Провадження №11-кп/801/221/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність

встановив:

До Вінницького міського суду Вінницької області 10.09.2024 року надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства та звільнення від призначеного судом покарання, яке мотивоване наступним.

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30.11.2023 року ОСОБА_7 засуджено за за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до п`яти років одного місяця позбавлення волі. Враховуючи набуття чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» засуджений ОСОБА_7 просить суд привести вищевказаний вирок у відповідність до нового законодавства та звільнити його від покарання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства та звільнення від призначеного судом покарання.

Не погодившись з ухваленим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та повернути справу на повторний розгляд, з урахуванням об`єктивного, всебічного та справедливого розгляду у Вінницькому міському суді. Вимоги мотивує тим, що при розгляді його клопотання судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Зазначає, що суд не переглянув ступінь важкості скоєного засудженим кримінального правопорушення, хоча Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» дає підставу для цього.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ засудженого ОСОБА_7 на підтримку своїх вимог, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги засудженого, просив залишити її без задоволення, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

За правилами ч.ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а доводи апеляційної скарги засудженого є неспроможними.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 № 3886-IX (далі - Закон № 3886-IX).

Вказаним Законом № 3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, статті 185, 190, 191 КК фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09.08.2024 чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

При цьому апеляційний суд враховує висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24, відповідно до якого Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

Під час з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30.11.2023 року за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Згідно з цим вироком ОСОБА_7 засуджено за скоєння крадіжки, вчиненої в умовах воєнного стану на суму 5128,20 грн, та закінченого замаху на крадіжку, вчиненого повторно в умовах воєнного стану на суму 3152,40 грн. Відповідні суми перевищують розмір, визначений ст. 51 КУпАП, з урахуванням розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установленого на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та підпункту 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

За таких обставин, Вінницький міський суд дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для звільнення від покарання ОСОБА_7 , адже останній засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, кримінальна карність яких ніяким законом не усунута, а тому він має відбувати покарання за вироком від 30.11.2023 року за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України у виді 5-ти (п`яти) років 1-го (одного) місяця позбавлення волі.

Окрім того, доводи апеляції про те, що суд не переглянув ступінь важкості, вчиненого засудженим кримінального правопорушення не беруться до уваги апеляційним судом, оскільки кримінальні правопорушення вчинені в умовах воєнного стану, що є окремою кваліфікуючою ознакою для ч. 4 ст.185 КК України.

З огляду на викладене, доводи засудженого ОСОБА_7 про неправомірність прийнятого рішення, на переконання апеляційного суду, є безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування або зміну оскаржуваної ухвали, під час розгляду апеляційної скарги не вбачається, а відтак її слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3