УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 572/1727/23

провадження № 51-3493ск24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 24 травня 2024 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 22 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .

Обставини справи

1. Вказаним вироком,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено та призначено покарання:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі -КК) у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

- за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190 КК (у редакції Закону України №2617-VIII від 22.11.2018) із застосуванням ст.69 КК - у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Вказаним вироком засуджено також ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..

2. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 22 січня 2025 року вказаний вирок щодо ОСОБА_5 в частині визнання його винним по епізодах з потерпілим ОСОБА_9 , що мав місце 01.11.2022 (сума 1000 грн.), з потерпілою ОСОБА_10 , що мав місце 09.12.2022 (сума 1000 грн.), які кваліфіковані за ч.5 ст.27, ч.2 ст.190 КК, а також по епізоду з потерпілим ОСОБА_11 , що мав місце 05.11.2022 (сума 865 грн.), який кваліфіковано за ч.5 ст.27, ч.3 ст.190 КК (у редакції Закону України №2617-VIII від 22.11.2018) скасовано,а кримінальне провадження за вищевказаними епізодами закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК - у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. В решті вирок залишено без змін.

3. Як установив суд, ОСОБА_5 будучи раніше судимим за скоєння кримінального правопорушення проти власності, перебуваючи в державній установі «Катеринівська виправна колонія (№ 46)», діючи як пособник, з метою реалізації попередньо визначеного наміру, обговореного з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , домовився з ОСОБА_12 та отримав від останнього відомості про номера банківських рахунків та паролів доступу до них, в результаті чого заволодів шляхом обману грошовими коштами потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_10 та ОСОБА_21 ..

Доводи поданої касаційної скарги

4. У касаційній скарзі захисник не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про зміну судових рішень через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Просить пом`якшити призначене засудженому покарання із застосуванням положень статей 75, 76 КК.

Оцінка суду

5. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

6. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

7. Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

8. Призначаючи покарання засудженому, суд першої інстанції відповідно до вимог статей 66, 67 КК урахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, має хронічні захворювання, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності у тому числі за вчинення аналогічних злочинів проти власності, за що відбував реальну міру покарання (позбавлення волі), але належних висновків з цього не зробив, що безумовно свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпечність. Шкоду завдану потерпілим не відшкодував.Зваживши на всі наведені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про можливість призначення засудженому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК, в межах санкції частин статей за якими обвинувачується ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

9. Проаналізувавши рішення районного суду, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_5 та не знайшов при цьому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника в частині помякшення призначеного покарання. Рішення апеляційного суду належним чином мотивоване з посиланням на обставини справи і відповідає вимогам статті 419 КПК.

10. Зміст судових рішень не дає підстав вважати, що покарання засудженому призначено з порушенням визначених у законі загальних засад. Із такими висновками судів погоджується і колегія суддів.

11. У касаційний скарзі захисник не навів підстав вважати обране покарання явно несправедливим і переконливих доводів, які б спростовували висновки судів в частині призначення покарання ОСОБА_5 , та які б свідчили б про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

12. Враховуючи викладене, Суд вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є справедливим, і підстав для зміни оскаржуваних судових рішень не вбачає.

13. З огляду на викладене, касаційна скарга та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення.

Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 24 травня 2024 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 22 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3