ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/9568/24 Провадження 1-кс/636/409/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2025 місто Чугуїв

Слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Чугуєві погоджене з прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони ОСОБА_7 , клопотання слідчого СВ ВП №1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000632, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 жовтня 2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, Полтавської області, громадянина України, раніше не судимого, військовослужбовця на посаді водія електрика 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

Сторона обвинувачення просить застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_6 , 29.10.2024 біля 15.00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, порушуючи вимоги п.2.9 а) Правил дорожнього руху України: п.2.9 Водієві забороняється: а) «керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», керуючи технічно-працездатним транспортним засобом «Ford-MONDEO», р.н. НОМЕР_2 , рухався зі сторони селища Старий Салтів по автошляху «Харків-Вовчанськ-КПП Чугунівка» у напрямку с. Федорівка Чугуївського району Харківської області, зі швидкістю не менше 100км/год.

Під час руху виїжджаючи з заокруглення, ОСОБА_6 , проявивши злочину самовпевненість, крайню неуважність, не зорієнтувався в дорожній обстановці та допустив виїзд на зустрічну смугу руху, з виїздом на ліве узбіччя по ходу свого руху, далі здійснивши різкий маневр повороту праворуч, на відстані 2км.+110м., від будинку № 2 по вул. Харківський Шлях, селища Старий Салтів, Чугуївського району Харківської області, допустив виїзд на праве по ходу свого руху узбіччя, чим грубо порушив, згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-25/5872-ІТ від 13.03.2025, вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», втративши керування, допустив з`їзд до кювету-лісопосадки та рухаючись юзом, допустив наїзд на перешкоду у вигляді площини земельної ділянки та дорожнього знаку 3.25 ПДР України, з послідуючим перекиданням транспортного засобу навколо своєї осі.

Внаслідок дорожньо-транспортної події пасажир транспортного засобу «Ford-MONDEO», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ., який займав місце на передньому пасажирському сидінні праворуч, згідно висновку експерта судово-медичної експертизи №12-14/150-А/25 від 14.03.2025 отримав ТЯЖКІ тілесні ушкодження, а саме: поєднану закриту тупу травму грудної клітки та хребта у вигляді забою легень та перелому 11-го ребра справа, 12-го ребра зліва та крайового перелому тіла грудини, що супроводжувалося правобічним малим гемопневмотораксом та двобічним гідротораксом, а також забою спинного мозку з компресійно-уламковим переломом тіла, верхніх та нижніх суглобових відростків, правого поперечного відростку та обох дужок 8-го грудного хребця та компресійного перелому тіла 11 грудного хребця, перелому обох дужок 9-го та 10 грудних хребців, перелому правих поперечних відростків 9, 11, 12 грудних та 1-го поперекового хребця, перелому обох поперечних відростків 10-го грудного хребця та перелому остистих відростків 4, 7, 8, 9, 10, 11 грудних хребців, що ускладнилася порушенням функції тазових органів та нижньою параплегією.

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 , які знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною подією та наслідками, виразилося в тому, що він, керуючи технічно-працездатним транспортним засобом «Ford-MONDEO», р.н. НОМЕР_2 , проявив злочинну самовпевненість, неуважність, не зорієнтувався в дорожній обстановці, виїжджаючи з заокруглення допустив виїзд на за межі проїзної частини ліворуч по ходу свого руху, зманеврувавши праворуч, допустив виїзд на праве узбіччя по ходу свого руху, та втративши керування, допустив з`їзд до кювету - лісопосадки, по якій рухаючись юзом допусти наїзд на перешкоду у вигляді площини земельної ділянки та дорожнього знаку 3.25 ПДР України, з послідуючим перекидання навколо своєї осі, що спричинило вказані вище наслідки.

У зв`язку з викладеним в діях ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

