Справа № 348/1853/23
Провадження № 11-кп/4808/48/25
Категорія ст.125 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000163 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та прокурора Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Стримба Надвірнянського району Івано-Франківської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

Цивільний позов потерпілої задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.07.2023 приблизно о 15.00 годині потерпіла ОСОБА_10 прийшла на подвір`я біля будинку АДРЕСА_2 , де розпочала словесний конфлікт щодо користування нерухомим майном з обвинуваченою ОСОБА_8 , яка у той час тримала на руках малолітню дитину. В ході словесного конфлікту обвинувачена відіпхнула та нанесла потерпілій ОСОБА_10 один удар правою ногою у ліве стегно, в результаті чого потерпілій було заподіяне тілесне ушкодження у вигляді синця лівого стегна. Потерпіла схопила обвинувачену за волосся. Донька обвинуваченої у цей час змогла забрати у обвинуваченої з рук дитину. Обвинувачена ОСОБА_8 у відповідь схопила потерпілу ОСОБА_10 однією рукою за кисть, а іншою за ліве плече та сильно стиснула плече потерпілої, в результаті чого заподіяла потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців лівого плеча. Потерпіла ОСОБА_10 , вивільняючи ліву руку, сильно смикнула обвинувачену за волосся, внаслідок чого у потерпілої в руці залишився вирваний пучок волосся обвинуваченої ОСОБА_8 . Після цього чоловік обвинуваченої шарпанину припинив. Відповідно до висновку експерта 3 синці, які були заподіяні потерпілій відносяться до легких тілесних ушкоджень. Такими діями, обвинувачена ОСОБА_8 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 та прокурор Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_12 подали апеляційні скарги.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2024 року та закрити стосовно ОСОБА_8 кримінальне провадження.

Вважає, що вирок підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та містять істотні суперечності.

Зокрема, сторона захисту вважає, що показання потерпілої щодо обставин нанесення їй обвинуваченою удару ногою, непослідовні та підлягають критичній оцінці, оскільки спростовуються показаннями інших свідків та висновком СМЕ, іншими доказами.

При цьому, судом першої інстанції не враховано, що початок конфлікту спровокувала саме потерпіла, яка схопила обвинувачену за волосся та тягнула на себе, яка в цей час тримала у лівій руці малолітню дитину. Такі насильницькі дії потерпілої змушували обвинувачену активно протидіяти, щоб не було завдано шкоди насамперед дитині, тому обвинувачена вільною правою рукою схопила потерпілу за середину лівого плеча та сильно стиснула, намагаючись завдати болю, щоб остання відпустила її волосся. Але коли цього не відбулося, то обвинувачена, майже втративши рівновагу, тому як опорна права нога йшла вперед, вільною лівою ногою вдарила по внутрішній поверхні лівого стегна потерпілої, після чого, вирвавши частину волосся, потерпіла відпустила обвинувачену. Саме на цей механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілої, після допиту обвинуваченої, і вказав судово-медичний експерт.

Захисник стверджує, що обвинувачена нанесла удар потерпілій, захищаючи себе. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 36 КК України, особа не підлягає кримінальній відповідальності, якщо через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, вона не могла оцінити відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту.

Крім того, зауважує, що суд при стягненні судових витрат послався на авансовий звіт щодо виконаних робіт адвокатом на представництво інтересів потерпілої, але при цьому будь-якого фінансового документу на підтвердження оплати послуг додано не було. Водночас, у позовних вимогах позивачка просила стягнути з обвинуваченої витрати на правничу допомогу не на її користь, а на користь її представника адвоката, але суд вийшов за межі позовних вимог та стягнув витрати на користь позивачки.

Прокурор Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_12 просить скасувати вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2024 року з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального проступку у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Разом з тим, до початку апеляційного розгляду прокурор Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_12 відмовилася від апеляційної скарги на підставі ст. 403 КПК України, тому апеляційна скарга прокурора колегією суддів не розглядалась.

Представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого. Просить вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 без задоволення. Зокрема вказує, що судом першої інстанції безпосередньо допитані свідки, заявлені стороною обвинувачення та стороною захисту, показання усіх допитаних осіб відповідають встановленим обставинам справи, зазначеним у вироку суду. Водночас, обвинувачена в ході її допиту теж не заперечувала факт конфлікту та нанесення потерпілій тілесних ушкоджень. Виявлені та описані у висновку експерта від 01.08.2023 року №172, тілесні ушкодження відповідають встановленим обставинам провадження. Вважає помилковою позицію захисника щодо застосування до обвинуваченої вимог ст. 36 КК України. Так, судом встановлено, що обвинуваченій не спричинені тілесні ушкодження, за медичною допомогою вона не зверталась, до правоохоронних органів заяви не подавала, а сам словесний конфлікт обвинуваченої із потерпілою не давав підстав спричиняти останній тілесні ушкодження, оскільки життю і здоров`ю обвинуваченої нічого не загрожувало. Зауважує, що чинним законодавством передбачено, що типовим документом, який підтверджує факт наданих адвокатом юридичних послуг є звіт наданих послуг. Витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. У даній справі ним надано відповідний звіт, який долучено до цивільного позову.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої, просив вирок суду залишити без змін;

- потерпіла ОСОБА_10 та її представник адвокат ОСОБА_11 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченої, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

В апеляційній скарзі захисник вказує на недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, які сторона захисту наводила в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченої щодо невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, які свого підтвердження не знайшли.

Так, у суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 зазначила, що 24.07.2023 року приблизно о 15.00 годині, перебуваючи на території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить її матері ОСОБА_13 , потерпіла ОСОБА_10 підійшла до обвинуваченої та розпочала словесний конфлікт, ображала. Коли потерпіла прийшла на подвір`я обвинувачена стояла з дитиною на руках. Потерпіла говорила образливі речі також про маму обвинуваченої. Сварка розпочалася біля туалету. Потім обвинувачена відійшла ближче до будинку, потерпіла пішла за нею. Обвинувачена відштовхнула руку потерпілої. Потерпіла схопила обвинувачену за волосся. Обвинувачена схопила потерпілу за руку і можливо вдарила ногою. Після цього, потерпіла обвинувачену відпустила. Як наносила удар ногою обвинувачена точно не пам`ятає. Зазначила, що відбивалася бо хотіла щоб потерпіла її відпустила. Бити потерпілу обвинувачена не хотіла. Після цього потерпіла відійшла від обвинуваченої, але конфлікт між ними продовжувався ще деякий час. Умислу завдавати тілесні ушкодження потерпілій обвинувачена не мала. Оскільки потерпіла схопила обвинувачену за волосся, що завдало сильний біль обвинувачена хотіла вивільнитися. Потерпіла вирвала обвинуваченій кулак волосся, однак обвинувачена з цього приводу заяву у поліцію не писала.

Зі змісту апеляційних доводів захисника адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_8 вбачається, що вони не заперечують, що потерпіла ОСОБА_10 отримала легке тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій нозі внаслідок відповідних дій обвинувваченої. Разом з тим, стверджують, що саме ОСОБА_10 розпочала конфлікт, схопивши обвинувачену, яка в цей час тримала дитину на руках, за волосся. Тому, щоб не було завдано шкоди насамперед дитині, обвинувачена вільною правою рукою схопила потерпілу за середину лівого плеча та сильно стиснула, намагаючись завдати болю, щоб остання відпустила її волосся. Але коли цього не відбулося, то обвинувачена, майже втративши рівновагу, вільною лівою ногою вдарила по внутрішній поверхні лівого стегна потерпілої, після чого, вирвавши частину волосся, потерпіла відпустила обвинувачену. Вважають, що ОСОБА_8 не мала умислу на заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а захищалася від протиправних дій останньої, тобто діяла у стані необхідної оборони.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження та послідовність подій і прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 спричинила легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 , тобто вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Дані обставини підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, допустимих, достовірних та достатніх доказів, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Як слідує із, наданих суду першої інстанції, показань потерпілої ОСОБА_10 24.07.2023 року в обідній час їй зателефонував чоловік, ОСОБА_14 , і сказав, що у нього виник конфлікт з обвинуваченою та її чоловіком. Потерпіла поїхала в с. Пнів. Пішла до будинку батьків чоловіка. На подвір`ї була обвинувачена, ОСОБА_8 , з дитиною на руках. Потерпіла запитала що обвинувачена там робить. Почалася сварка у ході якої обвинувачена відпихала потерпілу і кричала на неї. Словесна сварка тривала приблизно пів години. Потім обвинувачена копнула потерпілу правою ногою в ліву ногу і схопила за волосся. У цей час вийшла донька обвинуваченої і забрала з рук обвинуваченої дитину. Потерпіла обороняючись також схопила обвинувачену за волосся. У потерпілої не було вирване волосся, можливо вона вирвала волосся обвинуваченій. Потім прийшов чоловік потерпілої. Обвинувачена почала обзивати і його. Коли все закінчилося потерпіла звернулася у поліцію. Синець на нозі потерпіла лікувала маззю та ходила на електрофорез. До лікаря не зверталася.

