2 та ч. 3 ст. 436-2 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора ОСОБА_7 від 09 серпня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ,- задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 13 липня 2025 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заставу у розмірі ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень, яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, поточний рахунок отримувача: UA1086699, та надати документи, що підтверджують сплату застави слідчому та прокурору.

У разі сплати суми застави, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , з-під варти та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, до 13 липня 2025 року, а саме:

- прибувати за кожним викликом суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця перебування, проживання;

- не спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3