Справа № 166/878/23 Провадження №11-кп/802/138/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше судимого:

- вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 22 червня 2013 року за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 30 липня 2014 року за ч. 2 ст. 307 із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 3 місяці з конфіскацією майна;

- вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 10 вересня 2014 року за ч. 3 ст. 185 із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 3 місяці,

засуджено за ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня його затримання - 14 квітня 2023 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_7 залишено у вигляді тримання під вартою.

Вироком також вирішено питання про речові докази, процесуальні витрати за проведення експертиз та арешт майна.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 14 квітня 2023 року близько 14 години, знаходячись у літній кухні житлового будинку по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки зі своєю матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка раптово виникла між ними під час розпивання спритних напоїв, на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, умисно наніс ОСОБА_9 не менше п`ятнадцяти ударів руками та ногами, а також дерев`яним стільцем у ділянки голови, тулубу та верхніх кінцівок, чим заподіяв потерпілій тяжкі тілесні ушкодження у вигляді забійних ран голови, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілої.

Таким чином, своїми умисними діями, що виразились в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілої, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій вважає оскаржуваний вирок незаконним, необґрунтованим та не вмотивованим, оскільки він суперечить фактичним обставинам справи та грубо порушує норми матеріального та процесуального права. Звертає увагу суду, що доводи суду першої інстанції є надуманими і ґрунтуються лише на припущеннях, докази дослідженні судом упереджено, та не в повному обсязі.

Посилаючись на вищевикладене просить, оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити виправдувальний вирок.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В ході апеляційного розгляду дослідити наступні джерела фактичних даних: протокол огляду місця події від 14.04.2023 року; протокол огляду трупа від 15.04.2023 року; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 14.04.2023 року; протокол проведення слідчого експерименту від 14.04.2023 року; консультаційний висновок спеціаліста №40 від 14.04.2023 року; засвідчену копію протоколу роз`яснення права на захист від 14.04.2023 року; засвідчену копію матеріалів судового провадження №1-кс/157/835/23; аудіозапис судового засідання в судовому провадженні №1-кс/157/835/23 від 31.10.2023 року з найменуванням файлу «0148.mp3».

Призначити у кримінальному провадженні амбулаторну судово - психологічну експертизу свідка ОСОБА_10 , на вирішення якої поставити наведені в апеляційній скарзі питання.

Відповідно до ст.ст. 86, 89, 94 КПК України визнати недопустимими та виключити з числа доказів згідно ч.3 ст. 358 КПК України наступні джерела фактичних даних: протокол огляду місця події від 14.04.2023 року з похідними від нього доказами; протокол огляду трупа від 15.04.2023 року з похідними від нього доказами; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 14.04.2023 року з похідними від нього; протокол проведення слідчого експерименту від 14.04.2023 року з додатками до нього (відеозаписом слідчої дії); консультативний висновок спеціаліста №40 від 14.04.2023 року.

Вважає, що оскаржуваний вирок є необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків суду викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду. Вказує, що місцевим судом залишилось невирішеними ряд заявлених стороною захисту клопотань, не були належним чином досліджені, а відтак і не відображені в оскаржуваному вироку з їх ретельним аналізом, докази із зауваженнями, висловленими зі сторони захисту, а деякі з заявлених ним клопотань, були, на його переконання, безпідставно відхилені, хоча отримані за результатом їх задоволення фактичні дані могли істотно вплинути на результат кримінального провадження.

Звертає увагу на те, що місцевий суд безпідставно відмовив стороні захисту в клопотанні про призначення у кримінальному провадженні амбулаторної судово - психологічної експертизи свідка ОСОБА_10 , цілком залишивши поза увагою аргументи самого свідка про застосування до неї незаконних методів слідства та свавільного тиску й погроз зі сторони правоохоронного органу, що у інакший спосіб, окрім як внаслідок проведення відповідного експертного дослідження, перевірити не можливо.