Вищевказані показання потерпілої ОСОБА_10 є послідовними, оскільки відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 29.07.2023 року, вона повідомила, що 24.07.2023 ОСОБА_8 на подвір`ї приватного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , завдала їй тілесні ушкодження у вигляді забою та синця внутрішньої поверхні лівого стегна та синці лівого плеча.

Аналогічні показання потерпіла ОСОБА_10 надала під час слідчого експерименту 10.08.2023 року. Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 10.08.2023 року, потерпіла ОСОБА_10 відтворила обставини нанесення ОСОБА_8 їй тілесних ушкоджень 24.07.2023 року на подвір`ї біля будинку АДРЕСА_2 . Зокрема, щодо утворення синця на нозі потерпіла пояснила, що в ході сварки ОСОБА_8 штовхнула її руками в плечі, вона розвернулася до ОСОБА_8 спиною і відходила, у цей час обвинувачена нанесла їй один удар правою ногою по стегні лівої ноги.

Показання потерпілої ОСОБА_10 в частині локалізації нанесених їй тілесних ушкоджень повністю узгоджуються з висновком експерта №172 від 01.08.2023 року.

Зокрема, за змістом висновку №172 від 01.08.2023 року, у ході проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження: синець на внутрішній поверхні нижньої третини лівого стегна (овальної форми, розмір 12*9 см), два синці на передньо-зовнішній поверхні середньої третини лівого плеча (овальної форми, розмірами 1*2см та 1*1,5 см), які отримані від дії тупих твердих предметів, можуть відповідати за часом утворення 24.07.2023 і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Характер, локалізація виявлених тілесних ушкоджень, не виключають можливості їх утворення і від ударів руками чи ногами у вказані анатомічні ділянки, в кількості не менше трьох фізичних контактних дій.

Разом з тим, з метою перевірки показань потерпілої щодо механізму і способу заподіяння їй тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_8 , судом було допитано експерта, який, зазначив, що з огляду на розташування синців на плечі потерпілої та їх розмір, не виключено, що ці ушкодження могли утворитися внаслідок сильного стискання плеча пальцями руки і могли бути завдані одномоментно. Синець на нозі не міг утворитися від випадкового удару, оскільки має великі розміри. Також розміри цього синця свідчать про те, що удар не міг бути ковзаючим, а був здійснений з достатньою силою. У момент удару потерпіла мала бути обернена передньою частиною тіла до травмуючого предмета.

Таким чином, судом було встановлено, що показання експерта спростовують показання потерпілої в тій частині, що вона в момент удару ногою відходила від обвинуваченої і була повернена до неї спиною.

Показання потерпілої ОСОБА_10 в частині часу та місця вчинення кримінального правопорушення, наслідків у виді легких тілесних ушкоджень, повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Так, свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що 24.07.2023 року свідок потерпіла та обвинувачена сварилися. Спочатку обвинувачена тримала на руках дитину і потерпілу не чіпала. Донька потерпілої вийшла з хати і забрала дитину. Свідок побачив як обвинувачена копнула потерпілу. Після того, як обвинувачена копнула потерпілу свідок підійшов ближче. Чоловік обвинуваченої їх розборонив, але сварка словесно ще продовжувалася. Обвинувачена почала обзивати також і свідка. Свідок викликав поліцію. Після удару нога у потерпілої почала синіти. Вона зняла побої.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні вказувала, що 24.07.2023 року приблизно о 15.00 годині їй подзвонив батько і сказав, що стався конфлікт між її матір`ю (потерпілою) та обвинуваченою. Приблизно о 15.30 годині свідку подзвонила потерпіла і сказала, що її вдарила обвинувачена. Коли свідок приїхала на місці події була поліція. На лівій руці потерпілої було червоне сильне потиснення, а на нозі гематома. Знає, що конфлікт виник через будинок. Зараз на нозі потерпілої утворилася гулька, яку треба видаляти.

Свідок ОСОБА_16 у суді першої інстанції зазначила, що, вона є дочкою обвинуваченої. Коли вона з молодшим братиком та матір`ю були на вулиці, прийшла жінка і почала ображати маму. Мама відсторонила руку цієї жінки з телефоном. У цей час мама тримала брата лівою рукою. Свідок хотіла забрати брата з маминих рук, але не могла. Мама в ході шарпанини хитнулась і вдарила ногу цієї жінки. Свідку таки вдалося забрати брата з маминих рук. Мама правою рукою схопила жінку за ліву руку, коли та схопила маму за волосся. Потім прийшов батько і розборонив їх. У ході шарпанини жінка вирвала у мами волосся.

Водночас, відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_8 від 10.08.2023 року, обвинувачена зазначила, що не пам`ятає як завдала удар потерпілій, що пояснює те, чому у ході слідчого експерименту вона про це не вказала.

Враховуючи показання експерта про те, що удар був завданий зі значною силою, суд дійшов обґрунтованого висновку, про те що удар не міг бути випадковим (коли обвинувачена хитнулася), що спростовує показання свідка ОСОБА_16 у цій частині.

Разом з тим, зі змісту пояснень свідка ОСОБА_16 вбачається, що саме обвинувачена перша нанесла удар потерпілій по нозі, а вже після цього потерпіла схопила обвинувачену за волосся, що повністю спростовує доводи сторони захисту щодо послідовності подій та не суперечить встановленим судом фактичним обставинам.

Перевіряючи доводи сторони захисту про те, що обвинувачена ОСОБА_8 діяла в межах необхідної оборони, оскільки захищалася від неправомірних дій потерпілої, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, відповідно до ст.27 Конституції України, кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань, а згідно з ч. 1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони, а перевищенням меж необхідної оборони відповідно до ч. 3 ст. 36 КК України визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що право на необхідну оборону виникає тільки у випадку суспільно небезпечного посягання, а тому неможливо вважати, що обвинувачена ОСОБА_8 перебувала у стані необхідної оборони під час словесного конфлікту з потерпілою. Колегія суддів вважає, що дії потерпілої не були спрямовані на заподіяння шкоди життю та здоров`ю обвинуваченої, не містили ознак суспільно небезпечного посягання і не створювали для обвинуваченої умови для необхідної оборони.

За встановленими судом фактичними обставинами провадження, виходячи із сукупності зазначених та інших досліджених у судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції поза розумним сумнівом, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку та правильно кваліфікував її дії за ч.1 ст. 125 КК України, оскільки вона своїми умисними діями спричинила легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_10 .

Окрім того, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про неналежне документальне підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Частиною 1 ст. 124 КПК України визначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Оплата праці адвоката є результатом відповідних домовленостей між адвокатом та його клієнтом і визначається договором про надання правової допомоги.

Відповідно до положень ст.ст.26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що між адвокатом ОСОБА_11 та потерпілою ОСОБА_10 14.08.2023 року було укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до копії авансового звіту щодо виконання робіт згідно договору вартість наданих адвокатом послуг становить 8000 грн.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції перевіряв розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги та обґрунтовано стягнув з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення (а саме те, що конфлікт був розпочатий саме потерпілою), дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, її вік, сімейний стан, наявність на утриманні двох дітей, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, у виді штрафу.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченій ОСОБА_8 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду колегією суддів не виявлено даних які б давали підстави вважати, що в кримінальному провадженні судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5