У вчиненні кримінального правопорушення, підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Полтава, Полтавської області, громадянин України, раніше не осуджений, військовослужбовця, перебуває на посаді водія електрика 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , має спеціальне звання солдат, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами, як окремо, так і усіма у сукупності, а саме: протоколом огляду місця ДТП та схемою до нього від 29.10.2024; накладенням арешту на речовий доказ транспортний засіб «Ford-MONDEO», р.н. НОМЕР_2 ; показаннями потерпілого ОСОБА_8 ; показаннями свідка ОСОБА_9 ; показаннями свідка ОСОБА_10 ; протоколом впізнання за фотознімками від 20.03.2025; протоколом огляду предмету від 13.03.2025; висновком судово-медичної експертизи №12-14/150-А/25 від 14.03.2025; протоколом огляду предмету від 13.03.2025; висновком судово-медичної експертизи №12-14/149-А/25 від 14.03.2025; висновком судово-автотехнічної експертизи (технічний стан) №СЕ-19/121-24/33431-ІТ від 22.01.2025; протоколом проведення слідчого експерименту та схемою до нього від 04.03.2025; висновком судово-автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-25/5872-ІТ від 13.03.2025.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п.48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 3561/06від 13.11.2007р. Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст.5,1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також необов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання». (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Водночас в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , неодружений, малолітніх дітей або осіб похилого віку на утриманні не має, проходить військову службу, перебуває на посаді водія електрика 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , має спеціальне звання солдат, однак вказані факти недостатньо свідчать про можливість належного виконання процесуальних обов`язків покладених на підозрюваного, у тому числі щодо забезпечення його явки до суду та правоохоронних органів, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення інкримінованого останньому злочину, а тому не можуть бути достатніми для спростування наявності ризику переховування його від правосуддя. А тому ОСОБА_6 , усвідомивши можливість отримання кримінального покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від органів досудового слідства та суду, здійснювати вплив на свідків, потерпілого, експертів по вказаному кримінальному провадженню, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, що може привести до перешкоджання встановлення істини по справі, а тому наявні ризики для обрання біль мякого запобіжного заходу, а ніж запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від п`яти до восьми років.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання ОСОБА_6 , покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим ризикам.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно ОСОБА_6 .

Така потреба обумовлена наявністю в ході досудового розслідування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховуватися від органу досудового розслідування або суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_6 є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на перебуває на посаді водія електрика 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , має спеціальне звання солдат, місцезнаходження військової частини в якій він проходить військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область враховуючи проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальні правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того вказані обставини створять складності явки або запізнення підозрюваного до суду; п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідка, потерпілого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_6 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців здійснити вплив на свідків, понятих, потерпілого, як благаючі або умовляючи їх, так і маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам, потерпілому, понятим, експертам щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин; п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування та створить можливості для ОСОБА_6 незаконно впливати на свідка, потерпілого, експерта у цьому ж кримінальному провадженні. В той же час останній перебуваючи на волі не буде позбавлений можливості з використанням мобільних телефонів, тощо здійснювати вплив на інших учасників кримінального провадження; п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється підтверджується тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби, може вчинити інший військовий злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, що кваліфікується за ст. 407 КК України, або дезертирство за ст. 408 КК України, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за фактом вчинення тяжкого злочину.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку ОСОБА_6 , може чинити тиск на свідків.

Водночас, військовослужбовці Збройних сил України, як і сам ОСОБА_6 , озброєні штатною та груповою зброєю і боєприпасами, що сприяє безперешкодному доступу до них з боку ОСОБА_6 , який на теперішній час, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та може використати зброю з метою перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або скоїти новий злочин із застосуванням зброї.

Неможливість застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 , у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, пов`язана з тим, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину порушення правил безпеки дорожнього руху особо, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що спричинала тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, м`якість застосування якого створить в очах суспільства та інших військовослужбовців уяву безкарність та свавілля.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до сторони обвинувачення та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу.

Разом з тим, ОСОБА_6 , є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за місцем дислокації військової частини, що фактично унеможливить поручителем з числа цивільних осіб забезпечити належне виконання покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України. Водночас, поручителі з числа командування військової частини не зверталися із письмовим зобов`язанням щодо поручительства та виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , зареєстрований та мешкає у іншій області, а саме у м. Полтава, а тому не обрання відносно нього вказаного запобіжного заходу створить передумови переховування від суду та вчинення тиску на свідків, потерпілого, понятих експертів у вказаному кримінальному провадженні.

Крім цього підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту, немає, оскільки ОСОБА_6 , незважаючи на наявність у нього міцних соціальних зв`язків, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_6 , обставини, за яких він був скоєний, вказують на існування цілком реальних ризиків, що застосування до підозрюваного іншого, окрім як тримання під вартою, запобіжного заходу надасть йому можливість впливати на свідків, потерпілого, понятих, експертів.

Зазначені ризики зберігаються в повному обсязі на момент подання даного клопотання, неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів підтверджується наявними матеріалами кримінального провадження.

Наведене зумовлено тим, що підозрюваний ОСОБА_6 , все ще має статус військовослужбовця, в зв`язку з чим зберігаються усі зазначені раніше ризики впливу на учасників кримінального провадження, вчинення інших кримінальних правопорушень тощо.

За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам, також суворість покарання за кримінальні правопорушення свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

З метою запобігання вищевказаним ризикам необхідно обрати ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, тяжкість вчинення вказаного злочину викликає саме ту реакцію суспільства і наслідки, що, застосування до ОСОБА_6 , менш суворих запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам та не в змозі в повній мірі забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного і унеможливити настання ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_6 , перебуваючи на волі або при обранні судом стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі не буде позбавлений можливості чинити тиск на свідків, потерпілого, понятих, які вже надали органу досудового розслідування викриваючи показання та брали участь у проведенні слідчих дій, з метою змусити їх відмовитись від цих показань в суді. Запобігання настання вказаним ризикам без продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є неможливим.

