ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000658 від 10 жовтня 2023 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, однак відносно якого 27 листопада 2023 року до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська направлено обвинувальний акт за ст. 126-1 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2025 року затверджено угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_6 , укладену 28 жовтня 2024 року.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України та призначено йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки.

Згідно із ч. 2 ст. 59-1 КК України, зобов`язано ОСОБА_6 , протягом строку пробаційного нагляду, виконувати такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним за наступних обставин.

25.09.2023 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська ухвалено рішення у цивільній справі № 205/9191/23, яким видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 2 місяці та визначено наступні тимчасові обмеження його прав: заборонити перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме, за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_6 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонних переговорів з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

09.10.2023 року ОСОБА_6 ознайомлено під підпис з порядком та умовами виконання обмежувального припису за вищевказаним рішенням суду та попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 390-1 КК України.

В подальшому, у невстановлений день та час, у ОСОБА_6 виник кримінально-протиправний умисел направлений на порушення обмежувального припису. Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на порушення обмежувального припису, будучи належним чином ознайомленим з порядком та умовами виконання вищевказаного обмежувального припису та попередженим про можливість його притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 09.10.2023 року ОСОБА_6 зайшов у приміщення квартири АДРЕСА_3 , де продовжив проживати разом з ОСОБА_10 .

Починаючи з 09.10.2023 року ОСОБА_6 і по термін дії обмежувального припису, тобто на протязі двох місяців, постійно проживав за місцем мешкання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , незважаючи на обмежувальний припис відносно себе.

Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ст. 390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

В апеляції:

- прокурор просить вирок суду скасувати з підстави істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та направити кримінальне провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

В обґрунтування вказує, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 390-1 КК України, є кримінальним проступком проти правосуддя, оскільки об`єктом цього кримінального правопорушення є лише інтереси правосуддя у частині забезпечення виконання призначених судом обмежувальних приписів або проходження програми для кривдників.

Тобто, місцевий суд не перевірив угоду на відповідність КПК України та не відмовив у її затвердженні, а затвердивши таку угоду, ухвалив незаконний вирок, який не відповідає ч. 3 ст. 475 КПК України та підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги, просила скасувати вироку та направити кримінальне провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, думку потерпілої, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За вимогами ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили ухвалити суду законне та обґрунтоване судове рішення.

У відповідності до ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 11 грудня 215 року № 13 Про практику розгляду судами кримінального провадження на підставі угоди, приймаючи рішення щодо затвердження укладеної між сторонами кримінального провадження угоди, суд, крім зазначеного вище, має враховувати, що у кримінальних правопорушеннях, де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси (зокрема немайнові), а спричинена конкретним фізичним чи юридичним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди про примирення не допускається.

Зокрема затвердження таких угод не допускається у справах про злочини, передбачені розділом XVIII Злочини проти правосуддя.

Так, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ст. 390-1 КК України, є кримінальним проступком проти правосуддя, оскільки об`єктом цього кримінального правопорушення є лише інтереси правосуддя у частині забезпечення виконання призначених судом обмежувальних заходів, обмежувальних приписів або проходження програми для кривдників.

Однак, суд першої інстанції, в порушення наведених вище вимог, не перевірив угоду про примирення на відповідність вимогам КПК України, не відмовив у її затвердженні та ухвалив вирок на підставі угоди, який не відповідає вимогам ч. 3 ст. 475 КК України та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В той же час, в апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та направити кримінальне провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, з посиланням на те, що угода була укладена під час досудового розслідування.

Однак із таким ствердженням не можна погодитись.

Так, у відповідності до вимог ст. 283 КПК України, однією з форм закінчення досудового розслідування є звернення до суду з обвинувальним актом.

Як слідує з матеріалів справи, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000658 щодо ОСОБА_6 за ст. 390-1 КК України, затверджений прокурором 17 жовтня 2024 року, разом із заявою про згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 жовтня 2024 року було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку та призначене підготовче судове засідання.

Після цього, 28 жовтня 2024 року, тобто на стадії судового провадження, між потерпілою ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_6 була укладена угода про примирення, яка в подальшому була затверджена оскарженим вироком від 17 січня 2025 року, який підлягає скасуванню з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду на підставі угоди суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і направити кримінальне провадження: 1) до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку, якщо угода була укладена під час судового провадження; 2) до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, якщо угода була укладена під час досудового розслідування.

Таким чином, оскільки угода про примирення між потерпілою та обвинуваченим була укладена під час судового провадження, то після скасування вироку, кримінальне провадження підлягає направленню саме до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку.

За наведеного вище, вимога прокурора про необхідність скасування вироку з направленням кримінального провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, не відповідає обставинам кримінального провадження, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000658 від 10 жовтня 2023 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, - скасувати та направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4