УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000427 від 23.06.2020 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 296 КК України, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст.122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою щодообвинуваченого ОСОБА_6 .

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 07.07.2025 близько о 00:10 год. перебуваючи разом із ОСОБА_7 по вул. Корольова в с. Сосонка Стрижавської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, побачили біля зупинки громадського транспорту, раніше не знайомого їм ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_8 з проханням дати запалити цигарку, на що останній відповів, що не палить. Дана відповідь стала малозначним приводом для виникнення у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 спільного злочинного умислу на безпричинне спричинення тілесних ушкоджень потерпілому з хуліганських спонукань.

У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що перебувають у громадському місці, діючи умисно, узгоджено, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, ігноруючи загальноприйняті норми поведінки та моральні принципи у суспільстві, використовуючи малозначний привід, прагнучи показати зневагу до оточуючих, виявити свою грубу силу та самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, вчинили груповий напад на ОСОБА_8 за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , який перебував із велосипедом, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на порушення громадського порядку, вчинення хуліганських дій та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , не пояснюючи причин кинув велосипедом у потерпілого ОСОБА_8 , внаслідок чого останній впав на землю. Одразу після цього ОСОБА_6 усвідомлюючи своє перебування у громадському місці та відкритість своїх дій, демонструючи свою зневагу до оточуючих та ігноруючи їх, наніс один удар кулаком в обличчя потерпілому, після чого до нього підбіг ОСОБА_7 , і обидва почали спільно наносити удари руками і ногами по обличчю лежачому на землі ОСОБА_8 , спричиняючи численні тілесні ушкодження.

У цей момент до місця події підійшов ОСОБА_9 , який працює охоронником у розташованому поруч комунального закладу «Сосонський ліцей Вінницького району Вінницької області», шляхом умовляння нападників припинити хуліганські дії відносно потерпілого ОСОБА_8 .

Однак, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , продовжуючи спільний злочинний умисел, діючи умисно, узгоджено, опираючись на дії один одного, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, відійшли від ОСОБА_8 , після чого знову повернулися до останнього, тримаючи в руках дерев`яні палиці, спеціально пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, і продовжили напад, завдаючи лежачому на землі ОСОБА_8 численних ударів дерев`яними палицями по голові, спричинивши йому тілесні ушкодження. Повторне побиття потерпілого ОСОБА_8 було припинене втручанням ОСОБА_9 , який розборонив учасників події.

Після вчинення хуліганських дій, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишили місце вчинення злочину.

Згідно висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма забій головного мозку (геморагічно просякнення за ходом намету мозочка справа), травматичний субарахноїдальний крововилив; перелок кісток носа без зміщення; перелом передньої та верхньої стінки лівої верхньощелепної пазухи, перелом верхньої стінки правої верхньощелепної пазухи; забій м`яких тканин обличчя, пара орбітальні гематоми обох очей. Закрита травма грудної клітки забій грудної клітки. Забій правого плечового суглобу. Множинні садна верхніх та нижніх кінцівок.

Дані тілесні ушкодження виникли від травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), за давністю утворення можуть відповідати терміну, вказаному в постанові про призначення експертизи - 07.07.2025 та за ступенем тяжкості, вказані тілесні ушкодження, належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являлись небезпечними для життя в момент спричинення та не супроводжувалася загрозливими для життя явищами, а спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України хуліганство та ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

09.07.2025 Вінницьким міським судом Вінницької області ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05 вересня 2025 року.

Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні направлений для розгляду до Вінницького районного суду, однак, підготовче судове засідання у справі призначене поза межами строку тримання особи під вартою.

У вказаному кримінальному провадженні існують ризики передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, зокрема:

- переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюваний усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а саме позбавлення волі від 3 до 7 років;

- незаконного впливу обвинуваченого на свідків, оскільки згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Перебуваючи на волі, ОСОБА_6 , матиме можливість незаконного впливу на свідків з метою створення сприятливих для себе умов або ж їх залякування;

- вчиняти нові кримінальні правопорушення, з огляду на те, що він неодноразово судимий за вчинення злочинів та на шлях виправлення не став.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, тому прокурор просив клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав.

Слідча ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримала.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні по суті клопотання підтримав думку адвоката.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали клопотання, характеризуючі дані обвинуваченого, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурором, слідчим буде доведено, що обставини, зазначені у ч. 3 названої статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, зокрема, що заявлені ризики не зменшилися, а також є обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування.

В провадженні СВ відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000427 від 07.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України.

В рамках вказаного провадження 08.07.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. В подальшому 03.09.2025 повідомлено про зміну раніше оголошеної підозри та про нову, передбачену ч. 4 ст. 296 КК України та ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України.

Щодо обґрунтованості підозри/обвинувачення слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи ст. ст., 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

При цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до висновку, що обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_6 вказаних кримінальних правопорушень обґрунтована. Причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень достатньою мірою доводиться доказами, які долучені до матеріалів клопотання та доведена прокурором при розгляді даного клопотання.

Ухвалою Вінницького міського суду від 09.07.2025 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05 вересня 2025 року.

Підставами для постановлення вищевказаної ухвали суду було доведення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії, однак має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Слідчий суддя приймає до уваги, що ОСОБА_6 має зареєстроване та постійне місце проживання, не одружений, має дитину, яка проживає разом з колишньою дружиною підозрюваного в Республіці Чехія, в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимою особою.

Також суд приймає до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме в умовах воєнного стану та групою осіб.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, які стали підставою для застосування до останнього запобіжного у вигляді тримання під вартою.

Зокрема, санкцією ч. 1 ст. 121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. Вказана обставина може спонукати ОСОБА_6 переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Крім того, не будучи обмеженим у спілкуванні зі свідками та потерпілими, ОСОБА_6 може здійснювати незаконний вплив на них з метою формування певної позиції шляхом викривлення чи надання цими особами неправдивих показань.

Наявність такого впливу зберігається до моменту дослідження їх показань безпосередньо судом під час судового розгляду.

Саме тому однією з цілей продовження запобіжного заходу є зведення до мінімуму можливостей ОСОБА_6 контактувати з іншими особами, окрім як у межах, достатніх для забезпечення встановлених законом його прав.

Враховуючи насильницький характер злочину, який інкримінується ОСОБА_6 , характеризуючі дані обвинуваченого, з яких встановлено, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, існує ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст.131 КПК запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а відтак їх застосування має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Зважаючи на обсяг підозри, обставини справи, наявні ризики, суд приходить до переконання, що інший запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

05.09.2025 обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 направлено для розгляду до Вінницького районного суду Вінницької області, однак підготовче засідання не призначено.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини" від 18 жовтня 2022 року №2690-IX, який набув чинності 06.11.2022, внесено ряд змін до Кримінального процесуального кодексу України, щодо порядку розгляду клопотань про застосування та продовження дії запобіжних заходів.

Так, відповідно до частини четвертої статті 176 КПК України (в редакції Закону №2690-IX) запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що обставини на які посилався суд при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, слідчий суддя вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176, 177, 197, 199, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 03.11.2025 включно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя