ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/539/25 Справа № 185/4757/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у закритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000300 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Вінниця, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, останній раз:

- 25.11.2016 року Вінницьким міським судом за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 301-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 301-1 КК України та призначити покарання: - за ч. 4 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років; - за ч. 3 ст. 301-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей строком на 3 роки; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей строком на 3 роки; включити інформацію про ОСОБА_8 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, вину не визнав, пред`явлене обвинувачення заперечував.

Окрім того, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, не врахував відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Також суд в порушення вимог КПК України в резолютивній частині вироку не зазначив про включення інформації про ОСОБА_8 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

27.01.2025 року від прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, до суду апеляційної інстанції надійшла відмова від апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає розгляду.

Разом з цим, оскільки апеляційна скарга подана також обвинуваченим ОСОБА_8 , то суд апеляційної інстанції продовжив розгляд апеляційної скарги обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідством не було встановлено кількість разів ґвалтування потерпілої, однак суд встановив, що це було не один раз.

Також у справі зазначено, що він зв`язував руки та ноги потерпілої, заклеював їй рот клейкою стрічкою, але експертиза не встановила слідів таких дій.

Стверджує, що у висновку психолога зазначено, що потерпіла має ознаки психотравмування, однак за один сеанс це виявити неможливо, окрім того, відсутні відомості, який стан був у потерпілої до цього часу, а тому вказаний висновок не може бути доказом його винуватості.

Зазначає, що відповідно до показів свідка ОСОБА_9 , яка є класним керівником потерпілої, ОСОБА_10 погано говорить та інколи не зрозуміло про що, а згідно із висновком психолога потерпіла не здатна повністю розуміти вчинених з нею дій.

Посилається на те, що суд не взяв до уваги його покази про те, що мати потерпілої сама написала йому, щоб він повернувся, та що все буде добре, однак через гроші в них почалися скандали.

Також судом безпідставно взято до уваги те, що мати потерпілої по відео впізнала частини тіла та речі, які належать її донці та йому за відсутності відповідної експертизи.

Зазначає, що відповідно до висновку експерта № 2-П від 24.02.2024 року у малолітньої ОСОБА_10 виявлено пошкодження цілісності дівочої пліви, давність його утворення встановити не видається можливим, також на тілі та статевих органах будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.

Стверджує, що суд не взяв до уваги, що за показами матері потерпілої поліція спочатку сама проводила обшук, і тільки потім запросила понятих, а також, що вона просила не призначати йому суворе покарання.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч.4 ст.152 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років; - за ч.3 ст.301-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей строком на 3 роки; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей строком на 3 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2024 року виправлено описку у вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 , а саме додано абзац в наступній редакції: «Включити інформацію відносно ОСОБА_8 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи».

За обставин, викладених у вироку, починаючи з травня-червня 2023 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_8 , невстановлену слідством кількість разів до 07.01.2024 року, перебуваючи за адресою мешкання, а саме: АДРЕСА_2 , разом зі своєю малолітньою падчеркою ОСОБА_10 , яка також мешкає за вказаною адресою, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи власні дії, користуючись, безпорадним станом останньої, зокрема в силу її малолітнього віку, та відсутності специфічного життєвого досвіду в інтимних питаннях, достовірно знаючи про відсутність вдома її матері ОСОБА_11 , яка могла б завадити вчиненню злочинних дій, а також, що ОСОБА_10 не досягла чотирнадцяти років, використовуючи погрози та фізичну силу, задля пригнічення опору останньої, ґвалтував малолітню ОСОБА_10 , тобто вчиняв щодо неї дії сексуального характеру, пов?язані з вагінальним проникненням в її тіло з використанням пальців рук, без добровільної згоди останньої.

