Провадження № 11-сс/4808/23/25
Категорія ч.1 ст.170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000048 за ч.3 ст.368 КК України,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2020 року накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме на:

- домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 37411799);

- легковий автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2000 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою. Вказує, що власником домоволодіння на момент накладення арешту був не підозрюваний, а ОСОБА_8 , яка не має відношення до цього кримінального провадження. За таких обставин, домоволодіння не підлягає спеціальній конфіскації та не відповідає жодній з ознак передбачених п.1-4 ч.1 ст.96-2 КК України. Стверджує, що вищевказане володіння було придбане ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2018 року та вказана інформація була внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 244. Слідчий суддя цих обставин не врахував, а тому рішення в цій частині є незаконним та підлягає скасуванню.

Щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження зазначає, що клопотання про накладення арешту було розглянуто без участі власника майна, жодних повідомлень про дату та час розгляду даного клопотання ОСОБА_8 не отримувала. Про оскаржувану ухвалу дізналася випадково, коли звернулась до нотаріуса. Безпосередньо зі змістом оскаржуваної ухвали від 16 жовтня 2020 року, ОСОБА_8 ознайомилась тільки 20 грудня 2024 року, коли за заявою її представника - адвоката ОСОБА_6 про видачу ухвали суду, йому було видано оскаржувану ухвалу. Таким чином на думку апелянта, строк на оскарження зазначеної ухвали слід відраховувати з 20 грудня 2024 року.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, останню скасувати в частині, що стосується накладення арешту на домоволодіння, яке їй належить на праві власності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника власника майна, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 не була викликана в судове засідання для участі у розгляді клопотання про арешт майна.

Згідно вимог діючого кримінального процесуального законодавства, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді слід рахувати з моменту отримання ОСОБА_8 копії судового рішення, а саме з 20 грудня 2024 року. Апеляційна скарга подана нею 25 грудня 2024 року, тобто в межах встановленого законодавством строку на апеляційне оскарження.

Таким чином, ОСОБА_8 не пропустила строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 16 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000048, а тому строк не підлягає поновленню.

В судовому засіданні апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав при цьому клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Щодо суті апеляційної скарги, вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В п.3 ч.2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено державну реєстрацію прав на таке нерухоме майно:

земельні ділянки;

підприємства як єдині майнові комплекси;

житлові будинки;

будівлі;

споруди, а також їх окремі частини;

квартири;

житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно матеріалів справи за клопотанням про накладення арешту на майно, слідчий суддя, при прийнятті оскаржуваного рішення, керувався даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.п. 35-43) станом на 14.10.2020 року.

Згідно інформації із зазначених реєстрів, власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зазначений ОСОБА_7 .

Будь-які дані про припинення його права власності на зазначене домоволодіння, або про вчинення державної реєстрації права власності ОСОБА_8 на це майно, довідка сформована слідчим ГУНП в Івано-Франківській області 14.10.2020 р. не містить.

Таким чином, на момент прийняття рішення про арешт майна, слідчий суддя не допустив порушень, які є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000048 за ч.3 ст.368 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4