Справа № 460/2602/18
Провадження №1-кп/944/80/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові, кримінальне провадження, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000199 від 05.04.2018 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Прилбичі Яворівського району Львівської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 , 04 квітня 2018 року, об 23год. 55хв., керуючи автомобілем марки «Мерседес С180», д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись автодорогою сполученням «Львів-Краківець», на ділянці дороги 38 км + 950м, що поблизу с.Терновиця Яворівського району Львівської області, в напрямку м.Львів, порушив вимоги Р.1 п.1.5, Р.10. п.1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху», «обгін»); Р.2 п.2.3 (підпунктів «б» та «д»); Р.14 п.14.6 (підпункту «а», «в»), а також Р.34 «Дорожня розмітка» (в частині вимог дорожньої розмітки п. 1.1. дод. 2 «вузька суцільна лінія») Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, виконуючи обгін попутнього йому автобуса марки «Сетра», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , на перехресті з другорядною дорогою, яка веде до смт.Шкло Яворівського району Львівської області, перетнувши при цьому суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 дод. 2 ПДР України, яка поділяє потоки транспорту зустрічних напрямків, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, внаслідок чого, відбулося зіткнення між ним та попутнім автомобілем марки «Фольксваген Пасат», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , яка в цей момент, рухалася в попутньому напрямку перед автобусом марки «Сетра», д.н.з. НОМЕР_2 , та на той час розпочала виконання лівого повороту із автодороги сполученням «Львів-Краківець» на автодорогу, яка веде до смт.Шкло Яворівського району Львівської області, в результаті чого пасажир автомобіля «Фольксваген Пасат», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень помер у Новояворівській РЛ №1.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху пасажир автомобіля «Фольксваген Пасат», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_12 , отримав вдавлений осколковий перелом правої лобної, скроневої, тім`яної, потиличної і основної кісток з розривами твердої і м`якої мозкової оболонки в правій скронево-лобно-потиличній ділянці, крововилив під твердою мозковою оболонкою в правій скроневій ділянці, крововиливи під м`якою мозковою обох півкуль головного мозку, забій головного мозку, часткове руйнування мозкової тканини правої скроневої і лобної часток, рана і крововилив в м`яких тканинах правої лобної, скроневої і потиличної ділянок, осколковий перелом тіла третього грудного хребця з розривом передньої поздовжньої і бокових зв`язок та твердої мозкової оболонки, крововилив в м`які тканини хребта; переломи 3-10 ребер справа прямого характеру за різними анатомічними лініями з просторими крововиливами під парієтальну плевру, правобічний гемоторакс, переломи 8-9 ребер зліва, крововилив в ліву грудну порожнину, крововиливи в клітковину межистіння, під вісцеральну плевру, крововиливи в м`які тканини правої бокової поверхні грудей, розрив капсули і тканини правої частки печінки з крововиливом в черевну порожнину, крововиливи в зв`язковий апарат печінки, в судинну ніжку селезінки, під серозну оболонку тонкої кишки, в брижу тонкої кишки, в навколониркову клітковину; садно на правому плечі, синець в ділянці лівого ліктя, вказані ушкодження утворилися від дії твердих тупих предметів із значною силою, одночасно або в швидкій послідовності одне за одним, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя і знаходяться у прямому- наслідковому зв`язку з фактом смерті. Смерть ОСОБА_12 настала від поєднаної травми голови, грудей, хребта в живота, яка супроводжувалася переломом кісток склепіння і основи черепу, крововиливами під оболонки і в тканину головного мозку, множинними переломами ребер, переломом хребетного стовпа, розривом правої частки печінки, травматичним шоком важкого ступеня, що зумовило зупинку серцевої діяльності і дихання, припинення функції центральної нервової системи, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №38/2018 від 05.05.2018. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_12 спиртів не виявлено.

Своїми діями, ОСОБА_4 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинила смерть потерпілому, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щтро розкаявся та пояснив, що04 квітня 2018 року, об 23год. 55хв., керуючи автомобілем марки «Мерседес С180», д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись автодорогою сполученням «Львів-Краківець», на ділянці дороги 38 км + 950м, що поблизу с.Терновиця Яворівського району Львівської області, в напрямку м.Львів, він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, виконуючи обгін попутнього йому автобуса марки «Сетра», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , на перехресті з другорядною дорогою, яка веде до смт.Шкло Яворівського району Львівської області, перетнувши при цьому суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 дод. 2 ПДР України, яка поділяє потоки транспорту зустрічних напрямків, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, внаслідок чого, відбулося зіткнення між ним та попутнім автомобілем марки «Фольксваген Пасат», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , яка в цей момент, рухалася в попутньому напрямку перед автобусом марки «Сетра», д.н.з. НОМЕР_2 , та на той час розпочала виконання лівого повороту із автодороги сполученням «Львів-Краківець» на автодорогу, яка веде до смт.Шкло Яворівського району Львівської області, в результаті чого пасажир автомобіля «Фольксваген Пасат», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження від яких помер в лікарні. Йому дуже прикро що так сталося, він вибачився перед потерпілими, відшкодував спричинену шкоду. Потерпілі до нього притензій не мають ні морального, ні матеріального характеру. Просить суд, звернути увагу на його молодий вік, те що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, злочин вчинено з необережності, потерпілі притензій до нього не мають, оскільки, шкода відшкодована, та призначити йому покарання без ізоляції від суспільства.

Представник потерпілих та потерпілі в судовому засіданні кожен окремо обставини викладі в обвинувальному акті підтвердили, та пояснили, що претензій до обвинуваченого не мають, спричинена ДТП шкода обвинуваченим відшкодована, матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не мають і не будуть мати в майбутньому. Просять зважити на його молодий вік, та обрати обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Як встановлено у судовому засіданні, покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

З врахуванням наведеного, суд, допитавши обвинуваченого, заслухавши думку потерпілих, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, доведена повністю, а його дії за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковано вірно.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті)

Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у Постанові від 10.07.2018р., (Справа№148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У Постанові від 14.06.2018р. (справа №760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, Верховний Суд у Постанові від 09.10.2018р.(справа№756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Дискреційні повноваження суду, як вже було зазначено вище, визнаються і Європейським судом з прав людини.

Верховний суд зауважив, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення, тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, повне і беззастережне визнання вини обвинуваченим, та відшкодування шкоди потерпілим.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санції ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі.

Однак, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, обставини і особливості вчинення кримінального правопорушення яке вчинено з необережності, його відношення до вчиного кримінального правопорушення, а саме, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, повне відшкодування спричиненої внаслідок ДТП шкоди потерпілим, який не ідентифікує себе з кримінальною особистістю, не проявляє антисоціальної поведінки по відношенню до інших, позитивну характеристику з місця проживання обвинуваченого, те що обвинувачений на обліку в наркодиспансері та психодиспансері не числиться, думку потерпілих, висновок органу пробації який вважає що обвинуваченому можна призначити покарання без ізоляції від суспільства,та відсутність обтяжуючих обставин, суд, приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому, вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , вимоги ст.75 КК України звільнивши останнього від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що при засудженні особи за ч.2 ст.286 КК України позбавлення права керування транспортним засобом є обов`язковим додатковим покаранням.

З вищенаведеного випливає, що визначене законодавцем у ч.2 ст.286 КК України додаткове покарання справедливо обмежує на певний строк можливість особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину щодо безпеки руху та експлуатації транспорту, реалізувати у майбутньому, після відбуття основного покарання, право на керування транспортними засобами.

Зі змісту частини третьої статті 55 КК України вбачається, що при призначенні позбавлення права займатися певною діяльністю як додаткового покарання до позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 додаткового покарання, передбаченого санкцією частини 2 статті 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд, враховує порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого ОСОБА_4 , свідоме нехтування обвинуваченим правил безпеки та правил дорожнього руху України, а тому, з метою забезпечення міри виховного характеру, приходить до висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд вважає, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Заходи забезпечення накладені на речові докази, у цьому провадженнюу вигляді арешту,слід скасувати

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, за проведення експертиз в даному провадженню відповідно до ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , в користь держави.

Цивільні позови в даному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 368, 370, 371, 374 КПК України,суд,- -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 04 (чотири) роки позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком 01 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 01 (один) рік якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 05.04.2018 року на автомобіль марки «Meрседес» номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати.

Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 05.04.2018 року на автомобіль марки «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 - скасувати.

Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 05.04.2018 року на автомобіль марки «Сетра» номерний знак НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_13 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 - скасувати.

Речові докази у справі, а саме:

- автомобіль марки «Meрседес» номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , після вступу вироку в законну силу передати ОСОБА_4 ;

- автомобіль марки «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_3 , який на підставі розписки переданий ОСОБА_6 , після вступу вироку в законну силу залишити у її власності;

- автомобіль марки «Сетра» номерний знак НОМЕР_2 , який переданий на підставі розписки ОСОБА_11 , після вступу вироку в законну силу залишити у його власності.

Судові витрати за проведення судово автотехнічних експертиз №1988 від 30.05.2018 - 3003,00 грн., №1987 від 30.05.2018 - 2860грн., №1986 від 29.05.2018 - 3146,00 грн., №2307 від 31.05.2018 - 3146,00 грн. судової транспортно-трасологічної експертизи №1989 від 29.05.2018 - 7765,00 грн., всього, 19 920 (дев"ятнадцять тисяч дев"ятсот двадцять) грн. 40коп стягнути з ОСОБА_4 - в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1