У разі обрання судом стосовно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, останній зможе реалізувати дії, зазначені у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, це може призвести до втрати доказів для доведення вини ОСОБА_6 , в суді, що призведе до уникнення особою кримінальної відповідальності за вчинення злочину, пов`язаного з порушенням правил дорожнього руху особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

В свою чергу, це створить в очах військовослужбовців уяву безкарність та свавілля, а в очах суспільства уяву неспроможність правоохоронних органів захистити пересічних громадян.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Враховуючи викладене, в ході досудового розслідування встановлено, наявність вищевказаних ризиків, таким чином, з метою забезпечення належного проведення усіх необхідних процесуальних дій для забезпечення повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, наявна обґрунтована необхідність щодо обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою.

Так, в разі застосування до ОСОБА_6 , більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, таких як застава, особиста порука, особисте зобов`язання, домашній арешт сторона обвинувачення не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти здійснення останнім впливу на свідків, понятих, експертів з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджанню виконанню процесуальних рішень шляхом неявки в судові засідання та до органу досудового розслідування по справі за надуманими приводами, в тому числі і тимчасової непрацездатності. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

При поданні клопотання до суду про обрання запобіжного заходу вигляді тримання під вартою до ОСОБА_6 , орган досудового розслідування враховує наступні обставини, передбачені ст. 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 ; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним, у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 8 років; наявність обґрунтованого повідомлення про підозру ОСОБА_6 .

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та повідомив, що на теперішній час дійсно існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилався слідчий в клопотанні та наполягав на тому, що обрання більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Слідчий під час судового засідання клопотання підтримав та, посилаючись на вищевикладене, просив його задовольнити.

Захисник проти задоволення клопотання слідчого заперечував, вказував, що наведені в клопотанні ризики наразі не існують, їх існування жодним чином не доведене жодними доказами. Також захисник звертав увагу слідчого судді на ті обставини, що на теперішній час в сторони захисту є питання щодо належності та повноти проведених за постановами органу досудового слідстава експертиз, надав до суду матеріали, що позитивно характеризують його підзахисного та просив суд у задоволенні клопотання слідчого відмовити, оскільки прокурором не доведено, що інші, більш м`які запобіжні заходи не дозволять забезпечити належну поведінку підозрюваного та запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_6 проти задоволення клопотання слідчого заперечував, із повідомленою йому підозрою погодився.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, встановила, що 21.03.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинені в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо вони заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При розгляді клопотання слідчим суддею враховуються відомості про особу підозрюваного та приймається до уваги, що підозрюваний має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, не одружений, військовослужбовець, проте зазначені обставини не зменшують існування ризиків, передбачених, ч.1 ст.177 КПК України, оскільки вони існували і на час вчинення інкримінованих підозрюваному протиправних дій, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які суттєво впливають на обрання підозрюваним моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Так, ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Ризик переховування обумовлений, серед іншого, і можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, оскільки злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , передбачає призначення покарання, в тому числі у виді реального позбавлення волі на строк до 8 років. Зазначені обставини самі по собі можуть спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак, сама по собі тяжкість злочину хоча і не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Таким чином, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зважаючи на вагомість доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, а також враховуючи відомості про особу підозрюваного, враховуючи суспільний інтерес, який в даному випадку превалює над приватним, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, слідчий суддя дійшла до висновку про необхідність задовольнити клопотання слідчого.

Слідчий суддя вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України: ризиків незаконного впливу на свідків у провадженні, переховування від органів досудового розслідування, суду; продовження кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що застава в розмірах, визначених в п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваним у вчиненні тяжкого злочину покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України, та призначає заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 90840,00 грн. (3028х 30 =90840.00 грн).

З урахуванням вищезазначеного, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_6 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, ніж тримання під вартою із визначенням розміру застави, не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливатиме на дотримання розумних строків судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого задовольнити та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі «Харківський слідчий ізолятор», що розташована за адресою: місто Харків, вул. Полтавський шлях, 99, на 60 діб, тобто до 13:00 год. 22.05.2025.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання, з 13:00 годин 24.03.2025.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) - до 13:00 годин 22.05.2025.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Визначити суму застави у розмірі 90840,00 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок - UA0006674, отримувач - ТУ ДСА України у Харківській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26281249, банк - ДКСУ м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172 призначення платежу: застава згідно ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 24.03.2025 у справі № 636/9568/24 (провадження № 1-кс/636/409/25) відносно ОСОБА_6 .

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення коштів на депозитний рахунок, має бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Харківській слідчий ізолятор».

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває (проходить військову службу), без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1