Провадження № 274/1760/24
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/385/25

І м е н е м У к р а ї н и

23.05.25 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі

секретарів судового засідання . . . . . . . . ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 274/1760/24 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бурківці Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ст. 336 КК України,

за участі прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5

захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_6

обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним у зв`язку з прийняттям Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 ), пройшовши військово-лікарську комісію (далі ВЛК) 24 листопада 2023 року у ІНФОРМАЦІЯ_5 , якою його визнано обмежено придатним до проходження військової служби, будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про явку на загальну мобілізацію до ІНФОРМАЦІЯ_6 та про наслідки такої неявки, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їхнього настання, будучи заздалегідь попередженим про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на 08 год. 00 хв. 27 листопада 2023 року, порушуючи порядок комплектування Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, керуючись небажанням бути призваним для несення служби в рядах Збройних Сил України, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а саме не з`явився у визначені дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки у команду по мобілізації, чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вимоги Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію", тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнається винуватим, передбачена ст. 336 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково та показав, що наприкінці 2023 року йому на подвір`я кинули повістку до РТЦК для уточнення даних. Він її підняв і, хоча не розписувався, пішов до ТЦК. Повісток на проходження ВЛК не отримував, але йому запропонували і він не відмовився. Пройшов, був визнаний обмежено придатним по ст. 49-а. Йому хотіли вручити повістку, але він сказав, що буде оскаржувати рішення ВЛК і, крім того, має право на відстрочку, так як має дитину-інваліда. Повістку йому особисто вручав заступник начальника РТЦК, якому він це говорив, просив дати час і він у понеділок візьме дитячі документи у лікарні і привезе. Але це нікого не цікавило, йому відмовили, сказали, що він це буде доказувати у суді, і вручили повістку. Він її не взяв, так як розумів, що порушено його права, якби взяв, то не міг би оскаржити рішення ВЛК, бо це було у п`ятницю, а ТЦК у суботу і неділю тоді не працювали, повістка ж була вже на понеділок. У подальшому рішення ВЛК він оскаржив, направив скаргу по пошті. У той же день скаргу не писав, бо не знав, що це можливо, ніхто йому це не роз`яснював. 15.02.24 пройшов ВЛК, його було визнано обмежено придатним, але по іншим статтям 40-б, 18-б, 64-в. Він тоді ж з`явився у ТЦК, йому було оформлено відстрочку по дитині. Наміру ухилятися від ТЦК він не мав, приїхав з-за кордону. 14.05.25 знову був у ТЦК, йому продовжили відстрочку. Просить прийняти рішення відповідно до Закону.

Незважаючи на часткове невизнання вини обвинуваченим, його винуватість підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, допитаний у ході судового розгляду свідок ОСОБА_7 , заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 , показав, що на час подій він був старшим офіцером мобілізаційного відділення, мав право формувати мобілізаційну команду і вручати повістки. Обвинувачений ОСОБА_4 перебував на обліку у РТЦК, восени 2023 року пройшов ВЛК, за висновком якої був визнаний обмежено придатним (якісь проблеми із зубами), підлягав мобілізації. ОСОБА_4 вручалася бойова повістка на відправлення, але він відмовився її отримувати. На момент вручення ніяких заяв про відстрочку, документів від ОСОБА_4 не надходило. Слів обвинуваченого про дитину не пам`ятає, про хворобу дитини обвинуваченого йому не відомо. Чи питав ОСОБА_4 про можливість оскарження рішення ВЛК і що він відповідав, не пам`ятає. Таких рішень він не приймає, вони роз`яснюють, що таке рішення приймає начальник, якщо є дозвіл від начальника на оскарження тоді вони бойову повістку забирають, вручають іншу повістку і зобов`язують з`явитися після ВЛК Житомира. Чи оскаржував рішення ВЛК обвинувачений, не знає. На дату виклику у повістці ОСОБА_4 не з`явився.

Будучи допитаною як свідок старший офіцер мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 , пояснила, що обвинувачений ОСОБА_4 перебував на обліку у ТЦК. Восени 2023 року обвинувачений пройшов ВЛК, рішення обмежено придатний. ОСОБА_4 було запропоновано отримати бойову повістку на відправку у навчальний центр, але він відмовився її отримувати. Вони кожному роз`яснюють можливість оскарження рішення ВЛК. Якщо скарга на рішення ВЛК подається, то на стадії розгляду скарги мобілізація призупиняється. Є 15 днів на оскарження рішення ВЛК, але у цій справі такої ситуації не було, якби була б, не подавалися б матеріали на кримінальну відповідальність. Причин відмови у отриманні повістки, ОСОБА_4 не повідомляв, у тому числі не говорив про дитину-інваліда. Заяв про відстрочку від ОСОБА_4 не пам`ятає, такі заяви потребують долучення пакету документів і підлягають розгляду. Наскільки вона знає, обвинувачений проходив повторну вищестоящу ВЛК у Житомирі у лютому 2024 року, рішення обмежено придатний.

