Номер провадження 1-кс/205/1690/25
Провадження № 1-кс/205/1690/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, клопотання старшого слідчого СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Маріупольської окружної прокуратури Донецької обласної ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000187, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.05.2025 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Донецьк, громадянки України, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111? КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло клопотання старшого слідчого СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Маріупольської окружної прокуратури Донецької обласної ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000187, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.05.2025 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111? КК України.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий вказує, що слідчим відділом Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000187, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111? КК України.

Встановлено, що 24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України, як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч.1 ст.17, ч.1 ст.65 Конституції України, захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України, питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Проте всупереч вказаним нормам, Російська Федерація, грубо порушуючи свої зобов`язання, встановлені такими міжнародними актами, як: Статут ООН, відповідно до якого держави-члени повинні розв`язувати будь-які спори мирними засобами та утримуватися у своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування (частини 3 і 4 статті 2); Гельсінський Заключний акт Наради з безпеки та співробітництва в Європі, підписаний 1 серпня 1975 року, відповідно до якого її держави-учасники визнають непорушними кордони всіх держав у Європі та утримуються від будь-яких дій, спрямованих на захоплення частини або всієї території будь-якої держави-учасника (частина 1, розділ III); Меморандум про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, який зафіксував зобов`язання Російської Федерації, Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучених Штатів Америки; Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, ратифікований обома сторонами 14 січня 1998 року, згідно з яким Україна та Російська Федерація відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі поважають територіальну цілісність одна одної і підтверджують непорушність кордонів, що існують між ними (стаття 2), здійснила збройну агресію проти України, супроводжуючи це цинічними і протиправними вимогами щодо зміни конституційного ладу України.

Зокрема Верховна Рада України у заяві «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» затвердженій Постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII, констатувала, що наслідком збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розпочалась 20.02.2014 року, стала нелегітимна воєнна окупація і подальша незаконна анексія території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя - невід`ємної складової державної території України, воєнна окупація значної частини державної території України у Донецькій та Луганській областях. Також згідно тексту вказаної заяви встановлено, що друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року).

Протягом травня 2014 року, самозвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації батальйон «Восток», а також задіяні такі озброєні групи найманців, як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України.

При цьому, представники підконтрольних Російській Федерації незаконних самопроголошених утворень на тимчасово окупованих частинах території України, з метою створення образу законності окупації частини території Донецької області та утвердження вказаної окупації, надання образу легітимності своїй владі, узурпували виконання владних функцій держави.

В результаті цього, згідно Постанови Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII, Російську Федерацію визнано державою-агресором.

В окремих містах та районах Донецької області, всупереч законодавству України, 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Донецької народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 року проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ДНР», представниками Російської Федерації, з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області, сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ДНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

25 вересня 2018 року, в ході позачергового з`їзду активу «Общественного Движения «Донецкая Республика» (далі ОД «ДР»), ОСОБА_8 обрано «Председателем ОД «ДР».

20 листопада 2018 року, за результатами так званого всенародного голосування, ОСОБА_8 обраний головою так званої «ДНР» та будучи головою органів виконавчої влади, почав виконання своїх повноважень на територіях, які згідно з Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014, визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права, президент Російської Федерації (далі - РФ) - ОСОБА_9 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, 24 лютого 2022 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року, Указом Президента України - Володимира Зеленського, №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Згідно ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»: тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тимчасова окупація Російською Федерацією території України, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав.

Згідно п.6 ст.1-1 зазначеного Закону: окупаційна адміністрація Російської Федерації сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг. Згідно п. 7 ст. 1-1 вказаного закону: тимчасово окупована Російською Федерацією територія України це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 3 вказаного закону тимчасово окупована територія визначається сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.

Представниками Російської Федерації на тимчасово окупованій території Донецького району було створено підпорядковану, керовану та фінансовану Російською Федерацією окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України.

При цьому, представники підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території Донецького району, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу Російської Федерації.

11 жовтня 2022 року на підставі «Приказа Федеральной таможенной службы России Министерства финансов Росссийской Федерации» № 849 «О создании Донецкой таможни» (мовою оригіналу), на тимчасово окупованій території Донецької області створено т.зв. «Донецкую таможню» (мовою оригіналу), яка розташована за адресою: 283048, Донецкая Народная Республика, г.Донецк, ул.Университетская, д.85 (мовою оригіналу), підпорядкувавши її «Южному таможенному управлению», которое входит в единую федеральную централизованную систему таможенных органов российской федерации и обеспечивает реализацию задач и функций ФТС россии в Южном федеральном округе» (мовою оригіналу).

Відповідно до статті 1 федерального закону рф «О службе в таможенных органах российской федерации» (мовою оригіналу) від 21.07.1997 № 114-Ф3: служба у митних органах є особливим видом державної служби громадян російської федерації (далі громадяни), які здійснюють професійну діяльність з реалізації функцій, прав та обов`язків митних органів, що входять до системи правоохоронних органів російської федерації.