Разом з тим, зазначає, що судом першої інстанції не було вирішено заявлене стороною захисту клопотання про визнання недопустимими та недостовірними ряд джерел фактичних даних, а саме: протокол огляду місця події від 14.04.2023 року; протокол огляду трупа від 15.04.2023 року; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 14.04.2023 року; протокол проведення слідчого експерименту від 14.04.2023 року; консультативний висновок спеціаліста №40 від 14.04.2023 року, оскільки доводи та аргументи, наведені в ньому залишились без належного спростування або ж прийняття до уваги, а документи, на недостовірність й недопустимість яких наполягала сторона захисту, були покладені в основу обвинувачення ОСОБА_7 , хоча до уваги взагалі не повинні були братись.

Окрім того, вважає, що висновки місцевого суду щодо відсутності у потерпілої ОСОБА_11 та її дочки - свідка ОСОБА_12 підстав наводити неправдиві відомості щодо ОСОБА_7 , не є вірними, оскільки такі не лише не підтверджені дослідженими доказами та ґрунтуються на припущеннях всупереч положенням ст. 62 Конституції України, а ще й спростовуються отриманими та дослідженими в судовому засіданнями показами свідка ОСОБА_13 , які оскаржуваним вироком були відхилені без належного обґрунтування, недостовірними у відповідній їх частині не визнавались, а тому мали б прийматись до уваги судом.

Водночас, зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо часткової невідповідності показань свідка ОСОБА_10 у відповідній частині, які суперечать версії обвинувачення (примушування свідка до дачі неправдивих показань та недостовірного відтворення 14.04.2023 року обставин розслідуваної події працівниками правоохоронного органу; необізнаність свідка з обставинами нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та, відповідно, особою, що такі спричинила; не підтвердження свідком факту нанесення ушкоджень саме обвинуваченим), не є вірним, оскільки такий не підкріплений дослідженими доказами та ґрунтується виключно на припущеннях, що не підкріплені жодним дослідженим в засіданнях доказом всупереч закріпленій в ст. 62 Конституції України засаді неприпустимості тлумачення сумнівів проти особи.

Разом з тим, звертає увагу, що обвинуваченим 26.10.2023 року було заявлено відвід головуючому від участі у розгляді справи №166/878/23 з тих міркувань, що в провадженні судді ОСОБА_1 перебувала значна кількість справ про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності. 31.10.2023 року суддею Маневицького районного суду Волинської області було розглянуто заяву обвинуваченого ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_1 . Проте, розгляд відбувся без повідомлення його як захисника обвинуваченого всупереч вимог ч.3 ст. 81 КПК України при тому, що судді Маневицького районного суду Волинської області було відомо, що у справі №166/878/23 наявним є захисник в обвинуваченого, а відтак, сторона захисту переконана, що мало місце порушення права ОСОБА_7 на захист при вирішенні питання про відвід судді ОСОБА_1 , яким у подальшому було ухвалено оскаржуваний вирок.

Більше того, звертає увагу, що зі звукозапису судового засідання в провадженні №1-кс/157/835/23, ОСОБА_7 самостійно не зміг належним чином обґрунтувати подану ним заяву про відвід судді ОСОБА_1 , оскільки допомогу в її написанні він отримав від нього і копії цієї заяви він не мав, так як правомірно розраховував на його присутність в ході відповідного судового розгляду.

Разом з тим, 08.01.2025 року на адресу Волинського апеляційного суду від прокурора надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких останній вказує про те, що оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 безпідставною, а тому просить залишити її без задоволення.

