Сарненський районний суд
Справа № 572/1497/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни клопотання ДУ «Катеринівська виправна колонія № 46» про приведення у відповідність до законодавства вироку щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , засудженого :

вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2021 року за ч.3 ст.190, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі;

вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 листопада 2013 року за ч.1 ст.115, ч.1 ст.71 КК України до 14 років 6 місяців позбавлення волі;

на підставі ч.2 ст.74 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

ДУ «Катеринівська виправна колонія № 46» звернулась до суду із поданням в порядку ст.539 КПК України про приведення у відповідність до вимог закону вироку, ухваленого щодо ОСОБА_4 вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2021 року, відповідно до ч.2 ст.74 та Закону України №3886-ІХ від 18 липня 2024 року.

В обґрунтування клопотання установою вказано, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон), через що діяння, вчинене засудженим та кваліфіковане за ч.3 ст.190 КК України, віднесено до дрібного викрадення майна, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.51 КУпАП.

За вказаних обставин вважає за доцільне вирішити питання про приведення вказаного вище вироку у відповідність до чинного законодавства.

Представник установи подав письмову заяву, якою клопотання підтримав, просить розглядати дане провадження у його відсутність.

Засуджений в судовому засіданні просив врахувати його поведінку за час відбування покарання, а саме що він є працевлаштованим, відбув значну частину призначеного покарання, через що просить зменшити йому термін покарання, що залишився не відбутим.

В судовому засіданні прокурор вважає подання обґрунтованим, не заперечує проти його задоволення, просить декриміналізувати покарання, призначене ОСОБА_4 вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2021 року.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості поданого клопотання.

Судом встановлено, що вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.190 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Остаточну міру покарання визначено з урахуванням покарання, призначеного вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 листопада 2013 року 4 роки 4 місяці позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 21 грудня 2021 року.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX , який набрав чинності 9 серпня 2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме - перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч.5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IVцьогоКодексудля відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2021 року вбачається, що кримінальне правопорушення, за яке засуджений відбуває покарання, вчинено у 2021 році.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн., відповідно розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України у 2021 році становив 2270 грн. (1135 * 2 = 2270).

Згідно вироку Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2021 року вартість викраденого шляхом шахрайства засудженим майна становить суму у 1000 грн., тобто не перевищує 2270 гривні.

Отже, покарання за вироком суду від 19 листопада 2021 року щодо ОСОБА_4 підлягає декриміналізації.

Відповідно до положень ч. 2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до ст.58 Конституції Українизакони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до приписів п. 13 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Отже, клопотання ДУ «Катеринівська виправна колонія № 46» підлягає до задоволення, а покарання за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2021 року щодо ОСОБА_4 - декриміналізації.

Таким чином, засуджений має відбувати покарання виключно за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 листопада 2013 року.

Керуючись п.13 ч.1 ст.537, ч.2 ст.539 КПК України, ч.1 ст.5, ч.2 ст.74 КК України, суд,

УХВАЛИВ :

Клопотання ДУ «Катеринівська виправна колонія № 46» - задоволити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , від покарання за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2021 року у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі - на підставі ч.2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, виключивши із резолютивної частини цього вироку посилання на ч.1 ст.71 КК України.

Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 листопада 2013 року відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання у виді 14 років 6 місяців позбавлення волі - виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя