Справа № 694/2832/24
Провадження №1-кп/694/28/25
ВИРОК
31.07.2025 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
Таким чином, ОСОБА_3 придбав, виготовив та зберігав за адресою вул. Ярослава Мудрого, 27 в с. Михайлівка Звенигородського району Черкаської області без мети збуту наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс масою 107,37 г.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України - незаконне виготовлення, придбання і зберігання наркотичного засобу без мети збуту.
Крім того, приблизно об11 год. 30 хв. 03.10.2024 року, ОСОБА_3 , перебуваючи в кухонній кімнаті будинку АДРЕСА_1 , вчиняючи кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством, а саме фізичне насильство відносно особи, з якою перебуває у родинних відносинах, в ході конфлікту зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , який виник на ґрунті неприязних відносин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи прямий умисел на заподіяння останній тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_5 кулаком правої руки чотири удари по лівій руці та ще два удари в область голови металевою решіткою до 2-х камфорної плити, внаслідок чого потерпіла отримала тілесне ушкодження у вигляді синців на лівому плечовому суглобі, на лівому плечі, на лівому передпліччі, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та забійної рани м`яких тканин тім`яної ділянки, яке відноситься до
категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину в повному обсязі та щиро розкаявся. Дав показання про те, що влітку 2024 року він знайшов дикорослі рослини коноплі, зірвав їх та приніс додому, де висушив, подрібнив та став зберігати для власного вживання. В жовтні 2024 року ці рослини коноплі були вилучені працівниками поліції. Також на початку жовтня 2024 року у нього виник конфлікт з матір`ю, в ході якого він вдарив свою матір кулаком та металевою решіткою від плити по голові.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась. Звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі. Вказала на те, що з сином вона примирилась та не має до нього претензій. Просила суворо не карати та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю та кваліфікує його дії: за ч. 1 ст. 309 КК України - як незаконне виготовлення, придбання, зберігання наркотичного засобу без мети збуту; та за ч. 2 ст. 125 КК України - як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.
При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та висловив жаль з приводу вчиненого, критично оцінив свої дії, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається.
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 125 КК України, згідно із ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння тавчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які відносяться до кримінальних проступків, особу винного, який не судимий в силу ст. 89 КК України, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, за місцем проживання характеризується добре, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
На підставівикладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 125 КК України, за якими він обвинувачується та, застосувавши положення ч. 1 ст. 70 КК України, остаточне покарання за сукупністю злочинів визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
При цьому, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, дані про особу винного, конкретні обставини вчинення злочинів та позицію потерпілої, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства і вважає за необхідне
звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, передбаченого ст. 75 КК України, поклавши обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.
Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі винного та принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод.
Крім того, положеннями ч.1 ст. 91-1 КК України передбачено, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.
Такі заходи застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.
Вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 обмежувальних заходів, суд враховує, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим та соціально значущим завданням. З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, характер дій з боку обвинуваченого, існування ризику повторення вчинення домашнього насильства, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_3 обмежувального заходу у вигляді проходження програми для кривдників на визначений ч. 3 ст. 91-1 КК України строк три місяці.
Такі обмежувальні заходи із покладенням обов`язку будуть сприяти виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої, а призначене судом покарання та обмежувальні заходи у своїй сукупності будуть необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Процесуальні витрати на проведення експертизи відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,
Визнати ОСОБА_3 , винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді одного року обмеження волі;
- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк сто п`ятдесят годин.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді одного року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 :
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний захід згідно ст. 91-1 КК України, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом трьох місяців.
Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст.390-1КК України за умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України, зокрема за умисне ухилення від проходження програми для кривдників.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням експертиз в кримінальному провадженні в сумі 3581(три тисячі п`ятсот вісімдесят одна) грн. 55 коп.
Речові докази після набрання вироком законної сили:
-DVD-R диски в загальній кількості 4 штуки із відеозаписами - залишити в матеріалах кримінального провадження;
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Звенигородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1