Апеляційні скарги розглядаються за відсутності потерпілої ОСОБА_11 , з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. При цьому береться до уваги те, що потерпіла ОСОБА_11 була належним чином особисто повідомлена про час і місце розгляду справи у відповідності до положень КПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 775 й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг на інший день та відомості про поважність причин її неявки від неї не надходило.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які кожен зокрема подані ними апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка проти скарг заперечила, оскільки вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши оскаржуваний вирок в межах апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілої, свідків та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Так, у суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України не визнав і показав, що 13 квітня 2024 року близько 23 години він разом із ОСОБА_10 пішли на автозаправну станцію пити каву. Всю ніч вони перебували на АЗС, пили спиртне, він грав у лотерею. Близько сьомої години наступного дня вони пішли до ОСОБА_14 , де пили коньяк. Орієнтовно в 8 год. 30 хв. він із ОСОБА_15 пішли до його матері ОСОБА_9 . По дорозі вони зустріли ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з якими також пили горілку поблизу сараю, що знаходиться через дорогу навпроти житлового будинку його матері та тітки ОСОБА_11 . Потім зайшов до мами, там уже була ОСОБА_15 . Він привітався, трохи посидів та близько 13 год. 30 хв. пішов додому й ліг спати. ОСОБА_10 пішла раніше, оскільки мала намір їхати в сел. Заболоття. Показав, що з матір`ю не сварився, тілесних ушкоджень їй не завдавав, а свій палець поранив, коли перелазив через сітчасту огорожу. Потерпіла ОСОБА_11 оговорює його, оскільки вони перебувають у неприязних відносинах. Вважає, що його матір побила стороння особа, яку він не знає.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого ОСОБА_7 та доведення в повному обсязі його вини саме в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілої, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпіла ОСОБА_11 у суді першої інстанції показала, що вона проживає в житловому будинку по АДРЕСА_1 . Поруч з її будинком знаходиться літня кухня, в якій проживала її покійна сестра ОСОБА_9 14 квітня 2023 року до її будинку зайшов ОСОБА_7 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_19 , обоє в стані алкогольного сп`яніння. Пробули в неї близько 40 хв. та намірилися йти. Однак, на подвір`я вийшла її сестра ОСОБА_9 та запросила ОСОБА_21 й ОСОБА_15 до себе. Приблизно через півтори години об 13 - 13.30 год. ОСОБА_7 та ОСОБА_10 вийшли з літньої кухні, ОСОБА_15 виглядала переляканою. ОСОБА_21 зайшов до неї в дім і попросив телефон. З його пальця на правій руці капала кров, тому вона вигнала його з будинку, аби він не забруднив підлогу в будинку. На вулиці він шарпався з ОСОБА_10 , поки та не втекла з подвір`я. Вона попросила свою дочку ОСОБА_22 віднести ОСОБА_7 телефон у літню кухню, однак дочка швидко повернулася, а за нею зайшов ОСОБА_21 й сказав, що мабуть убив свою матір. Вона не повірила обвинуваченому, оскільки вони з ОСОБА_9 часто сварилися й билися, тому порахувала це як черговий п`яний конфлікт. Однак через деякий час приїхали працівники поліції, а згодом швидка медична допомога. Від них вона дізналася, що ОСОБА_9 померла. Також потерпіла показала, що ОСОБА_10 дуже боїться ОСОБА_7 , оскільки він часто її бив, від чого вона навіть лікувалася, а тому ОСОБА_15 може давати неправдиві показання в суді або приховувати правду. Крім того, ствердила, що сторонніх осіб того дня в них на подвір`ї не було. Не може пробачити ОСОБА_7 його вчинок, оскільки його матір, а її сестра не заслуговувала на таку жорстоку смерть.

Неповнолітній свідок ОСОБА_12 , яка була допитана в присутності законного представника ОСОБА_24 та психолога ОСОБА_25 у суді першої інстанції показала, що 14 квітня 2023 року вона була вдома та допомагала мамі ОСОБА_11 по господарству. Близько обідньої пори мама попросила віднести телефон ОСОБА_7 в літню кухню, де він у той час перебував та де постійно проживала її тітка ОСОБА_9 . Зайшовши у літню кухню, вона побачила, що тітка нерухомо лежить на підлозі на животі обличчям донизу. ОСОБА_21 стояв у кінці кімнати й коли вона зайшла, він переступив через ОСОБА_9 та швидко вивів її на ґанок, де взяв у неї телефон та комусь зателефонував. Дочекавшись коли ОСОБА_7 закінчить розмову, вона забрала телефон і повернулася в будинок. Крові в літній кухні вона не помітила, однак бачила кров на правій руці в обвинуваченого, сліди якої залишилися на телефоні. Також свідок вказала, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_10 , у суді першої інстанції показала, що з 25 липня 2022 року вона проживала спільно з ОСОБА_7 , як дружина та чоловік. Шлюб вони не реєстрували, оскільки обоє перебувають у попередніх шлюбах. 13 квітня 2023 року вони з ОСОБА_7 увесь день вживали алкогольні напої. Ввечері пішли на автозаправну станцію, де всю ніч також розпивали спиртне. Вранці придбали пляшку коньяку та пішли до свого спільного знайомого ОСОБА_26 , в якого розпивали придбаний коньяк. Через деякий час вони обоє з ОСОБА_7 пішли до його матері ОСОБА_9 , яка проживала по АДРЕСА_1 , де вже втрьох пили горілку. Між ОСОБА_21 і його матір`ю виникла сварка, тому вона вийшла з літньої кухні, не бажаючи бути присутньою при сварці. Повернувшись, вона побачила ОСОБА_9 у крові на підлозі, лежачи на животі. Вона одразу ж побігла до сусіда та викликала швидку медичну допомогу. Також свідок зазначила, що внаслідок сильного алкогольного сп`яніння деякі обставини події вона не пам`ятає, а під час проведення її допиту та слідчого експерименту працівники поліції тиснули на неї, погрожуючи ув`язненням.

