Справа № 642/7834/24
Провадження № 1-кс/642/4168/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2024 м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши матеріали клопотання слідчого СВ ВП №2 Харківського РУП №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001767 від 11.12.2024, за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України,

у с т а н о в и в:

13.12.2024 слідчий СВ ВП №2 Харківського РУП №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, яке погоджене з прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001767 від 11.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні СВ ВП № 2 Харківського районного Управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001767 від 11.12.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи про кримінальну караність злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, знаючи про високу прибутковість від вчинення цих злочинів, з метою систематичного отримання прибутку від їх збуту, ігноруючи вимоги ст.ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 №60-95-ВР (в редакції Закону №530-У від 28.12.2015), Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, наказу Міністерства охорони здоров`я України №481 від 20.08.2008 та наказу Міністерства охорони здоров`я України №634 від 29.07.2010 «Про внесення змін до Наказу міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 року №188, маючи прямий умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання, з метою подальшого збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу, перебуваючи на території України, в невстановлений період часу однак не пізніше 11.12.2024, при невстановлених слідством обставинах придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, який перебував у п`яти полімерних зіп пакетах, з фіксаторами та двох паперових згортках.

В подальшому ОСОБА_5 , частину придбаного при вищевказаних обставинах наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу, залишив зберігати за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , а частину залишив зберігати на орендованій квартирі, яка перебуває в його користуванні, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , з метою подальшого розповсюдження їх у безконтактній формі у якості так званих «закладок» по території міста Харкова.

Крім того ОСОБА_5 з метою зважування наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу використовував електронні ваги, порожні полімерні зіп пакети з фіксаторами пристосував для поміщення розфасованих частин наркотичного засобу, ізолюючу плівку для маскування наркотичного засобу, магніти використовував для закріплення схованок з наркотичним засобом, та в подальшому залишення їх на обмежено прохідній території, з метою дотримання конспіративних аспектів реалізації злочинного наміру. Всі зазначені предмети ОСОБА_5 зберігав за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Протиправні злочинні дій ОСОБА_5 пов`язані з незаконним приданням та зберіганням з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу, були викриті співробітниками поліції, якими 11.12.2024 в період часу з 10 год 14 хв по 11 год 40 хв на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харків, справа №642/3989/24 провадження №1-кс/642/4077/24, було проведено санкціонований обшук квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 де мешкає ОСОБА_5 , в ході якого було виявлено та вилучено: 2 (два) мотка ізолюючою плівки синього кольору, 1 (один) моток ізолюючої плівки білого кольору, 1 (один) полімерний зіп пакет з фіксатором, всередині якого перебуває речовина рослинного походження у висушеному та подробленому стані, металева шкатулка, в середині якої перебуває подрібнена речовина рослинного походження та металевий предмет з нашаруванням речовини рослинного походження.

Крім того, 11.12.2024 в період часу з 12 год 25 хв по 13 год 34 хв, було проведено невідкладний обшук квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 де мешкає ОСОБА_5 , в ході якого було виявлено та вилучено: 1 (один) полімерний пакет з речовиною рослинного походження у висушеному та подрібненому стані, 4 (чотири) полімерні зіп пакети з фіксаторами з речовиною рослинного походження всередині, два паперових згортка з речовиною рослинного походження всередині, електронні ваги червоного кольору у кількості 1 (одна) штука, електронні ваги металеві у кількості 1 (одна) штука, 4 (чотири) полімерні зіп пакети з фіксаторами в середині яких в кожному, перебувають порожні полімерні зіп пакети у великій кількості, 1 (один) моток прозорої плівки, полімерні пакети у великій кількості, 3 (три) мотки ізолюючої плівки, синього кольору, магніти.

Дослідження експертами вилучених в ході обшуку речових доказів наразі триває. Крім того предмети направлені на дослідження з метою виявлення на кожному нашарувань.

Таким чином, ОСОБА_5 , всупереч Законів України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживаючи ними» та «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», незаконно придбав, зберігав з метою збуту, наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, згідно таблиці №1 списку № «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

11.12.2024 в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Харків, вул. Амосова, 1, було виявлено та вилучено: ізолюючу плівку, чорного кольору та прозорі плівки (первинне пакування), які було поміщено до паперового конверту НПУ; мобільний телефон, марки «Apple», моделі «15 Pro Max», з номером моделі MV 773ZDIA, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім картою, мобільного оператора «Лайфселл» з номером НОМЕР_3 , було поміщено до спеціального сейф пакету з індивідуальним номером PSP 3015017.