Так, в черговий раз 07.01.2024 року в вечірній час доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_8 перебував у приміщенні будинку АДРЕСА_2 разом зі своєю падчеркою малолітньою ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний протиправний умисел направлений на задоволення власної статевої пристрасті, що полягала у вчиненні відносно малолітньої ОСОБА_10 дій сексуального характеру, пов?язаних із вагінальним проникненням пальцями рук в її тіло.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на згвалтування ОСОБА_10 , розуміючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нехтуючи моральними підвалинами суспільства, розуміючи моральну і правову заборону вступати у статевий зв?язок із особою, яка не володіє статевою свободою через її не здатність розуміти значення і наслідки вчинюваних з нею дій, посягаючи на статеву свободу та статеву недоторканість малолітньої ОСОБА_10 , користуючись її безпорадним станом, в силу малолітнього віку, фізичних можливостей та страху, а також користуючись авторитетом вітчима, достовірно знаючи про те, що її матір ОСОБА_11 відпочиває в іншій кімнаті та не може завадити вчиненню його злочинних дій, бажаючи втілити в реальність свій злочинний намір, ОСОБА_8 зайшов у приміщення житлової кімнати будинку АДРЕСА_2 , де перебувала малолітня ОСОБА_10 , та використовуючи свою перевагу у фізичній силі, застосував до неї фізичне насильство, а саме зв?язав малолітній ОСОБА_10 руки, ноги, та заклеїв рот клейкою стрічкою, щоб остання не могла чинити опір та кликати на допомогу, силоміць повністю роздягнув останню, та з використанням пальців рук вагінально проник в тіло малолітньої ОСОБА_10 , тим самим пошкодив цілісність її дівочої пліви.

В результаті вчинення ОСОБА_8 злочинних протиправних дій по відношенню до ОСОБА_10 , остання на теперішній час має ознаки психо-травмування, а саме: напруження та скутість, уникнення візуального контакту, сильне почуття сорому, наявність великої кількості пауз, уникання. Конгруентність її вербальних та невербальних проявів свідчить про те, що дитина зазнала психологічної травми внаслідок дій ОСОБА_8 . Також наявні виключення захисних механізмів під час розповіді про психо-травмувальну ситуацію: підвищена тривожність, сильне почуття сорому, уникнення, при згадуванні про події значно посилюються невербальні прояви.

Крім цього, ОСОБА_8 , перебував за місцем свого постійного проживання, а саме у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , та в невстановлений час, але не пізніше 07.01.2024 року у нього виник протиправний злочинний умисел спрямований на виготовлення дитячої порнографії.

Реалізуючи свій протиправний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, порушуючи суспільну мораль, тобто систему етичних норм, правил поведінки, що склалися у суспільстві на основі традиційних духовних і культурних цінностей в частині заборони поширення серед населення вульгарно-натуралістичної, цинічної, непристойної фіксації статевих актів із зображенням у будь-який спосіб дитини, всупереч «Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства», ратифікованої 20.06.2012 року та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, маючи на меті виготовлення творів порнографічного характеру, які містять дитячу порнографію, ОСОБА_8 07.01.2024 року, використовуючи мобільний телефон «Xiaomi», модель «Redmi S2», iMei: НОМЕР_1 , iMei: НОМЕР_2 за допомогою камери зазначеного мобільного телефону створив відеозапис Video-bc6e07fe88f16bf6a05a1fcab8f2950b-V.mp4 об?ємом 15,80 мб, який згідно із висновком комплексної комп?ютерно-технічної і мистецтвознавчої експертизи відносяться до творів порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію, таким чином виготовив дитячу порнографію.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Доводи обвинуваченого щодо відсутності доказів вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 301-1 КК України, є безпідставними, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 301-1 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами:

- показами самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який в суді першої інстанції не заперечував того факту, що він ліхтариком на мобільному телефоні підсвічував, та пальцями своїх рук протирав полові органи падчерці, зняв відео;

- показами малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , яка в суді першої інстанції показала, що обвинувачений жив разом з її матір`ю. Коли її мати - ОСОБА_11 була відсутня в домоволодінні, то обвинувачений заклеював їй рот клейкою стрічкою, замотував їй руки, ноги, очі, та чіплявся до неї, але як саме, не може пояснити. Їй було боляче, та після цього вона бачила кров в районі своїх полових органів та на ногах;

- показами законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , яка в суді першої інстанції показала, що вона є дружиною обвинуваченого, потерпіла є її донькою від першого шлюбу. На початку січня місяця 2024 року вона побачила у мобільному телефоні обвинуваченого відеозапис, а саме як останній знімав нижню білизну та панчохи з її дитини ОСОБА_10 , а потім пальцями своїх рук проникав та торкався геніталій. На ранок обвинувачений сказав, що витирав дитину серветкою та не чіпав її. Пізніше їй донька розповіла про ці події, та вона звернулася до поліції. Оговорювати обвинуваченого у неї немає жодних підстав. За час проживання ні вона, ні лікар не говорили, що її доньці потрібно протирати статеві органи;