Свідок ОСОБА_27 , у суді першої інстанції показала, що проживає по сусідству з ОСОБА_28 . В день загибелі ОСОБА_9 вона бачила її на подвір`ї. Після обіду до них приїхала поліція. Сторонніх осіб біля будинку ОСОБА_28 того дня вона не бачила.

З показань вказаних вище свідків вбачається, що в момент заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , а саме 14 квітня 2023 року близько 14 години, нікого, окрім обвинуваченого, в приміщенні літньої кухні не було, що доводить причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Свідки ОСОБА_30 та ОСОБА_31 у суді першої інстанції показали, що 14 квітня 2023 року в післяобідню пору до них телефонувала ОСОБА_10 та просила відвезти її з селища Ратне в селище Заболоття Ковельського району. ОСОБА_32 , крім того, повідомив, що ОСОБА_10 під час розмови була схвильована та плакала, розповіла, що ОСОБА_7 побив свою матір і ймовірно вона померла. Свідок показав, що ОСОБА_10 часто тікала від ОСОБА_7 до своєї матері в селище Заболоття, оскільки він її бив.

Свідок ОСОБА_33 у суді першої інстанції показав, що проживає неподалік житлового будинку потерпілої ОСОБА_11 та її покійної сестри Алли. 14 квітня 2023 року до нього зайшла ОСОБА_10 та попросила телефон, щоб кудись зателефонувати. З її розмови він довідався, що ОСОБА_10 викликала швидку медичну допомогу, йому ж пояснила, що ОСОБА_9 стало погано й вона може померти. Також свідок додав, що на лобі ОСОБА_10 була гуля та подряпина.

Свідок ОСОБА_34 , фельдшер медицини невідкладних станів, у суді першої інстанції показала, що 14 квітня 2023 року приблизно в 15 год. 20 хв. у складі бригади екстреної медичної допомоги, прибула на виклик на АДРЕСА_1 . В приміщенні літньої кухні виявила жінку лежачи на підлозі на животі. Констатувала раптову смерть та розпочала реанімаційні заходи, які проводила протягом 20 хв., ще через 5 хв. констатувала біологічну смерть. При огляді ОСОБА_9 вона виявила численні синці, садна та гематоми на голові й тулубі потерпілої, відкриту рану на голові. В кімнаті були розкидані меблі, розбитий посуд та сліди крові на підлозі і стінах.

Свідок ОСОБА_35 , поліцейський СРПП Відділення поліції №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області у суді першої інстанції показав, що 14 квітня 2023 року він знаходився в добовому наряді. Близько 15 год. надійшло повідомлення зі служби «103» про те, що на вулиці Партизанська в сел. Ратне жінці стало погано й можливо наступила її смерть, повідомлення поступило від ОСОБА_10 . Прибувши на вказану вулицю, він зустрів ОСОБА_10 , яка показала будинок, де сталася подія. Наближаючись до нього ОСОБА_10 витирала кров на обличчі. ОСОБА_15 не захотіла заходити в літню кухню, вона плакала та мовчала, лише повідомила, що вживала алкоголь. У приміщенні літньої кухні він побачив обстановку та виявив ОСОБА_9 лежачою на підлозі, оскільки пульсу в неї не було, він викликав екстрену медичну допомогу та слідчо-оперативну групу. ОСОБА_7 виявили та затримали за місцем його проживання по АДРЕСА_1 . Також свідок показав, що він здійснював адміністративний нагляд за ОСОБА_7 та знає про його стосунки з ОСОБА_10 , яка часто скаржилася на ОСОБА_7 . Розповідала, що ОСОБА_7 часто застосовує відносно неї фізичне насильство, однак із заявою до поліції ОСОБА_10 не зверталася, оскільки, за її словами, ОСОБА_7 пригрозив їй фізичною розправою.