З показань свідка ОСОБА_9 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 як військовозобов`язаний. Восени 2023 року він проходив ВЛК. За рішенням ВЛК був визнаний обмежено придатним, але тільки щось по зубам. У їхньому кабінеті, у її присутності обвинуваченому вручалася бойова повістка, старшим групи був ОСОБА_10 . Особа мала право або отримати, або відмовитися у отриманні, ОСОБА_4 відмовився. Причини відмови обвинуваченого, чи повідомляв він про бажання оскаржувати, вона не пам`ятає. По базі даних на теперішній час бачить, що у лютому 2024 року ОСОБА_4 пройшов ВЛК у Житомирі, визнаний обмежено придатним. На дату, вказану у бойовій повістці, обвинувачений не прибув, тому і відправлені були на поліцію матеріали за ст. 336 КК України.

Як пояснив свідок ОСОБА_11 , інспектор з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_6 , наприкінці 2023 на початку 2024 року, точно не пам`ятає, людей вже пройшло тисячі, обвинувачений ОСОБА_4 пройшов ВЛК. Результат точно не пригадає, але був визнаний придатним чи обмежено придатним, бо вручалася бойова повістка. Хто саме вручав, не помнить, він писав акт відмови. Перед врученням бойової повістки у особи з`ясовується, чи має право на відстрочку або бронь від підприємства. Від обвинуваченого була відповідь, що не має, і тому вручалася. Обвинувачений відмовився від отримання повістки, які називав причини, не пам`ятає. Про скаргу на рішення ВЛК не чув і не знає. Відеофіксація тоді ще не велася. Обвинувачений повістку отримувати відмовився, відповідно і не прибув за нею.

Допитана свідок ОСОБА_12 , інспектор мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_6 , показала, що мало, що пам`ятає. Нібито обвинувачений ОСОБА_4 два рази проходив ВЛК у них, і у Житомирі, був визнаний, ніби, обмежено придатним. А потім відмовився взяти повістку і був складений акт відмови, у якому вона підписувалася. На даний час обвинувачений перебуває на відстрочці за заявою. Хто ще підписав акт відмови не пам`ятає, як і причин відмови, які називав обвинувачений.

Крім того, винуватість ОСОБА_4 також підтверджується :

*даними повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_6 № 5/554 від 28.11.23, відповідно до якого військовозобов`язаний ОСОБА_4 24.11.23 пройшов ВЛК, був визнаний обмежено придатним і цього ж дня йому запропоновано отримати повістку про прибуття до пункту попереднього збору військовозобов`язаних на 08.00 27.11.23, але ОСОБА_4 відмовився та у зазначений час не з`явився (т. 1, а.п. 8-11);

*даними копії довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 № 4/18/8 від 24.11.23, згідно з якою ОСОБА_4 пройшов медичний огляд 24.11.23, на підставі ст. 49-а графи ІІ Розкладу хвороб графи ІІІ-VІІ ТДВ Б визнаний обмежено придатним до військової служби, не придатним до в/с в ДШВ, морській піхоті, спецспорудах, придатний до в/с у частинах забезпечення, ТЦК, установах, організаціях, НЗ (т. 1, а.п. 14);

*даними копії повістки на відправку від 24.11.23, у якій начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 наказує ОСОБА_4 до 08.00 27.11.23 з`явитися за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.п. 15);

*даними копії Акту про відмову від отримання повістки № 159 від 24.11.23, відповідно до якого військовозобов`язаний ОСОБА_4 відмовився отримувати повістку про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_6 27.11.23 о 08.00 для проходження військової служби за мобілізацією. Військовозобов`язаного ознайомлено з вимогами ст. 336 КК України. Акт складено інспектором з військового обліку ОСОБА_11 , факт відмови від отримання повістки посвідчено свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 (т. 1, а.п. 16);

*даними копії скарги ОСОБА_4 від 01.12.23. у якій останній просить начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 скасувати рішення ВЛК від 24.11.23 та направити його до ІНФОРМАЦІЯ_8 для повторного проведення медичного огляду (т. 1, а.п. 20-21);

