Справа № 308/5591/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000200, відомості про яке 05 березня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000200 від 05 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, про арешт майна.

Прокурор вказує, що до відділу поліції №1 Ужгородського РУП надійшла заява від ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_1 про те, що невідома особа, яка представилась як ОСОБА_5 в мобільному додатку Whatsapp з мобільного номеру телефона НОМЕР_1 в період часу з 24.06.2024 по 24.01.2025 під приводом позики грошових коштів на приїзд до України, виманив у заявниці грошові кошти на загальну суму 685000,00 грн., які заявниця самостійно перерахувала на банківські картки: AT «АКЦЕНТ-БАНК» № НОМЕР_2 , AT «ПРИВАТ-БАНК» № НОМЕР_3 , AT «Перший український міжнародний банк» № НОМЕР_4 , AT «ПРИВАТ-БАНК» № НОМЕР_5 . Таким чином заявниці було завдано матеріальної шкоди на вищевказану суму 685000,00 грн.

Крім того в ході подальшого досудового розслідування допитано в якості потерпілого гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила, що в період часу з 24.06.2024 по 24.01.2025, вона перераховувала грошові кошти на банківські картки: AT «АКЦЕНТ-БАМК» № НОМЕР_2 , AT «ПРИВАТ-БАНК» № НОМЕР_3 , AT «ПУМБ» № НОМЕР_4 , AT «ПРИВАТ-БАНК» № НОМЕР_5 .

Крім того працівниками УПК в Закарпатській області встановлено, що грошові кошти з вищевказаних банківських карток було перераховано на банківській рахунки № НОМЕР_6 , який відкрито на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_7 який відкрито на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 який відкрито на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_10 .

Прокурором Ужгородської окружної прокуратури винесено постанови про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю до банківських карток та рахунків відкритих в AT КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 , № НОМЕР_5 та рахунків № НОМЕР_6 , який відкрито на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_11 , який відкрито на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , який відкрито на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_10 , яка перебувають на виконанні у вказаній банківській установі.

Клопотання мотивоване тим, що сторона обвинувачення вважає за необхідне накласти арешт на банківські рахунки, які відкриті в Акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» № НОМЕР_6 , який відкрито на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_12 , № НОМЕР_13 , який відкрито на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_8 , .№ НОМЕР_9 , який відкрито на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_14 , так як є реальна загроза відчуження грошових коштів, які незаконно привласненні шахрайським шляхом та є предметом злочину.

Прокурор в клопотанні зазначає, що стороною обвинувачення до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області скеровано клопотання про арешт банківських рахунків, які відкриті в Акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» № № НОМЕР_6 , який відкрито на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_12 № НОМЕР_13 який відкрито на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , який відкрито на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_10 . Проте на підставі ухвали слідчого судді від 10.04.2025 №308/4396/25 1-кс/308/2089/25 вказане клопотання було повернуто прокурору, та встановлено строк сімдесят дві години для усунення недоліків з моменту отримання копії ухвали. Дана ухвала надійшла до органу прокуратури 18.04.2025. Тому в даному випадку наявна необхідність накладення арешту на банківські рахунки, з метою збереження речових доказів.

На підставі наведеного, прокурор просить накласти арешт на банківські рахунки, які відкриті в Акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» № НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_12 , № НОМЕР_13 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_10 , , ліцензія НБУ № 22 від 05.10.2011, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з метою збереження речових доказів.

Прокурор в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений.

Згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження №0000200, підтверджується, що СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.03.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно з коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зазначеному у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, до відділу поліції №1 Ужгородського РУП надійшла заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_1 про те, що невідома особа, яка представилась як ОСОБА_5 в мобільному додатку Whatsapp з мобільного номеру телефону НОМЕР_1 в період часу з 24.06.2024 по 24.01.2025 під приводом позики грошових коштів на приїзд до України, виманив у заявниці грошові кошти на загальну суму 685000,00 грн., які заявниця самостійно перерахувала на банківські картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 . Таким чином заявниці було завдано матеріальної шкоди на вищевказану суму 685000,00 грн.

Постановою старшого слідчого СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_10 від 26.03.2025 визнано та приєднано в якості речових доказів в кримінальному провадженні № 0000200, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05 березня 2025 року наступні предмети: банківські рахунки, які відкриті в Акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» № НОМЕР_3 , № НОМЕР_5 та рахунків № НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_11 який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_10 , , ліцензія НБУ № 22 від 05.10.2011, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

До клопотання також додано: протокол допиту потерпілого ОСОБА_4 від 05.03.2025, виписку з банку, постанову прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів від 19.03.2025, ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.04.2025, протокол тимчасового доступу до речей і документів від 09.04.2025, опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду, постанови прокурора.

Згідно зі ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Прокурор в поданому клопотанні вказує, що сторона обвинувачення вважає за необхідне накласти арешт на банківські рахунки, які відкриті в Акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» № НОМЕР_6 , який відкрито на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_12 , № НОМЕР_13 , який відкрито на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , який відкрито на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_10 , так як є реальна загроза відчуження грошових коштів, які незаконно привласненні шахрайським шляхом та є предметом злочину.

Разом з тим, прокурором на підтвердження вказаних доводів не долучено жодного належного підтвердження. Матеріали справи не містять належних доказів, кому належать рахунки, на які прокурор просить накласти арешти, та в яких банківських установах такі рахунки було відкрито.

Згідно з долученої прокурором копії витягу руху коштів, неможливо встановити, кому належить рахунок вказаний у витягу, та яке значення вказана у витягу про рух коштів інформація має значення для даного кримінального провадження.

Крім цього, доданий до клопотання опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду постанови прокурора є нечитабельним, що не дає змогу слідчому судді зрозуміти його зміст.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором не доведено, що майно, про арешт якого ставиться питання, має значення доказу в даному кримінальному провадженні і підпадає під критерії, визначені у ст. 98 КПК України, зокрема, не обґрунтовано в достатній мірі, що воно є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, і які інші відомості можна отримати за його допомогою, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження № 0000200 від 05.03.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Подане прокурором клопотання не дає достатніх підстав вважати, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000200, відомості про яке 05 березня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1