Свідок ОСОБА_36 у суді першої інстанції показав, що 14 квітня 2023 року біля 10 години зустрів ОСОБА_7 на вулиці, поговорив з ним та попросив закурити. Будь-яких тілесних ушкоджень у нього не було. Показання свідка підтверджують ту обставину, що виявлені в обвинуваченого тілесні ушкодження у вигляді різаних ран пальців правої руки були отримані ним у той же день після 10 години, що цілком доводить висунуту обвинуваченням версію про те, що несумісні з життям тілесні ушкодження ОСОБА_9 отримала саме під час конфлікту з ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_37 у суді першої інстанції показав, що в день, коли загинула ОСОБА_9 , він з ОСОБА_7 розпивали горілку, що доводить факт перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння в момент вчинення ним злочину.

Підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_27 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_34 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого ОСОБА_7 з боку потерпілої та свідків, як можливість успадкування майна померлої та тиску працівників поліції з метою обвинувального ухилу, не знайшло свого підтвердження.

Показання вищезазначеної потерпілої та свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про відомі їм обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами.

Що стосується показань свідка ОСОБА_10 в тій частині що зі сторони працівників поліції під час проведення слідчих дій з її участю на неї здійснювався тиск, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин останньою надано не було.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, що показання свідка ОСОБА_44 яка була допитана в суді першої інстанції та показала зокрема про те, що потерпіла ОСОБА_11 оговорює ОСОБА_7 , оскільки в неї з його матір`ю був спір за спадковий будинок, вони часто сварилися з цього приводу не ставлять під сумнів достовірність та об`єктивність показань потерпілої ОСОБА_11 , оскільки вона не була присутня в судовому засіданні під час допиту потерпілої й не може вказати, в якій частині показання ОСОБА_11 є неправдивими.

В основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

- рапорти старшого інспектора-чергового Відділення поліції №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області (т. 2 а.с. 132, 133), протокол огляду місця події від 14.04.2023 року (т.2 а.с.135), якими зафіксовано час та місце вчинення кримінального правопорушення, зокрема встановлено, що протиправні дії відносно потерпілої ОСОБА_9 обвинувачений вчинив 14 квітня 2023 року між 14 та 15 годинами в приміщенні літньої кухні поруч житлового будинку по АДРЕСА_1 . З протоколу огляду місця події від 14.04.2023 року також вбачається, що в приміщенні літньої кухні на підлозі виявлено труп ОСОБА_9 з видимими тілесними ушкодженнями, дерев`яний стілець зі слідами речовини, схожої на кров. Також у приміщенні літньої кухні та на прибудинковій території виявлені плями речовини, схожої на кров, та речі з плями речовини бурого кольору;

- протокол огляду трупа від 15.04.2023 року (Т.2 а.с.165), з якого вбачається, що в ході огляду трупа ОСОБА_9 , на тілі потерпілої були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: рваної рани на лівій тім`яній стороні голови, рваної рани на правій тім`яній стороні голови, розриву верхньої та нижньої губ, садна та синці на голові, вивих лівого зап`ястя, синці на верхніх кінцівках. Під час огляду трупа зроблені зрізи з нігтів та змиви з обох рук;

- лікарське свідоцтво про смерть №32 від 15.04.2023 року (Т.2 а.с.172), з якого вбачається, що причиною смерті ОСОБА_9 , 1976 року народження, стали масивна крововтрата, забійні рани голови та поєднана тупа травма тіла;

- протокол проведення слідчого експерименту від 14.04.2023 року, з участю свідка ОСОБА_10 , дана слідча дія зафіксована на відеозаписі (Т.2 а.с.175), в ході проведення слідчого експерименту остання на місці події, а саме в літній кухні житлового будинку по АДРЕСА_1 , частково відтворила обставини вчинення злочину, зокрема повідомила, що того ж дня між обвинуваченим ОСОБА_7 та його матір`ю ОСОБА_9 виникла сварка, яка переросла в бійку, в ході якої обвинувачений завдав кілька ударів потерпілій. Коли почалася бійка, свідок залишила приміщення літньої кухні, а коли повернулася, то побачила ОСОБА_9 на підлозі в положенні лежачи;

- протокол огляду речей від 14.04.2023 року (Т.2 а.с. 183), з якого вбачається, що на добровільно наданому слідчому свідком ОСОБА_45 мобільному телефоні, а саме в журналі вихідних дзвінків, міститься запис про вихідний дзвінок о 14 год. 04 хв. на номер телефону з комбінацією цифр «103», що підтверджує показання ОСОБА_40 про те, що з належного йому мобільного телефону 14 квітня 2023 року свідок ОСОБА_10 здійснила виклик швидкої медичної допомоги. Наведене також доводить той факт, що обвинувачений заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_9 близько 14 години вказаного дня;

- протокол проведення слідчого експерименту від 21.06.2023 року, з участю потерпілої ОСОБА_11 , дана слідча дія зафіксована на відеозаписі (Т.2 а.с.223), в ході проведення слідчого експерименту остання на місці події показала, де ОСОБА_10 зливала воду на руки ОСОБА_7 . Також вказала, що після того як обвинувачений помив руки, вони обоє з ОСОБА_15 зайшли до її будинку, при цьому ОСОБА_10 стояла в коридорі, позаду неї та тихо їй промовила: «Боже, Боже, що там сталося...». Результати слідчого експерименту доводять той факт, що свідок ОСОБА_10 була присутня при конфлікті обвинуваченого зі своєю матір`ю ОСОБА_9 та з великою ймовірністю могла бачити момент нанесення удару ОСОБА_7 дерев`яним стільцем по голові потерпілої ОСОБА_9 , а отже її показання про те, що вона не була очевидцем події є неправдивими;

- протокол проведення слідчого експерименту від 21.06.2023 року, з участю неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , дана слідча дія зафіксована на відеозаписі (Т.2 а.с.232), в ході проведення слідчого експерименту свідок розповіла, що двічі приносила мобільний телефон ОСОБА_7 у літню кухню та коли вдруге зайшла в літню кухню, то побачила тітку ОСОБА_9 лежачою на підлозі. Свідок на місці детально показала, в якому положенні знаходилася потерпіла ОСОБА_9 та що обвинувачений, побачивши її, швидко підійшов до неї, розвернув та вивів на вулицю;

- протокол огляду речей від 23.06.2023 року та звукозапис розміщений на оптичному диску (Т.2 а.с.240), на яких зафіксована розмова свідка ОСОБА_10 із диспетчером служби екстреної медичної допомоги. У ході розмови свідок ОСОБА_10 повідомляє диспетчеру, що за адресою: АДРЕСА_1 сильно побили людину. Вона втекла з місця події, оскільки боїться фізичної розправи чоловіка, який це зробив. Просить направити карету екстреної медичної допомоги якнайшвидше, оскільки стан потерпілої дуже важкий, натомість просить не повідомляти про цю подію поліцію.

Встановлені під час слідчих експериментів та зі звукозапису виклику ОСОБА_10 екстреної медичної допомоги обставини об`єктивно й переконливо доводять, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 , які привели до настання її смерті, заподіяні саме обвинуваченим, а не іншою, за його версією, особою.