- показами свідка ОСОБА_12 , яка в суді першої інстанції показала, що вона є матір`ю ОСОБА_11 та бабусею малолітньої потерпілої. У лютому 2024 року її онука ОСОБА_10 прийшла до неї додому та повідомила, що обвинувачений ОСОБА_8 вдарив її по голові, коли мати - ОСОБА_11 поїхала в магазин. Потім розповіла, що обвинувачений її чіпав, скотчем заклеював рот, зв`язував руки з ногами, знімав нижню білизну, чіпав за геніталії, та їй було боляче. Онука боялася їй це розповісти, так як обвинувачений погрожував вбивством її матері - ОСОБА_11 ;

- показами свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні показала, що є класним керівником малолітньої потерпілої. Потерпіла вміє писати, додавати та віднімати. Вважає її не схильною до брехні. Її розвиток відповідає приблизно на 6 років. Дитина погано говорить та інколи не зрозуміло про що. Простежується важкий емоційний стан дитини. Матір дівчинки розповіла, що коли вона була в лікарні на пологах, то вітчим ґвалтував її дитину - ОСОБА_10 .

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами та висновками експертиз, а саме:

- протоколом огляду предмета від 23.02.2024 року та фото-таблицею до нього, згідно із яким об?єктом огляду є мобільний телефон Redmi S2 сріблястого кольору 3/32 GB, imeil: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 , який добровільно для огляду надала законний представник потерпілої ОСОБА_11 , та в якому виявлено відеофайл, який датується «09 января 2024 18.07», назва відеофайлу Video-bc6e07fe88f16bf6a05a1fcab8f2950b-V.mp4 об?ємом 15,80 мб, який триває одну хвилину. Під час огляду ОСОБА_11 впізнає тіло дитини, як тіло її доньки - ОСОБА_10 , та труси, як труси які постійно носить її донька, а чоловічі пальці (за характерним виглядом нігтьової пластини), як пальці свого чоловіка - ОСОБА_8 (т.2 а.п. 14-15);

- протоколом огляду предмета від 24.02.2024 року, згідно із яким об?єктом огляду є DVD-диск, на якому знаходиться відеофайл, який датується «09 января 2024 18.07», назва відеофайлу Video-bc6e07fe88f16bf6a05alfcab8f2950b-V.mp4 об?ємом 15,80 мб, який триває одну хвилину (т. 2 а.п. 93-95). Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/104-24/17144-МЗ від 29.04.2024 року, на наданому на дослідження диску з відеозаписом встановлено сюжет, який побудований виключно на демонстрації сцени сексуального характеру, а саме демонстрації крупним планом статевих органів особи жіночої статі, виходячи із візуального сюжетно-фабульного семантичного контексту, дівчинки, у якої ще не почали розвиватися вторинні статеві ознаки, та вчинення стосовно неї дій сексуального характеру - фінгерингу. Даний відеозапис має порнографічний характер, та належить до дитячої порнографії (т. 2 а.п. 253-258);

- протоколом обшуку від 23.02.2024 року, відповідно до якого було оглянуто домоволодіння за АДРЕСА_2 , в ході якого було вилучено наволочку з ліжка обвинуваченого, системний блок, мікро сд. диск, мобільний телефон «Самсунг». У кімнаті потерпілої було вилучено нижню білизну та постільну білизну ОСОБА_10 (т. 2 а.п. 17-22);

- висновком експерта № 2-П від 24.02.2024 року, згідно із яким при об`єктивному огляді малолітньої ОСОБА_10 виявлене пошкодження цілісності дівочої пліви, яке утворилося внаслідок введення в піхву тупого твердого предмету, давність його утворення встановити не видається можливим; при об?єктивному огляді малолітньої потерпілої ОСОБА_10 на тілі та статевих органів будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено (т. 2 а.п. 68-69);

- висновком експерта № КСЕ-19/104-24/9917 від 18.04.2024 року, згідно із яким серед наявного та відновленого інформаційного наповнення накопичувача на жорстких магнітних дисках фірми-виробника «Western Digital», модель «WD800JB-00JJC0», серійний номер «WMAM9D600193», вилученого системного блоку персонального комп`ютера, що наданий на дослідження, виявлено 54 076 файлів графічних форматів та 292 файли відео форматів. Серед наявного та відновленого інформаційного наповнення накопичувача на жорстких магнітних дисках фірми-виробника «Western Digital», модель «WD10EALX-009BA0», серійний номер «WCATR9021727», вилученого із системного блоку персонального комп?ютера, що наданий на дослідження, виявлено 224 421 файл графічних форматів та 1911 файлів відео форматів.

Серед виявлених в ході дослідження файлів графічних та відео форматів, 14 файлів графічних форматів відносяться до творів порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію (т. 2 а.п. 179-187);

- висновком експерта № 176 від 11.04.2024 року, згідно із яким ОСОБА_10 , з урахуванням віку та індивідуально-психологічних особливостей, розумової діяльності, емоційного стану та ситуації, що досліджується не усвідомлювала характер та значення дій що з нею вчинялися, внаслідок фізичних можливостей та страху не могла чинити їм опір. У ході вільної розповіді надає змістовно стислі відповіді щодо обставин сексуального насилля щодо неї, вказує, що це було декілька разів. Після уточнюючих питань поширює зміст розповіді специфічними деталями, надає уточнення, які не суперечать викладу підекспертною в ході досудового розслідування. Описана поведінка свідчить на користь функціонування захисних механізмів витіснення та на користь відсутності надмірного фантазування. У ОСОБА_10 містяться ознаки психотравмування, а саме: напруження та скутість, уникання візуального контакту, сильне почуття сорому, наявність великої кількості пауз, уникання. Конгруентність вербальних та невербальних проявів свідчить про те, що дитина зазнала психологічної травми внаслідок дій ОСОБА_8 . Також було виявлено наявність включення захисних механізмів під час розповіді про психотравмувальну ситуацію: підвищена тривожність, сильне почуття сорому, уникання, при згадуванні про події значно посилюються невербальні прояви (т. 2 а.п. 202-208);

- висновком експерта № 177 від 11.04.2024 року, згідно із яким процес відтворення ОСОБА_10 обстановки та обставин (за матеріалами відеозапису слідчої дії - допиту неповнолітньої потерпілої за методикою «Зелена кімната» від 24.02.2024 року) відображеного на відеозаписі, наданому на дослідження за її участі, характеризується наявністю психологічно значимих умов, що відповідають особливостям активної комунікативної діяльності ОСОБА_10 , та спрямовані на уточнення і конкретизацію її відповідей. У наданому на дослідження відеозаписі, комунікативна діяльність ОСОБА_10 у процесі відтворення нею подій, які сталися в період часу з 2023 року по кінець лютого 2024 року, потерпілою яких вона стала, характеризується наявністю стійковиражених індивідуально-психологічних особливостей: ознаками довільного керування процесом свого реконструювання; схильністю до надання відповідей; комунікативною ініціативністю; змістовною узгодженістю повідомлень, які не насичені специфічними деталями; емоційною включеністю у процес відтворення. У процесі відтворення подій, у її вербальній продукції наявні лексичні засоби, що відображають наочні ознаки та властивості реконструйованих нею суб?єктів та дій, містять посилання на зорові, слухові, моторні (рухові) відчуття, а також посилання на сприймання часу та простору, на зміст власного усвідомлення під час вказаних подій. Невербальні засоби комунікативної діяльності ОСОБА_10 у процесі відтворення подій є активними та не властивими для проявів вимушеного спонукання до спілкування. Вербальна та невербальна продукція ОСОБА_10 у процесі відтворення вказаних подій має ознаки психологічної узгодженості (конгруентності). Під час проведення допиту ОСОБА_10 наявні психологічні особливості, які в ході допиту властиві для самостійного відтворення нею обставин подій потерпілою, яких вона стала. У відеозаписі допиту за участю ОСОБА_10 відсутні ознаки здійснення на неї психологічного впливу з боку осіб, які брали участь у проведенні даної слідчої дії (т. 2 а.п. 214-218);

- висновком експерта № КСЕ-19/113-24/1987-Д від 08.04.2024 року, згідно із яким папілярний узор пальця руки, зображений у файлі під назвою «Зображення пальця руки з відеофайлу 1» на оптичному диску, ідентичний папілярному узору великого пальця лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім?я ОСОБА_8 (т. 2 а.п. 237-245);

- іншими письмовими доказами, які покладені в основу вироку та взяті до уваги судом.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 301-1 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Колегія суддів вважає, що покази малолітньої потерпілої, її законного представника та свідків узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.

