У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Очаків, Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який відбуває покарання в Державній установі «Казанківська виправна колонія (№ 93)»,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Зазначив, що у нього є заохочення та стягнення, які погашені. Наголосив, що він працевлаштований та став на шлях виправлення.

Просить врахувати, що він учасник бойових дій, має нагороди. Вказав, що у нього є бойовий досвід, хоче продовжити службу в ЗСУ та просить його звільнити умовно-достроково.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

29.11.2024 до Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування щодо нього умовно - дострокового звільнення від відбування покарання. В обґрунтування клопотання засуджений зазначає, що він має п`ять заохочень та останні п`ять місяців працевлаштований та став на шлях виправлення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наявних у особовій справі матеріалів вбачається, що засуджений ОСОБА_6 у 2023 році характеризувався позитивно, мав одне стягнення та одне заохочення.

Згідно витягу № 13 від 01.05.2023 засудженому було відмовлено в застосуванні ст. 101 КВК України як такому, що не стає на шлях виправлення.

31.10.2024 засудженому ОСОБА_6 відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів свого виправлення.

З характеристики на засудженого ОСОБА_6 , станом на 2024 рік убачається, що індивідуальну програму для засуджених ним виконано частково. Криміногенним фактором, що сприяє підвищенню ризику вчинення засудженим повторного правопорушення є алкоголь, стійкої мотивації не має. Має три заохочення та два стягнення, одне з яких не погашене. В програмах диференційованого виховного впливу участі засуджений ОСОБА_6 не приймає. При цьому, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення змінився зі «середнього» на «високий».

Суд першої інстанції вважав, що позитивні зміни у засудженого дійсно прослідковувались, проте даний процес позитивних змін не закінчено на момент розгляду питання судом щодо можливості застосування умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 . Навпаки зміни в його поведінки вказують на відсутність підстав вважати, що він виправився. Про це свідчить факт отримання повторного стягнення в березні 2024 року, зміну характеристик з позитивних даних про особу засудженого до посередніх, невиконання індивідуальної програми засудженим, необхідність контролю за ним та безвідповідальне ставлення до майна тощо.

Таким чином, виходячи з положень ст. 81 КК України, проаналізувавши дані, що характеризують особу засудженого щодо вчиненого ним злочину, про його особу за весь період перебування покарання, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин вчиненого злочину та строку відбуття призначеного покарання, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 , за весь період відбуття покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, як особа, яка сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довела своє виправлення.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_6 належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, заяву про бажання брати участь в судовому засіданні не подавав.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасника судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як передбачено п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

При цьому, основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення. З цими висновками суд погоджується, з огляду на таке.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_6 засуджений вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.09.2021 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Початок строку: 25.10.2021, кінець строку: 25.04.2026.

Станом на 16.12.2024, не відбутий строк покарання складає 1 рік 4 місяці 9 днів.

Згідно додатково наданих на запит апеляційного суду матеріалів, які містяться у особовій справі засудженого ОСОБА_6 , характеристика засудженого є задовільною. Так, криміногенним фактором, що сприяє підвищенню ризику вчинення засудженим повторного правопорушення є алкоголь, стійкої мотивації не має. Засуджений в цілому характеризується посередньо, зокрема вказується, що ним виконуються лише під контролем законні вимоги персоналу установи, він безвідповідально ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не виконує роботи із самообслуговування, не має завжди охайного вигляду.

Згідно довідки про заохочення та стягнення, засуджений має три заохочення та два стягнення, одне з яких не погашене. 01.03.2024 засудженого ОСОБА_6 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани за вилучення заборонених предметів.

В програмах диференційованого виховного впливу участі засуджений ОСОБА_6 не приймає. При цьому, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення змінився зі «середнього» на «високий».

За висновком щодо ступеня виправлення засудженого, кількість набраних засудженим балів свідчать про не доведення ним свого виправлення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно із п. 17 зазначеної постанови, судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

В силу ст. 9 КВК України, засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу, а також до інших засуджених.

Рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого належить до дискреційних повноважень суду та вирішується індивідуально у кожному конкретному випадку.

У зв`язку із чим, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Аналізуючи динаміку поведінки засудженого ОСОБА_6 за весь час відбування покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позитивні зміни у засудженого дійсно прослідковувались, проте даний процес позитивних змін не закінчено на момент розгляду питання судом щодо можливості застосування умовно-дострокового звільнення. Навпаки, зміни в його поведінки вказують на відсутність підстав вважати, що він став на шлях виправлення.

Про це свідчить зокрема факт отримання засудженим ОСОБА_6 повторного стягнення в березні 2024 року, зміну характеристик з позитивних даних про особу засудженого до посередніх, невиконання індивідуальної програми засудженим, необхідність контролю за ним та безвідповідальне ставлення до майна тощо.

Наведені вище обставини в сукупності свідчать про те, що засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст. 81 КК України.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, повно та всебічно вивчивши відомості про особу засудженого ОСОБА_6 , з огляду на особливу суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для досягнення мети призначеного покарання, умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 на даному етапі відбування покарання є недоцільним.

За такого, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про необґрунтованість оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду. Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, про що просить апелянт.

Щодо прохання засудженого ОСОБА_6 , викладеного в апеляційній скарзі, про його звільняння від відбування покарання умовно-достроково для проходження військової служби, то це питання вирішується судом в іншому порядку згідно вимог ст. 81-1 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 532, 537, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7