ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/723/25 Справа № 932/8903/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Кривий Ріг

25 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000110 відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2024 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Гродівка Красноармійського району Донецької області, громадянина України, з середньо - технічною освітою, не одруженого, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 29.07.2024 року Димитровським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 309 КК України до пробаційного нагляду строком на один рік,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді одного року шести місяців обмеження волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 29.07.2024 року більш суворим за даним вироком призначено покарання за сукупністю вироків у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

Відповідно до вироку суду, у кінці червня 2024 року у денний час, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, ОСОБА_9 , знаходячись у парку «Перемоги» по вул. Бридька у м. Мирнограді Донецької області, реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, без мети збуту, знайшов і таким чином незаконно придбав речовину, яка містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, яку він переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав, без мети збуту.

11.07.2024 року у період часу з 17.46 год. по 19.01 год. в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , працівниками поліції були виявлені та вилучені: речовина масою 0,6851 г, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, маса якого становить 0,3861 г та речовина масою 0,1241 г, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, маса якого становить 0,0994 г, яку ОСОБА_9 незаконно придбав та зберігав, без мети збуту.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 , правильність кваліфікації його дій, вважає, що вирок є незаконним та таким, що підлягає зміні, просить виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України; вважати засудженим ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 309 КК України до одного року шести місяців обмеження волі; на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; вирок Димитровського міського суду Донецької області від 29.07.2024 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року пробаційного нагляду залишити виконувати самостійно; в іншій частині вирок залишити без змін. На думку прокурора, оскільки вирок Димитровського міського суду Донецької області від 29.07.2024 року набрав законної сили і на момент призначення остаточного покарання в цьому провадженні залишався незмінним, то ухвалене рішення про реальне відбування покарання за цим вироком зберігає свою законну силу. Вважає, що суд І інстанції під час постановлення вироку щодо ОСОБА_9 вказаних вимог не дотримав, та фактично цим вироком ревізував вирок Димитровського міського суду Донецької області від 29.07.2024 року та звільнив ОСОБА_9 від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, застосувавши положення ст. 75 КК України, що є недопустимим з огляду на приписи ч. 2 ст. 21, ст. 24 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи або про бажання участі під час апеляційного розгляду, не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та наполягав на її задоволені, думку захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 ніким не оскаржується, в тому числі і обвинуваченим, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні не в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання покарань.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання в новому (другому) вироку. У цьому разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України.

Водночас призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України має ряд особливостей, одна з яких полягає в тому, що в разі, коли особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально, а за наступним вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.04.2024 року у справі № 183/6854/20.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 засуджений вироком Димитровського міського суду Донецької області від 29.07.2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року пробаційного нагляду, а кримінальне правопорушення за даним вироком за ч. 1 ст. 309 КК України ОСОБА_9 вчинив у період з червня до 11.07.2024 року, тобто до постановлення вироку Димитровського міського суду Донецької області від 29.07.2024 року.

Колегія суддів зазначає, що, оскільки вирок Димитровського міського суду Донецької області від 29.07.2024 року набув чинності та на момент призначення остаточного покарання в цьому провадженні залишався незмінним, то ухвалене рішення про реальне відбування покарання за цим вироком зберігає свою законну силу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції під час постановлення вироку щодо ОСОБА_9 вказаних вимог не дотримався та дійшов передчасного висновку про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, застосувавши положення ст. 75 КК України, що є недопустимим з огляду на приписи ч. 2 ст. 21, ст. 24 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд І інстанції після призначення покарання ОСОБА_9 за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, не повинен був призначати остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, а залишити кожен вирок виконуватися самостійно.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для зміни вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є слушною та обґрунтованою, яка підлягає задоволенню, а вирок суду І інстанції підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2024 рокувідносно ОСОБА_9 - змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів обвинуваченому ОСОБА_9 .

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення, зобов`язавши його відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок Димитровського міського суду Донецької області від 29.07.2024 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 (одного) року пробаційного нагляду - виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: