УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/87/25

15 січня 2025 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду в м.Костопіль клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000037 від 10 січня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 (дистанційно)

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Костопільського районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження №0000037 від 10 січня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України.

Прокурор в кримінальному провадженні подав до суду клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на те, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.407 КК України, а саме в самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, а саме 25 листопада 2023 року близько 21 години 00 хвилин та 17 січня 2024 року близько 21 години 00 хвилини, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України. Крім цього, сторона обвинувачення посилається на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, якими обґрунтовується запропонований запобіжних захід, а саме: ризик, що обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; ризик, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; ризик, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; ризик, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання про продовження запобіжного заходу підтримав з підстав зазначених в клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, керуючись ст.ст.176-183 КПК України приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України суд за клопотанням учасника судового провадження має право обрати, змінити чи продовжити запобіжний захід забезпечення кримінального провадження. Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження кримінально-процесуальний кодекс України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби судового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ч.4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим із прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Метою застосування запобіжного заходу є, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, в тому числі, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі, переховуватися від органів досудового розслідування та (або) суду.

Згідно ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є обов`язковою до застосування на території України, кожен має право на свободу та особисту недоторканість, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, на переконання суду на день розгляду клопотання ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України, що підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, а саме: повідомленнями ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 грудня 2023 року та 07 лютого 2024 року, матеріалами службових розслідувань військової частини НОМЕР_1 , протоколами допитів свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , матеріалами ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_3 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Також суд вважає обґрунтованими наведені прокурором ризики.

Так суд рахує доведеним прокурором існування ризику переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки у разі доведення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, останньому загрожує безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих злочинів, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання. Крім того, у зв`язку із невстановленням його місцезнаходження ОСОБА_9 оголошувався у загальнодержавний розшук, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Щодо ризику впливу на свідків, то суд враховує, що обвинувачений може вплинути на свідків, які разом з ним проходили військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Обвинувачений, як особисто, такі і через інших осіб, будучи обізнаним із переліком свідків у кримінальному провадженні, шляхом умовлянь, чиненням тиску, погрозами та/або будь-яким іншим чином може вплинути на цих осіб з метою серед іншого зміни показань про обставини провадження, або взагалі відмови від дачі показань. Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки перебуваючи на волі, розуміючи тяжкість вчинення кримінального правопорушення, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинені злочини, в яких обвинувачується, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хвороби, підробивши для цього відповідні документи, оформлювати документи щодо набуття ним інвалідності або опікунства над непрацездатними особами, щоб не перебувати в умовах ізоляції від суспільства.

2.Також обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.5 ст.407 КК України та до військової частини не повернувся, до виконання обов`язків військової служби не приступив, натомість переховувався від органу досудового розслідування. Незважаючи на те, що ОСОБА_3 в силу ст.89 КК України раніше не судимий, існує великий ризик вчинення останнім нових кримінальних правопорушень, оскільки у зв`язку із самовільним залишенням військової частини йому припинено виплату грошового забезпечення та він офіційно не працевлаштований..

Суд, рахує, що встановлені обставини по справі унеможливлюють застосування до обвинуваченого більш м`який захід забезпечення кримінального провадження, аніж запропонованого прокурором, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, або для застосування стосовно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, в судовому засіданні не встановлено.

Тобто встановлені обставини виправдовують подальше утримання останнього під вартою.

Відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд також не вбачає можливості застосувати заставу, оскільки під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261. 402-405. 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Згідно ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 193, 194, 196,197, 315 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю міста Здолбунів, Здолбунівського району, Рівненської області, українцю, громадянину України, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, курсанту 4-ї навчальної роти 3-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_2 , солдату, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 15 березня 2025 року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

СуддяОСОБА_1