Необхідність накладення арешту на ізолюючу плівку, чорного кольору та прозорі плівки (первинне пакування), обумовлена тим, що потрібно призначити експертизу з метою встановлення наявності на них слідів наркотичних засобів та психотропний речовин.

Накладення арешту на мобільний телефон, марки «Apple», моделі «15 Pro Max», з номером моделі MV 773ZDIA, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім картою, мобільного оператора «Лайфселл» з номером НОМЕР_3 , необхідно тому, що вказаний мобільний телефон є знаряддям вчиненням кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_5 , використовував його під час здійснення збуту наркотичних засобів та психотропних речовин. Крім того є необхідність у дослідження вказаного мобільного телефону співробітниками УОТЗ ГУНП в Харківській області, в рамках проведення негласної слідчої розшукової дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем.

З огляду на викладене, на даний час виникла необхідність накласти арешт на ізолюючу плівку, чорного кольору та прозорі плівки (первинне пакування), які було поміщено до паперового конверту НПУ, мобільний телефон, марки «Apple», моделі «15 Pro Max», з номером моделі MV 773ZDIA, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім картою, мобільного оператора «Лайфселл» з номером НОМЕР_3 , який було поміщено до спеціального сейф пакету з індивідуальним номером PSP 3015017, оскільки вказані предмети матимуть суттєве значення у кримінальному провадженні як речові докази та для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

На підставі викладеного, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування тимчасово вилученого майна, виникає необхідність накласти на нього арешт, шляхом встановлення заборони користування, розпорядження та відчуження вказаним майном.

Слідча подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розглянути клопотання без її участі, підтримала клопотання, з підстав, зазначених у ньому, та просила його задовольнити, з підстав, викладених у ньому.

Власник майна у судове засідання не з`явився, про день, місце та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, доходить таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (частина друга статті 131 КПК України).

Як визначено частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (Частина перша статті 98 КПК України).

Відповідно до частини другої статті 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до статей 168, 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватися також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (частина перша статті 167 КПК України), а й іншим особам.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі «Лемуан проти Франції», від 22 вересня 1994 року та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року).

Суд зауважує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, суд також бере до уваги, що відповідно до частини четвертої статті 173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому відповідно до частини одинадцятої статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Судом встановлено, що у провадженні СВ ВП № 2 Харківського районного Управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001767 від 11.12.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України.

Звертаючись з клопотанням прокурор просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно шляхом заборони його відчуження, розпорядження та/або користування, а саме на ізолюючу плівку, чорного кольору та прозорі плівки (первинне пакування), які було поміщено до паперового конверту НПУ, мобільний телефон, марки «Apple», моделі «15 Pro Max», з номером моделі MV 773ZDIA, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім картою, мобільного оператора «Лайфселл» з номером НОМЕР_3 , який було поміщено до спеціального сейф пакету з індивідуальним номером PSP 3015017, оскільки вказані предмети матимуть суттєве значення у кримінальному провадженні як речовий доказ та для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна.

Вилучені предмети мають доказове значення та самі по собі або у сукупності можуть бути використанні як докази у кримінальному провадженні.

Необхідність застосування арешту майна полягає у запобіганні можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження та з метою забезпечення збереження речових доказів.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя не надає оцінку належності та допустимості доказів.

Слідчим доведено, що накладення арешту на майно необхідне з метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування, досягнення дієвості кримінального провадження, встановлення всіх об`єктивних обставин у кримінальному провадженні.

Враховуючи мотиви клопотання та обґрунтування його слідчим, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна у даному кримінальному провадженні, а також наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, зважаючи на можливість використання його як доказів у даному кримінальному провадженні та як об`єктів кримінально протиправних дій, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, а також, що слідчим наведено обставини, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, разом із цим, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, слідчий суддя доходить висновку про наявність правових підстав для арешту майна.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до положень частини першої - другої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 40, 131, 132, 170, 171 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання слідчого СВ ВП №2 Харківського РУП №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001767 від 11.12.2024, за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України - задовольнити.

Накласти арешт у вигляді заборони права володіння, користування та розпоряджання майном, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме ізолюючу плівку, чорного кольору та прозорі плівки (первинне пакування), які було поміщено до паперового конверту НПУ, мобільний телефон, марки «Apple», моделі «15 Pro Max», з номером моделі MV 773ZDIA, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім картою, мобільного оператора «Лайфселл» з номером НОМЕР_3 , який було поміщено до спеціального сейф пакету з індивідуальним номером PSP 3015017.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Харківського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1