Так, відповідно до розділу II постанови № 636 від 23.04.2021 «Об утверждении Положения о Федеральной таможенной службе, внесении изменений в Положение о Министерстве финансов российской федерации и признании утратившими силу некоторых актов и отдельных положений некоторых актов правительства российской федерации» (мовою оригіналу), визначений перелік повноважень «Федеральной таможенной службы рф» (мовою оригіналу), серед яких є ті, які відносяться до повноважень правоохоронних органів: 5.82. сприяє у боротьбі з корупцією, міжнародним тероризмом та екстремізмом, здійснює протидію незаконному обігу товарів, що містять об`єкти інтелектуальної власності, наркотичних засобів, психотропних речовин, зброї, боєприпасів, ядерних матеріалів та радіоактивних речовин, культурних цінностей та інших предметів, державний кордон російської федерації; 5.83. здійснює протидію корупції та корупційним проявам у митних органах, а також в організаціях, які перебувають у віданні Федеральної митної служби; 5.96. виявляє, попереджає, припиняє злочини та адміністративні правопорушення, віднесені законодавством російської федерації до компетенції митних органів, а також інші пов`язані з ними злочини та правопорушення; 5.97. проводить невідкладні слідчі дії та здійснює попереднє розслідування у формі дізнання у кримінальних справах, віднесених законодавством російської федерації до компетенції митних органів; 5.98. здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення в галузі митної справи (про порушення митних правил) та інші адміністративні правопорушення, віднесені законодавством російської федерації до компетенції митних органів.

Зазначеним переліком також керується у своїй діяльності т.зв. «Донецкая таможня» (мовою оригіналу).

01 грудня 2022 року громадянка України - ОСОБА_7 , усвідомлюючи здійснення відкритої збройної російської агресії проти України, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Донецьк Донецької області, маючи умисел на зайняття посади у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території України, отримала від невстановлених під час досудового розслідування осіб з числа представників так званої «днр», підконтрольних державі-агресору рф, пропозицію зайняти посаду у незаконному правоохоронному органі т.зв. «Донецкой таможне» (мовою оригіналу), яка розташована за адресою: 283048, Донецкая Народная Республика, г. Донецк, ул. Университетская, д. 85 (мовою оригіналу), яка є структурним підрозділом «Южного таможенного управения» (мовою оригіналу), яке у свою чергу є «региональным таможенным управлением федеральной таможенной службы рф» (мовою оригіналу), а саме: посаду т.зв. «головного державного митного інспектора правового відділу Донецької митниці Південного митного управління ФМС росії» (мовою оригіналу: «главного государственного таможенного инспектора правового отдела Донецкой таможни Южного таможенного управления ФТС россии»), рісля чого, діючи умисно, в порушення вимог Конституції та Законів України, добровільно погодилась на вказану пропозицію.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 01 грудня 2022 року, ОСОБА_7 , будучи громадянкою України, перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, діючи зі своїх особистих мотивів та бажання зайняти посаду у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Донецької області, а саме: в т.зв. «Донецкой таможне» (мовою оригіналу), розташованої за адресою: 283048, Донецкая Народная Республика, г. Донецк, ул. Университетская, д. 85 (мовою оригіналу), яка є структурним підрозділом «Южного таможенного управления» (мовою оригіналу), яке у свою чергу є «региональным таможенным управлением федеральной таможенной службы рф» (мовою оригіналу), погоджуючись на вищезазначену пропозицію, діючи умисно, добровільно зайняла посаду у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території України, а саме: посаду т.зв. «головного державного митного інспектора правового відділу Донецької митниці Південного митного управління ФМС росії» (мовою оригіналу: «главного государственного таможенного инспектора правового отдела Донецкой таможни Южного таможенного управления ФТС россии») та відповідно до «Должностной инструкции по организации работы правового отдела № 174ПУ-18к від 12.11.2022» (мовою оригіналу) на неї покладено наступні функціональні обов`язки:

- проведення аналізу чинного законодавства у сфері митної справи та підготовка пропозицій щодо його вдосконалення;

- надання консультаційних послуг працівникам Донецької митниці з питань застосування законодавства;

- участь у розробці внутрішніх нормативних актів та інструкцій, що регулюють діяльність Донецької митниці;

- підготовка проектів відповідей на звернення громадян та організацій з питань, пов`язаних із діяльністю митних органів;

- ведення обліку судових справ, у яких бере участь Донецька митниця, а також аналіз результатів судової практики;

- надання державної послуги з консультування осіб з питань митної справи та інших питань, що належать до компетенції митних органів;

- вживати необхідних заходів щодо забезпечення збереження службового посвідчення, не допускати його втрату, псування, передачу іншим особам, а також використання посвідчення з корисливою чи іншою метою, не пов`язаною зі службовою діяльністю;

- дотримуватись встановлених чинним законодавством російської федерації вимог інформаційної безпеки при роботі з інформаційними ресурсами митних органів;

- протидіяти будь-яким видам корупційних проявів, сприяти усуненню причин, що породжують ці явища.