Доводи обвинуваченого про те, що слідством не було встановлено кількість разів ґвалтування потерпілої, однак суд встановив, що це було не один раз, не є слушним, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що як на досудовому розслідуванні, так і в судовому засіданні судом було встановлено, що ОСОБА_8 починаючи з травня-червня 2023 року по 07.01.2024 року, невстановлену кількість разів гвалтував малолітню ОСОБА_10 , про що зазначено як в обвинувальному акті, так і у вироку суду щодо ОСОБА_8 , окрім того, те, що вказані дії обвинувачений вчиняв не один раз також підтверджується висновком психолога від 29.02.2024 року та висновком експерта № 176 від 11.04.2024 року, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_10 , під час її допиту на досудовому розслідуванні щодо обставин сексуального насильства щодо неї зазначала, що це було декілька разів. При цьому висновком експерта № 176 у поведінці малолітньої потерпілої встановлена відсутність надмірного фантазування. Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що висновки суду першої інстанції щодо встановлених обставин не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Окрім того, слід зазначити, що вказана обвинуваченим обставина жодним чином не вплинула на кваліфікацію його дій.

Посилання обвинуваченого на те, що у справі зазначено, що він зв`язував руки та ноги потерпілої, заклеював їй рот клейкою стрічкою, але експертиза не встановила слідів таких дій, є безпідставним, оскільки малолітня потерпіла ОСОБА_10 як на досудовому розслідуванні при проведенні її опитування 29.02.2024 року психологом, так і в суді першої інстанції повідомляла, що обвинувачений ОСОБА_8 заклеював їй рот клейкою стрічкою, замотував їй руки, ноги, ці ж обставини малолітня потерпіла розповіла також своїй бабусі ОСОБА_12 , яка в суді першої інстанції зазначене підтвердила. Таким чином, не встановлення експертом слідів від зв`язування рук та ніг, заклеювання роту потерпілої не свідчить про те, що судом неправильно встановлені обставини провадження, так як сукупність вказаних у вироку доказів доводить послідовність свідчень потерпілої як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, не довіряти показам потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 у колегії суддів підстав не має.

Твердження обвинуваченого, що за висновком психолога потерпіла має ознаки психотравмування, однак за один сеанс це виявити неможливо, окрім того, відсутні відомості, який стан був у потерпілої до цього часу, а тому вказаний висновок не може бути доказом його винуватості, - не є слушним з огляду на таке.

Так, 24.02.2024 року у цьому кримінальному провадженні на підставі запиту слідчого Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Дніпропетровській області був визначений психолог з Реєстру психологів, які залучаються до кримінальних проваджень за участю малолітніх, неповнолітніх осіб, - ОСОБА_13 (а.п.45 т.2).

Відповідно до матеріалів провадження малолітня потерпіла ОСОБА_10 була опитана у «Зеленій кімнаті», та за результатами цього допиту психологом ОСОБА_13 був складений висновок, відповідно до якого у малолітньої ОСОБА_10 було виявлено наявність ознак, які характерні для переживання психотравмувальної події дитиною внаслідок згвалтування, у зв?язку з переживанням страху та загрози фізичного знищення, а також порушення власних тілесних кордонів (а.п.62-66 т.2). Враховуючи те, що психолог ОСОБА_13 знаходиться в Реєстрі психологів, які залучаються до кримінальних проваджень за участю малолітніх, неповнолітніх осіб, тому у колегії суддів відсутні підстави вважати, що вказаний висновок психолога є неналежним доказом, так як він був складений професійним спеціалістом.

