Справа № 146/2039/24
Провадження №11-кп/801/298/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

представника органу пробації ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2024 року про дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання у вигляді виправних робіт з утриманням 20% заробітної плати в дохід держави, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2024 року клопотання в.о. начальника Тульчинського РС № 3 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_7 задоволено. Достроково звільнено засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання у вигляді 1 року 4 місяців 15 днів виправних робіт з утриманням 20% заробітної плати в дохід держави, призначеного ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 21 березня 2013 року на підставі ст. 82 КК України, у зв`язку з набуттям засудженим статусу військовослужбовця, що перешкоджає подальшому відбуванню покарання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання виконувача обов?язків начальника Тульчинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області про звільнення від призначеного покарання ОСОБА_9 у порядку ч.2 ст.57 КК України та вважати його таким, що відбуває покарання.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вказана ухвала є незаконною та підлягає до скасування у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильністю застосування закону України про кримінальну відповідальність та кримінальний процесуальний закон.

ОСОБА_9 був засуджений вироком Маліновського районного суду м. Одеси від 14.11.2012 за ч. 1, ч.2 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України на строк 2 роки 6 місяців обмеження волі, а у послідуючому ухвалою Крижопільського районного суду від 21.03.2013 йому змінено невідбуту частину покарання на більш м?яке покарання у виді виправних робіт на строк 1рік 4 місяці 15 днів з відрахуванням 20% заробітку у дохід держави, однак він до 23 липня 2024року не мав статусу військовослужбовця, але тривалий час , більше десяти років, не відбував призначене судом покарання.

Крім того, ОСОБА_9 перебував на обліку у Тульчинському районному секторі №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області з 04.09.2023 року, а з підстав ухилення від відбування виправних робіт оголошений у розшук з 29.07.2024 по 30.09.2024.

Відповідно до ухвали Томашпільського районного суду від 26.12.2024 вірно зазначено, що Кримінальний кодекс України та Кримінальний процесуальний кодекс України не регулюють питання заміни покарання у виді виправних робіт засудженим, які стали військовослужбовцями, аналогічно це стосується звільнення від відбування покарання, чи зупинення виконання вироку. Не зважаючи на це судом прийнято незаконне рішення стосовно задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_9 від призначеного покарання у виді виправних робіт, при цьому суд у своїй ухвалі зазначає про його дострокове звільнення, що виходить за межі самого клопотання.

Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про звільнення засудженого ОСОБА_9 від призначеного покарання виді виправних робіт, не дослідивши у повному об?ємі матеріали особової справи засудженого та неправильно застосував норми кримінального та кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь головуючого судді, позицію прокурора на підтримку апеляційної скарги, представника органу пробації ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши наявні матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Як встановлено з матеріалів судового провадження, вироком Маліновського районного суду м. Одеси від 14.11.2012 за ч. 1, 4.2 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України, і йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 6 місяців.

Ухвалою Крижопільського районного суду від 21.03.2013 йому змінено невідбуту частину покарання на більш м?яке покарання у виді виправних робіт на строк 1рік 4 місяці 15 днів з відрахуванням 20% заробітку у дохід держави, однак він до 23 липня 2024року не мав статусу військовослужбовця, але тривалий час , більше десяти років, не відбував призначене судом покарання.

ОСОБА_9 перебував на обліку у Тульчинському районному секторі №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області з 04.09.2023 року, а з підстав ухилення від відбування виправних робіт оголошений у розшук з 29.07.2024 по 30.09.2024.

11 грудня 2024 року в.о. начальника Тульчинського РС №3 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про вирішення питання про звільнення від призначеного покарання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2012 року за ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2024 року клопотання в.о. начальника Тульчинського РС №3 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_7 задоволено та ОСОБА_9 умовно-достроково звільнено від відбування покарання у вигляді виправних робіт з утриманням 20% заробітної плати в дохід держави.

Ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_9 не може відбувати покарання у виді виправних робіт в зв`язку з проходженням ним військової служби, а вказаний вид покарання не має аналогу серед спеціальних видів покарань, які можуть бути призначені чи застосовані відносно військовослужбовців згідно Х розділу КК України. Тому суд вважає найбільш сприятливим для засудженого буде використання процедури дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, так як заміна виправних робіт штрафом вимагає від засудженого набуття засудженим додаткових ознак, крім тих, які ним вже набуті, крім того, заміна засудженому виправних робіт на штраф буде погіршувати його становище в порівнянні з достроковим звільненням від подальшого відбування покарання.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставлення до праці довів своє виправлення. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Частиною другою цієї норми закріплено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув встановлений ч. 3 ст. 81 КК України термін покарання.

Відповідно до ч.1 ст.43 КВК України початком строку відбування покарання вважається день, з якого фактично розпочато відрахування із заробітку засудженого.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і зміну невідбутої частини покарання більш м`яким», визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільненні від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично невідбута частина покарання повинно обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішення суду.

Згідно подання органу пробації ОСОБА_9 з 23.07.2024 року проходить службу в лавах ЗСУ і на даний час перебуває у місцях проведення бойових дій.

Згідно ч. 2 ст. 75 КК України виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Порядок заміни покарання у виді виправних робіт та дострокове звільнення засудженим, які стали військовослужбовцями Кримінальним Кодексом України та Кримінальним процесуальним не передбачено, про що вказано в оскаржуваній ухвалі суду.

Проте, враховуючи відсутність інституту регулювання вказаних питань, суд вийшов за межі клопотання, та неправильно застосував норми кримінального та кримінального процесуального закону, достроково звільнивши засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання у вигляді виправних робіт з утриманням 20% заробітної плати в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 405, 407, 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 ,- задовільнити.

Ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2024 року про дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання у вигляді виправних робіт з утриманням 20% заробітної плати в дохід держави, - скасувати.

Відмовити в задоволенні клопотання в.о. начальника Тульчинського РС № 3 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_7 про вирішення питання про звільнення від призначеного покарання ОСОБА_9 ,засудженого вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2012 року за ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4