Справа № 478/1824/24 Провадження № 1-в/478/2/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Казанківської ВК № 93 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі. Казанка Миколаївської області в режимі відеоконференції з Державною установою «Казанківська виправна колонія (№ 93)» заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з неповною середньою освітою, до арешту не працював, який відбуває покарання в Державній установі «Казанківська виправна колонія (№ 93)», раніше судимого, по теперішній справі засуджений: вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 28.05.2020 року за ст. 395, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст 70 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, про застосування щодо нього умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2024 року до Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього умовно - дострокового звільнення від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав, та пояснив, що весь час відбування покарання в Казанківській ВК № 93 працевлаштований, розкаявся у вчиненому злочині та довів своє виправлення.

Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)» в судовому засіданні в клопотання засудженого підтримав, просив його задовольнити.

На думку прокурора клопотання засудженого підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 , суд приходе такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Пленум Верховного Суду України постановою «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2, звернув увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове-звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання.

Висновок про те, що засуджений став на шлях виправлення має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокове звільнення.

На підставі закону умовно-дострокове звільнення можливе за обов`язкової і одночасної наявності і їх сукупності підстав і умов, при цьому, основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Судом враховується не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним злочину, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи. Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеному статтями 67, 130 КВК України, але й додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

Сумлінне ставлення до праці - це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків, відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Як вбачається з матеріалів особової справи, вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 28.05.2020 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 395, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України та призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)» з 23.11.2020 року.

Станом на 13.01.2025 року засудженим ОСОБА_5 не відбутий строк покарання складає 5 місяців 24 дні.

Згідно наявних у особовій справі матеріалів убачається, що засуджений ОСОБА_5 у період з 2021-2024 р.р. характеризувався посередньо або негативно.

Так, досліджена судом характеристика складена станом на 30.09.2021 року свідчить, що ОСОБА_5 працевлаштований різноробочим в їдальні установи, проте до праці ставиться посередньо. Не завжди приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не здійснює належного нагляду за ними. Засуджений допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Лише намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування. Законні вимоги представників адміністрації виконує тільки під контролем. У вчиненому злочині розкаюється частково, визначену судом міру покарання вважає суворою та несправедливою. На профілактичному обліку не перебуває, загальноосвітній рівень не підвищує, на заходи виховного впливу реагує посередньо. За характером не спокійний, не врівноважений, конфліктний.

29 вересня 2021 року засудженим ОСОБА_5 було створено конфліктну ситуацію із іншим засудженим, внаслідок чого його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення режиму утримання у виді 14 діб ДІЗО.

З характеристики на засудженого, складеної станом на 2022 рік убачається, що ОСОБА_5 характеризується негативно, порушує встановлений режим утримання, заохочень не має, потребує постійного контролю зі сторони персоналу установи. Безвідповідально ставиться до робіт із благоустрою установи виконання покарань, в колонії не працевлаштований. До майна установи ставиться з недбалістю, з представниками колонії не завжди тактовний та не ввічливий. Засуджений має охайний зовнішній вигляд, за характером неврівноважений та конфліктний.

За даними характеризуючими матеріалами, ОСОБА_5 було відмовлено в переведені з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, про що свідчить витяг з протоколу № 29 від 31.10.2022 року.

Станом на 2023 рік засуджений ОСОБА_5 продовжує приділяти неналежну увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи та не здійснює належного нагляду за ними, допускає порушення вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, але не має достатні навичок для самостійного їх виконання.

З огляду на вказану характеристику, засудженому ОСОБА_5 було відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням на підставі ст. 82 КК України, про що свідчить витяг з протоколу № 6 від 28.02.2023 року.

Як убачається з витягу з протоколу № 1 від 17.01.2024 року, засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення як такому, що не довів своє виправлення.

З характеристики на засудженого, складеної станом на 05.01.2024 року убачається, що ризик вчинення засудженим повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Заходи індивідуальної програми виконані частково.

В період з 19.04.2024 року по 10.07.2024 року засуджений отримав два заохочення за добросовісне відношення до праці, раніше накладене стягнення вважається погашеним.

Також з матеріалів особової справи судом встановлено наявність рапорту начальника відділення № 1 установи виконання покарань про необхідність заохочення засудженого, проте будь-яких прийнятих рішень за даним рапортом матеріали особової справи не містять.

Таким чином, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове-звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», проаналізувавши характеризуючи дані особи засудженого, щодо вчиненого ним злочину, додержання ним вимог режиму, даних про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 за весь період відбуття покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці і не заслуговує умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі на невідбутий термін, як особа, яка сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довела своє виправлення, а тому відносно нього не можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Суд враховує, що з квітня 2024 року убачаються позитивні зміни у засудженого, він має заохочення, приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу. В той же час, даний етап перевиховання засудженого є нетривалим та на момент розгляду питання про можливість його умовно-дострокового звільнення не убачається підстав вважати про його остаточне виправлення.

З огляду на наведене, керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, 537-539 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Суддя