Посилання обвинуваченого на те, що відповідно до показів свідка ОСОБА_9 , яка є класним керівником потерпілої, ОСОБА_10 погано говорить та інколи не зрозуміло про що, а згідно із висновком психолога потерпіла не здатна повністю розуміти вчинених з нею дії, є безпідставним, оскільки відповідно до висновку експерта № 176 ОСОБА_10 з урахуванням віку та індивідуально-психологічних особливостей, розумової діяльності, емоційного стану та ситуації, що досліджується не усвідомлювала характер та значення дій, що з нею вчинялися, водночас в ході вільної розповіді вона надала змістовно стислі відповіді щодо обставин сексуального насилля щодо неї, окрім того, з висновку психолога вбачається, що під час допиту потерпілої застосовувався метод візуалізації, під час якого ОСОБА_10 за допомогою картинки також повідомила інформацію щодо обставин вчиненого відносно неї злочину.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд не взяв до уваги його покази, що мати потерпілої сама написала йому, щоб він повернувся, та що все буде добре, однак через гроші в них почалися скандали, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене жодним чином не впливає на висновки суду щодо доведення винуватості ОСОБА_8 , яка підтверджується сукупністю доказів, наведених у вироку, а саме показами потерпілої, законного представника потерпілої, свідків, аналізу наявних в матеріалах провадження доказів.

Твердження обвинуваченого, що судом безпідставно взято до уваги те, що мати потерпілої по відео впізнала частини тіла та речі, які належать її донці та йому за відсутності відповідної експертизи, - не є слушним, оскільки відповідно до протоколу огляду предмета від 24.02.2024 року, обвинувачений ОСОБА_8 за участі захисника під час огляду DVD-диску не заперечував того факту, що на відеофайлі зображене тіло ОСОБА_10 та саме його рука, також сторона захисту не заявляла клопотань про проведення експертизи для встановлення того, хто саме зображений на відео, яке було переглянуте 24.02.2024 року. Окрім того, відповідно до висновку експерта № КСЕ-19/113-24/1987-Д від 08.04.2024 року, папілярний узор пальця руки, зображений у файлі під назвою «Зображення пальця руки з відеофайлу 1» на оптичному диску, та який був зроблений з відеозапису, який оглядався 24.02.2024 року, ідентичний папілярному узору великого пальця лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім?я ОСОБА_8 (т. 2 а.п. 237-245).

Посилання обвинуваченого на те, що відповідно до висновку експерта № 2-П від 24.02.2024 року у малолітньої ОСОБА_10 виявлено пошкодження цілісності дівочої пліви, давність його утворення встановити не видається можливим, також на тілі та статевих органів будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено, колегія суддів вважає таким, що не спростовує висновків суду щодо винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, так як потерпіла безпосередньо вказала на ОСОБА_8 як на особу, яка вчиняла відносно неї дії сексуального характеру, та саме в його телефоні було виявлено відеофайл, на якому зображено як він вчиняє щодо ОСОБА_10 дії сексуального характеру.

Доводи обвинуваченого, що суд не взяв до уваги, що за показами матері потерпілої поліція спочатку сама проводила обшук, і тільки потім запросила понятих, є безпідставними, оскільки спростовується протоколом обшуку від 23.02.2024 року та відеозаписом до нього, відповідно до яких обшук у домоволодінні за АДРЕСА_2 був проведений за участю ОСОБА_11 (матері потерпілої), двох понятих, спеціаліста. Зауважень та доповнень від учасників цієї слідчої дії не надійшло (а.п.17-22 т.2).

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ознаками: - ч.4 ст.152 КК України, а саме, у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням пальців рук, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтуванні), вчинених щодо особи, з якою винний перебував в сімейних відносинах, яка не досягла чотирнадцяти років; - ч.3 ст. 301-1 КК України, а саме, у виготовленні дитячої порнографії, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів вважає, що при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також думка законного представника малолітньої потерпілої щодо призначення покарання; обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання - не встановлено.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч.4 ст.152, ч.3 ст. 301-1, ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей строком на 3 роки.

Доводи обвинуваченого про те, що судом при призначенні покарання не взято до уваги те, що матір потерпілої просила не призначати йому суворе покарання, - не є слушним, оскільки з вироку суду вбачається, що судом покарання ОСОБА_8 призначено, в тому числі, з урахуванням думки законного представника малолітньої потерпілої.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого щодо пом`якшення покарання не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів вважає, що обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів ОСОБА_8 не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні.

Отже, з урахуванням викладеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2024 року - залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4