*даними копії відповіді ІНФОРМАЦІЯ_6 № 5/656 від 07.12.23, у якій ОСОБА_4 пропонується прибути 07.12.23 на 08.00 до РТЦК з метою подання заяви на оскарження рішення ВЛК та здійснити виїзд до ІНФОРМАЦІЯ_8 для проходження ВЛК вищого рівня. У листі одночасно зазначається, що підстав для надання відстрочки від призову відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ОСОБА_4 не має (т. 1, а.п. 23);

*даними копій медичної документації, наданої ОСОБА_4 , якою підтверджуються захворювання останнього (т. 1, а.п. 24, 25, т. 2, а.п. 70, 71)

*даними копії Довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 № 795/2 від 15.02.24, згідно з якою ОСОБА_4 пройшов медичний огляд 15.02.24, на підставі статтей 18-б, 40-б, 64-в графи ІІ Розкладу хвороб ІІ ТДВ Б визнаний обмежено придатним до військової служби, не придатним до служби в ДШВ, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах, придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, ТЦК, установах, організаціях, навчальних закладах. Встановлений діагноз: ІХС: Стенокардія напруги ІІ ФК. Атеросклеротичний кардіосклероз. Симптоматична артеріальна гіпертензія. СН І (один) ст. Розповсюджений остеохондроз, деформуючий спондилоартроз поперекового відділу хребта, стадія неповної ремісії, протрузії м/х дисків, ретролістез І (один) ст. Люмбалгія з незначним порушенням функції. Емоційно-нестійкий розлад особистості. Стан декомпенсації (т. 1, а.п. 63).

Судом в ході судового розгляду досліджені всі процесуальні джерела доказів (ст. 84 КПК України), які були заявлені та надані сторонами на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), в обсязі, визначеному відповідно до ст. 349 КПК України та в порядку, передбаченому § 3 глави 28 КПК України. Про дослідження будь-яких інших джерел доказування сторони не зазначали, клопотань про долучення, дослідження або перевірку таких доказів до суду не надходило, сторони висловили свою думку про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами.

При цьому судом для забезпечення дотримання вимог статей 22, 42, 43 КПК України (щодо можливості ознайомлення з матеріалами обвинувачення, оцінки доказів), статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Право на справедливий суд), судом до матеріалів провадження в ході судового розгляду долучено й інші документи, які надано прокурором, в тому числі й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти наведених вище доказів на підтвердження фактів та обставин, що підлягають доказуванню.

Доводи обвинуваченого про те, що він на час скоєння інкримінованих дій усвідомлював, що мав право на відстрочку від призову на військову службу і повідомляв про це службовим особам центру комплектування не знайшли свого підтвердження дослідженими у ході судового розгляду доказами. Як прямі докази показання свідків-очевидців, це спростовують, так і із скарги самого ОСОБА_4 на ім`я начальника РТЦК від 01.12.23, тобто через 6 днів після відмови у отриманні повістки, жодного слова про відстрочку у зв`язку з наявністю дитини-інваліда немає, що прямо свідчить про усвідомлення обвинуваченого про наявність у нього можливості оскарження дій, рішень, бездіяльності посадових осіб установи, але ненадання ним даних про наявність підстав для відстрочки.

За наведених умов оцінці у межах предмету судового розгляду (а обвинувачений прямо визнає, що отримувати повістку він відмовився, саме це йому і інкримінується) є доводи щодо заявлення про можливе непогодження з рішенням ВЛК та можливе його оскарження, як підстави для відмови у отриманні повістки. Щодо правової оцінки непогодження особи з рішенням ВЛК є діюча, остання за часом правова позиція Верховного Суду (постанови від 26.02.25 у справі 750/1281/24, від 10.04.25 у справі № 750/14407/23 тощо), згідно з якою судовий контроль за рішеннями ВЛК здійснюється в межах компетенції адміністративних судів, а не судів загальної юрисдикції. Безпосереднім об`єктом складу кримінального правопорушення є передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності ЗСУ та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки, і у рамках предмету доказування це фактично відмова обвинуваченого від отримання передбаченої законом повістки, вже не кажучи про неявку за нею. Сам факт неотримання повістки обвинуваченим не заперечується. Відповідно до усіх досліджених доказів на момент завершення об`єктивної сторони складу злочину (27.11.23) жодних передбачених законом підстав для порушення порядку мобілізації не існувало (скарга на рішення ВЛК з`явилася лише 01.12.23, а процедура відстрочки відбулася лише на початку 2024 року). Тобто на час скоєння суспільно небезпечного діяння у діях ОСОБА_4 формально був наявний склад злочину, єдиною причиною для скоєння ним такого діяння було лише усне непогодження з рішенням ВЛК, обвинувачений сам собі вирішив, що він не підлягає мобілізації за своїм станом здоров`я, однак такі твердження обвинуваченого були спростовані рішенням обласної ВЛК, яке ОСОБА_14 і не оскаржувалося. Сама по собі необґрунтована думка особи про її непридатність для проходження військової служби не може бути поважною причиною для уникнення призову, у цьому б разі кожна особа, яка має намір ухилитися, могла б просто казати, що вона непридатна і уникати відповідальності. Разом з тим держава передбачила механізм реалізації захисту від можливого порушення прав унаслідок невірного рішення ВЛК, обвинуваченого не відправляли відразу після ВЛК у мобілізаційну команду, у нього був термін та можливість оскарження рішення ВЛК як мінімум три дні до 27.11.23, але до цього дня така скарга не існувала.