- консультаційний висновок спеціаліста №40 від 15.04.2023 року (т.2 а.с.249, т.3 а.с.80) та результат токсикологічного дослідження №972 від 18.04.2023 року (Т.2 а.с.250), з яких вбачається, що станом на першу годину 15 квітня 2023 року в видихуваному повітрі та в крові ОСОБА_7 виявлено етанол, що доводить факт вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину в стані алкогольного сп`яніння;

- висновки судових експертиз, а саме: молекулярно-генетичних від 13.06.2023 №СЕ-19/103-23/4803-БД, від 29.12.2023 №СЕ-19/103-23/4799-БД; імунологічних від 09.05.2023 №24і та №25і, від 25.05.2023 №37/І, від 30.05.2023 №38/І, цитологічних від 07.06.2023 №14/ц, від 08.06.2023 №15/ц, якими встановлено генетичні ознаки зразків крові обвинуваченого ОСОБА_7 та трупа ОСОБА_9 , приналежність вилучених на місці події зразків крові, виявлених на меблях, посуді, одязі та взутті, а також у піднігтьовому вмісті потерпілої, до групи крові як обвинуваченого ОСОБА_7 , так і потерпілої ОСОБА_9 та про травматичний характер їх походження (т. 3 а.с. 87-142);

- висновок судово-медичної експертизи трупа №31 від 26.06.2023 року (Т.3 а.с.170), з якого вбачається, що у потерпілої ОСОБА_9 виявлені такі тілесні ушкодження: забійні рани лівої тім`яної, правої потиличної ділянок, верхньої губи та підборіддя, крововилив у м`які покрови навколо ран, тупа травма грудної клітки, переломи ребер з 2 по 10 зліва з крововиливами в м`язи в ділянках переломів, синці та садна в ділянці голови та синець і садна на лівій кисті. Рана в лівій тім`яній ділянці голови утворилася від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо округлою. Рани в правій потиличній ділянці утворилися від дії тупого предмета, можливо з ребром. Прямі злами ребер утворилися від ударної дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею без слідів її відображення. Враховуючи локалізацію і характер ушкоджень у ділянці голови, обличчя, верхньої кінцівки, грудної клітки, потерпіла мала не менше 15 контактів із тупими предметами в цих ділянках. Тілесні ушкодження у вигляді забійних ран голови, що привели до масивної крововтрати, належать до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, і в цьому випадку викликали смерть потерпілої та перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілої, оскільки є безпосереднім чинником настання смерті. Решта тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Усі виявлені тілесні ушкодження утворилися в період до однієї години до моменту настання смерті та є прижиттєвими. Враховуючи розташування ушкоджень на різних ділянках голови та тулуба потерпілої, ймовірно, що положення (розташування) нападника та потерпілого один відносно одного в процесі заподіяння тілесних ушкоджень змінювалося. Враховуючи вираженість трупних явищ, найбільш ймовірно, що смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 з 11 до 15 години;

- висновок судової медико - криміналістичної експертизи №49-МК від 30.06.2023 року (Т.3 а.с.159), з якого вбачається, що у потерпілої ОСОБА_9 виявлені такі тілесні ушкодження: забійні рани лівої тім`яної, правої потиличної ділянок, верхньої губи, підборіддя, синці, садна голови, синець і садна лівої кисті, злами 2-10 ребер зліва, які утворилися від ударної дії тупих предметів. Рана в лівій тім`яній ділянці голови утворилася від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою округлою поверхнею (не виключається краю сидіння стільця №2 або ніжки стільця №1). Рани в правій потиличній ділянці, на підборідді утворилися від дії тупого предмета з ребром (ніжки стільця №2). Також не виключається нанесення інших ушкоджень частинами наданих на експертизу стільців.

Висновками судово-медичних експертиз доводиться факт заподіяння смерті ОСОБА_9 шляхом нанесення обвинуваченим ударів стороннім предметом, зокрема дерев`яним стільцем, по голові потерпілої, що підтверджує правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України.

- висновок судово-медичної експертизи №56 від 14.04.2023 року (Т.3 а.с.168), з якого вбачається, що у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді двох різаних ран у ділянці 3-4 пальців правої кисті, які утворилися внаслідок травматичної дії предмету з ріжучими властивостями;

- висновок судово - психіатричної експертизи №184 від 18.05.2023 року (Т.3 а.с.174), з якого вбачається, що у ОСОБА_7 виявлялися в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушення, та на час обстеження ознаки емоційно лабільного розладу особистості в стадії нестійкої компенсації, обтяжені вживанням алкоголю. Ступінь змін зі сторони психіки не така, щоб позбавляла його можливості усвідомлювати свої дії й керувати ними. В період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого ОСОБА_47 правопорушення, він перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації (простого алкогольного сп`яніння). Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 не потребує.

