УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , із участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна громадянина ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000564 від 29 липня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 305 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:

Прокурор звернулась до суду з клопотанням, про накладення арешту на майно яке вилучено у ході проведення обшуку 24 жовтня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до матеріалів клопотання, у провадженні слідчих СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській обл. області знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000564 від 29 липня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 305 КК України.

Органом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні 24 жовтня 2024, на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 (справа № 760/25814/24, 1-кс/760/12063/24), проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час проведення вказаної слідчої дії виявлено та вилучено речі та документи, що мають значення для кримінального провадження, а саме: мобільний телефон марки IPhone 15 Plus, IMEI: НОМЕР_1 , з абонентським номером телефону НОМЕР_2 .

Постановою старшого слідчого СУ ГУ СБ України ОСОБА_6 від 24 жовтня 2024 року вилучені речі та документи за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом.

Прокурор в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою, причини свої неявки суду не повідомила.

Представника володільця майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки воно не обґрунтоване, вважає, що незрозуміла мета накладення арешту, так, як мобільний телефон не містить жодної інформації по даному кримінальному провадженню, та долучив письмові заперечення.

Відповідно до вимог статті 172 КПК України слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд у відсутності прокурора.

Згідно частини 4 статті 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до наступного.

У провадженні слідчих СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській обл. області знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000564 від 29 липня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 305 КК України.

Відповідно до протоколу обшуку від 24 жовтня 2024 року, який відбувався за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що у ході проведення обшуку виявлено та вилучено: мобільний телефон марки IPhone 15 Plus, IMEI: НОМЕР_1 , з абонентським номером телефону НОМЕР_2 .

Постановою старшого слідчого СУ ГУ СБ України ОСОБА_6 від 24 жовтня 2024 року вилучені речі та документи за адресою: АДРЕСА_1 , було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею встановлено, з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно прокурор звернувся до слідчого судді 26 жовтня 2024 року, направивши його засобами поштового зв`язку, тобто у межах строку, визначеного частиною 5 статті 171 КПК України.

Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам визначеним статті 171 КПК України, то ініціатор клопотання повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, відповідно до частини 2 статті 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 статті 168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Згідно абзацу 1 частини 2 статті 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

У відповідності до частини 5 статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні прокурора, слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Вказана норма також узгоджується зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно частини 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до приписів статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; ту обставину, що виявлене та вилучене згідно протоколу обшуку від 24 жовтня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , майно було визнано речовими доказами; наслідки накладення арешту на майно, тому вважає за необхідне задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно під час проведення обшуку 24 жовтня 2024 року.

На даний час, будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170-173, 370-372, 376, 395 КПК України слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт, з метою збереження речових доказів, на мобільний телефон марки IPhone 15 Plus, IMEI: НОМЕР_1 , з абонентським номером телефону НОМЕР_2 , вилучений під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Відповідно до частини 3 статті 169 КПК України прокурор повинен негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом 5-ти (п`яти) днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1