Суд виключає з обставин обвинувачення, визнаного доведеним, посилання про наявність ВЛК 15.02.24, оскільки злочин було завершено 27.11.23, а рішення ВЛК від 15.02.24 є лише доказом винуватості ОСОБА_4 , якого не існувало на момент скоєння злочину.

Оцінивши ж наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченому, суд не встановив.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, є нетяжким злочином.

Обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, не зловживає алкогольними напоями, не порушує громадський порядок та спокій громадян, не притягувався до адміністративної відповідальності, скарг на поведінку не надходило, має на утриманні малолітню дитину. Відповідно до наданих стороною захисту документів (т. 2, а.п. 72-75) ОСОБА_4 є опікуном дитини з інвалідністю ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , якому встановлено діагноз: Інтелектуально-мнестичне зниження з розладом поведінки у вигляді виражених опозиційно-протестних реакцій, емоційно-вольовою незрілістю, дефіцитом уваги помірного ступеня внаслідок органічного ураження ЦНС (гіпоксично-ішемічного, гідроцефалія оперована). Помірний ступінь порушення життєдіяльності.

З урахуванням наведеного, зокрема характеру суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_4 , та санкцію кримінального закону, суд приходить висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, враховуючи, що по суті обвинувачений на час вчинення інкримінованих йому дій за положеннями законодавства мав право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (причини невикористання цього права на момент скоєння суспільно небезпечних дій власна необізнаність, неналежне виконання своїх обов`язків представників держави посадових осіб центру комплектування, або їхнє аморальне нехтування долею інших людей, у тому числі дитини-інваліда, з метою досягнення показника діяльності виходить за межі предмету судового розгляду), призначення покарання з реальним його відбуванням буде, як мінімум, вкрай несправедливим, оскільки суспільної небезпеки внаслідок діяння обвинуваченого і не мало б настати, він і так не мав би бути у час скоєння злочину мобілізованим, суд приходить висновку про призначення покарання зі звільненням від його відбування з іспитовим строком. При цьому суд враховує останні за часом правові позиції Верховного Суду (постанови від 18.02.25 у справі № 226/1856/23, від 10.04.25 у справі № 750/14407/23 тощо) про можливість застосування ст. 75 КК України під час воєнного стану при визначенні покарання за ст. 336 КК України (звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням не несе для нього позитивних наслідків у майбутньому, оскільки він є особою, яка матиме судимість із певними юридичними наслідками, при цьому відповідно до вимог ст. 76 КК протягом іспитового строку має виконувати покладені на нього обов`язки, тобто перебувати під тягарем кримінальної відповідальності за їх невиконання, при цьому суд у мотивації має зазначати, чому визначена міра не демотивує інших осіб, які підлягають мобілізації, не створює в очах громадян та суспільства негативне враження безладдя та безкарності, не знижує рівень військової дисципліни і боєздатність підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань). Верховний Суд підтримав позицію, що навіть можливе бронювання у майбутньому, є підставою для застосування ст. 75 КК України, а у цій же справі ОСОБА_4 є особою з відстрочкою від призову на військову службу. Тобто у цій справі саме застосування інституту звільнення від відбування покарання продемонструє суспільству додержання державою, її представниками законодавства про мобілізацію і не створить негативного враження про бездіяльність. На думку суду, саме призначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у провадженні не подано. Дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, враховуючи поведінку обвинуваченого на досудовому розслідуванні і судовому розгляді, відсутність клопотань з даного приводу, до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_4 - не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1