Допитані в суді першої інстанції судові експерти ОСОБА_48 та ОСОБА_49 підтвердили висновок проведеної ними судово-психіатричної експертизи та пояснили, що вказівка у висновку про визнання ОСОБА_7 факту вбивства своєї матері обумовлена тим, що анамнез життя підекспертного записується з його слів під час опитування.

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду, прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 121 КК України, оскільки умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілої.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника з приводу того, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, потерпіла ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_27 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_37 надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, їх показання повністю узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі фактичні обставини, в тому числі і повідомлені стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

На переконання колегії суддів, жодних об`єктивних підстав для обмови потерпілою та свідками обвинуваченого ОСОБА_7 стороною захисту не наведено.

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту, про те, що на свідка ОСОБА_10 зі сторони працівників поліції здійснювався тиск, то вони є безпідставними, оскільки жодних доказів про те, що свідок ОСОБА_10 зверталася до правоохоронних органів під час досудового розслідування, а також після того, як надавала показання в суді першої інстанції, що на неї чинився будь - який тиск стороною захисту надано не було. Більше того, перевірка за даним фактом не проводилась і стороною захисту не ініціювалася, що підтвердила в апеляційному суді сторона обвинувачення.

Твердження сторони захисту про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, а саме, що розгляд заяви обвинуваченого ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_1 відбувся без повідомлення захисника всупереч вимог ч.3 ст. 81 КПК України, а відтак мало місце порушення права ОСОБА_7 на захист при вирішенні питання про відвід судді ОСОБА_1 , яким у подальшому було ухвалено оскаржуваний вирок, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно, до ч.3 ст. 81 КПК України при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду).

Як встановлено апеляційним судом 31.10.2023 року суддею Маневицького районного суду Волинської області було розглянуто заяву обвинуваченого ОСОБА_7 про відвід судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000155 від 14.04.2023 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. В ході розгляду вищевказаної заяви суддею було заслухано думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який її підтримав з підстав викладених у ній та просив задовольнити. Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку порушення права ОСОБА_7 на захист при вирішенні питання про відвід судді ОСОБА_1 порушено не було.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Доводи апеляційних скарг про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судових засідань вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані потерпіла, свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам обвинуваченого ОСОБА_7 у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення є конкретним і зрозумілим, не має недоліків, які б могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що посилання сторони захисту в апеляційній скарзі про призначення у справі амбулаторної судово-психологічної експертизи свідка ОСОБА_10 , є необґрунтованими, оскільки з досліджених апеляційним судом документів, показань свідка ОСОБА_10 не встановлено будь - яких ознак, що свідчить про психічні відхилення в останньої, сильний негативний емоційний стан, її неадекватну поведінку в конкретній ситуації, зокрема під час проведення слідчого експерименту з її участю, порушення розумової діяльності, нездатності логічно мислити. Свідок ОСОБА_10 , як під час слідчого експерименту, так і під час допиту в судовому засіданні у суді першої інстанції правильно розуміла поставленні їй питання та давала чіткі відповіді на них.

Більше того, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про перебування ОСОБА_10 на обліку в лікаря - психіатра чи лікаря нарколога, отримання від них медичної допомоги. Відмічені захисником суперечності та неточності в показах свідка є предметом їх оцінки судом як доказів у кримінальному провадженні, однак не підставою для призначення судово - психологічної експертизи свідка.

Що стосується доводів сторони захисту про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні згідно з її клопотанням в порядку ст. 404 КПК України є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

У клопотанні захисника не наведено жодних доказів того, що дослідження судом першої інстанції доказів, що містяться у кримінальному провадженні, не повністю або з порушеннями, а відтак відповідно до положень ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, як про це просить в апеляційних вимогах сторона захисту, оскільки це не ґрунтується на вимогах ч. 1 ст. 415 КПК України, де зазначено вичерпний перелік питань для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Більше того, колегія суддів не вбачає і підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 про що останній посилається в поданій ним апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 до задоволення не підлягають.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді