ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/540/25 Номер провадження 11-кп/814/1642/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Миргородського районного суду Полтавської області від 21 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 листопада 2024 року за №0001195, задоволено клопотання прокурора й застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 18 вересня 2025 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Джерельне Троїцького р-ну Луганської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому

05 серпня 2020 року Троїцьким районним судом Луганської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Одночасно визначено ОСОБА_8 заставу в розмірі 60 560 гривень і постановлено покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, в разі внесення застави строком на 2 місяці з дня її внесення.

Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Вирішено питання щодо закриття підготовчого судового засідання та призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які активізувалися, а саме, що обвинувачений може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, обставини й тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, особу обвинуваченого, його неналежну процесуальну поведінку й неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Водночас суд першої інстанції, урахувавши положення п.2 ч.5 ст.182, ч.4 ст.183 КПК України, дійшов висновку про необхідність визначення ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Миргородського районного суду Полтавської області від 21 липня 2025 року в частині обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого; ОСОБА_8 не був обізнаний про дати судових засідань та в період часу з лютого до квітня 2025 року перебував у медичному закладі на реабілітації, про лікування повідомляв орган досудового розслідування.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зазначив про те, що ОСОБА_8 не з`являвся до суду та про лікування не повідомляв, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України таємного викрадення чужого майна на суму 17 870 гривень 93 копійки (крадіжки) повторно в умовах воєнного стану.

Суд першої інстанції оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197 та 331 КПК України, та застосував ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність обрання обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які активізувалися, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши обставини й тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідо до ст.12 КК України є тяжким злочином і за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, особу та процесуальну поведінку обвинуваченого, який не працює, не має: джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, 26 травня 2025 року був оголошений у розшук, порушив умови попереднього застосованого йому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

При цьому, зміст постановлених у цьому кримінальному провадженні судових рішень Миргородського районного суду Полтавської області від 05 березня, 09 квітня, 01 травня та 26 травня 2025 року свідчить про те, що неможливо було забезпечити явку обвинуваченого в судові засідання протягом тривалого часу, до нього три рази застосовувались приводи й затим його було оголошено в розшук і надано дозвіл на його затримання з метою приводу до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Як установлено в цих ухвалах, ОСОБА_8 належним чином повідомлявся про місце, дату, час судового розгляду, неодноразово не з`являвся в судові засідання місцевого суду та причини неявки не повідомляв, органом поліції на підставі судового рішення тривалий час вжитими заходами не вдавалось установити місце знаходження обвинуваченого, який ухилився від суду.

При цьому, перевіркою матеріалів судового провадження, які надійшли з місцевого суду, не встановлено та стороною захисту під час провадження в суді апеляційної інстанції не надано даних щодо неможливості ОСОБА_8 явки до суду, його перебування на реабілітації чи лікуванні в закладі охорони здоров`я, повідомлення ним цих обставин органу досудового розслідування, прокуратури чи суду.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо причин неявки обвинуваченого до суду не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти ряду наведених вище ризиків у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , явку до суду якого не вдавалось забезпечити протягом тривалого часу із застосуванням у передбаченому КПК України заходу забезпечення кримінального провадження, з огляду на всі обставини провадження, що мають правове значення при вирішенні питання про запобіжний захід, у їх сукупності.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які активізувались та збільшились, обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 умисного тяжкого злочину проти власності повторно (після 3 попередніх засуджень за тяжкі злочини проти власності) в умовах воєнного стану - за обставин найбільш несприятливого для суспільства часу, тяжких умов, у яких опинилося суспільство, що має високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого та його поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , запобігти вказаним вище ризикам і це виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й особистого зобов`язання чи домашнього арешту, про що йдеться в апеляційній скарзі.

Водночас, продовживши ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, місцевий суд на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначив обвинуваченому, як альтернативний запобіжний захід, заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка за своїм розміром є мінімальною згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК України. Із урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_8 злочину, даних про особу обвинуваченого та його поведінку, у співставленні з ризиками, передбаченими п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, наведений вище розмір застави відповідає критеріям, визначеним у ч.4 ст.182 КПК України, здатен забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Тому зазначені в апеляційній скарзі доводи, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Миргородського районного суду Полтавської області від 21 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4