Дії ОСОБА_7 , які виразились колабораційній діяльності, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, кваліфіковані за ч.7 ст.111? КК України.

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації, воєнним станом

в Україні, захопленням території Донецької області та проведенням бойових дій, беручи до уваги те, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованій території України та обґрунтовану неможливість вручити повістку про виклик особи з дотриманням вимог ст.ст.111, 135, 278 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр» № 169 від 20.08.2025 року, яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_7 та повістки про виклик підозрюваної на 25.08.2025 року з 09 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., 26.08.2025 року з 09 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., 27.08.2025 року з 09 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., за зазначеною в повістці адресою для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні, отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111? КК України, допиту підозрюваної, тощо.

Однак, ОСОБА_7 жодного разу у призначений час та місце не з`явилась, про неможливість та причини неприбуття не повідомила.

Крім цього, 20 серпня 2025 року письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дотриманням вимог ст.ст.111, 135, 278 КПК України, вручено захиснику останньої - адвокату ОСОБА_4 .

На підставі вищезазначеного, в клопотанні ставиться питання про обрання запобіжного заходу стосовно у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , з урахуванням положень ч.6 ст.193 КПК України, у зв`язку з тим, що підозрювана перебуває на тимчасово окупованій територій, не з`являлась на виклики та не повідомляла про причини та неможливість неприбуття, що можу свідчити про ухилення від органів досудового розслідування, а також про її подальші наміри переховуватись від органів досудового слідства та суду, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, наведених у ньому.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення зазначеного клопотання.

Заслухавши доводи прокурора та захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Так, згідно ч.6 ст.193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний

захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 затверджено зазначений Указ.

Надалі воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та затверджувався Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 843 від 12.06.2023 «Про визначення місця розташування підрозділів досудового розслідування-слідчого відділу та сектору дізнання Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області» визначено місцем розташування слідчого відділу та сектору дізнання Маріупольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області адресу тимчасової дислокації цих підрозділів: Україна, 49051, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Метробудівська, будинок 14, тобто в межах територіальної юрисдикції Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

З матеріалів клопотання встановлено, що слідчим відділом Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000187, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111? КК України.

20 серпня 2025 року, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 276-278 КПК України, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.7 ст.111? КК України, у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри щодо вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.7 ст.111? КК України, про що свідчать, зокрема, протокол допиту свідка ОСОБА_10 , протоколи огляду сайтів, проведені в ході досудового розслідування.

Також, на думку слідчого судді доведеними є ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_7 жодного разу за викликом у встановленому КПК України порядку до слідчого не з`явилася, про неможливість та причини неприбуття не повідомила, що може свідчити про бажання підозрюваної уникнути відповідальності за інкриміноване їй діяння, а також остання може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, враховуючи, що ОСОБА_7 в теперішній час перебуває на території України, яка перебуває під контролем окупаційної адміністрації, активно співпрацює з представниками держави агресора та фактично своїми діями підтверджує намір продовжити скоєне нею кримінальне правопорушення, що надає їй можливість скоїти інше кримінальне правопорушення за відсутності контролю з боку влади України.

Згідно з п.7 ч.1 ст.1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - далі Закон, тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України.

Починаючи з 07.04.2014 до цього часу, російською федерацією тимчасово окуповано усю територію Донецької області, що встановлено відповідно до розділу ІІ Переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією території України, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад на території України №376 від 28 лютого 2025 року.

Таким чином, факт тимчасової окупації території Донецької області є загальновідомим та не потребує додаткового підтвердження Радою національної безпеки і оборони України та Президентом України, крім того він визнаний Кабінетом Міністрів України.

Також, стороною обвинувачення доведено факт перебування підозрюваної ОСОБА_7 на зазначеній тимчасово окупованій території України, що підтверджується зібраними матеріалами в ході досудового розслідування.

Виходячи з вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання сторони обвинувачення про обрання підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку ч.6 ст.193 КПК України, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Разом з цим, слідчий суддя при постановленні ухвали враховує положення абз.7 ч.4 ст.183 КПК України, відповідно до якого, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Крім того, положеннями частини 4 ст.197 КПК України, встановлено, що у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.177, 178, 183, 193, 194, 197, 369-372, 376, 395, 615 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання старшого слідчого СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Маріупольської окружної прокуратури Донецької обласної ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000187, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.05.2025 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України - задовольнити.

Обрати підозрюваній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч.6 ст.193 КПК України, після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, за участю підозрюваного, розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала, щодо обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1