КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/7975/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року щодо накладення тимчасового арешту на майно, вилучення його з метою збереження, передачу майна на тимчасове зберігання потерпілому та скасування державної реєстрації автомобіля у кримінальному провадженні №0001620 від 05 листопада 2024 року за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 129 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про накладення тимчасового арешту на майно, вилучення його з метою збереження, передачу майна на тимчасове зберігання потерпілому та скасування державної реєстрації автомобіля - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та накласти тимчасовий арешт на автомобіль Шкода Октавіа 2006 року випуску, зареєстрований на ОСОБА_7 , вилучити його як речовий доказ, передати на тимчасове зберігання потерпілій стороні у кримінальному провадженні ОСОБА_6 ; накласти тимчасовий арешт на автомобіль Opel Astra Sports Tourer 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , реєстрація якого здійснена на ОСОБА_8 .

Уважає, що слідчий суддя не прийняв до уваги, фактично проігнорував долучені ним докази, факти, серед яких і банківські документи, не здійснив правосуддя, не забезпечив захисту прав потерпілого, чим порушив його права як цивільного позивача, не встав на захист його порушених прав та інтересів.

Вказує, що рухоме майно (автомобілі), реєстрація якого здійснена на ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , придбане на гроші, які ОСОБА_7 сумісно з ОСОБА_8 , отримав від потерпілого ОСОБА_6 шахрайським шляхом.

Посилається на те, що зазначені автомобілі є речовими доказами у кримінальному провадженні і підлягають вилученню з метою збереження речових доказів, уникнення їх знищення та переховування, перепродажу тощо у відповідності до статей 170-171 КПК України.

09 грудня 2024 року на електронну адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_6 про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, враховуючи, що він перебуває за межами міста Києва.

Учасники судового провадження у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

З урахуванням положень частини першої статті 172, частини четвертої статті 405 КПК України, колегія суддів уважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання.

Дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини першої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0001620 від 05 листопада 2024 року за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 129 КК України.

14 листопада 2024 року ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив:

- накласти тимчасовий арешт на рухоме/нерухоме майно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є стороною у кримінальному провадженні №0001620, яке перебуває у його власності, сумісній власності, з метою відшкодування в подальшому спричинених потерпілому збитків, в інтересах слідства;

- накласти тимчасовий арешт на автомобіль Шкода Октавія, 2006 року випуску, який зареєстровано на ОСОБА_7 , якому належав попередньо д.н.з. НОМЕР_1 на момент його продажу ОСОБА_6 ;

- з метою збереження речового доказу, в межах кримінального провадження, в інтересах слідства та потерпілого, здійснити вилучення з володіння ОСОБА_7 автомобіль Шкода Октавія, 2006 року випуску, який безпідставно було зареєстровано ОСОБА_8 на ОСОБА_7 , якому належав попередньо д.н.з. НОМЕР_1 на момент його продажу ОСОБА_6 , реєстрацію якого на себе здійснювати не мав права ОСОБА_7 за участі ОСОБА_8 ;

- передати на зберігання автомобіль Шкода Октавія, 2006 року випуску, якому належав попередньо д.н.з. НОМЕР_1 - фактичній потерпілій у кримінальному провадженні стороні, ОСОБА_6 , на час здійснення слідства та з метою відшкодування у подальшому матеріальної шкоди заподіяної потерпілому;

- скасувати державну реєстрацію автомобіля марки Шкода Октавія, 2006 року випуску, реєстрацію якого було здійснено на ОСОБА_7 . ОСОБА_8 , який не мав на то жодних прав, статків та здійснити реєстрацію за законним власником потерпілим - ОСОБА_6 , яким за автомобіль було фактично сплачено кошти;

- накласти з метою збереження речового доказу та відшкодування у подальшому майнової шкоди потерпілому ОСОБА_6 , в інтересах слідства в межах кримінального провадження тимчасовий арешт на автомобіль OPEL ASTRA SPORTS TOURER, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 , який було придбано ОСОБА_8 на гроші, отримані ним сумісно від ОСОБА_6 за автомобіль Шкода Октавія, реєстрація якого була здійснена на ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про накладення тимчасового арешту на майно, вилучення його з метою збереження, передачу майна на тимчасове зберігання потерпілому та скасування державної реєстрації автомобіля - відмовлено.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом частини шостої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно вимог статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач, де повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено:

1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог;

2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_6 з тих підстав, що згідно матеріалів клопотання до нього не додано доказів, що ОСОБА_6 є цивільним позивачем у кримінальному провадженні, а відтак останній не має права на звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту майна.

Окрім того, що стосується вимог вилучення автомобіля та передачі його на відповідальне зберігання, то такі вимоги заявник у своєму клопотанні жодним чином не обґрунтовує та не надає доказів необхідності вчинення зазначених дій, а також просить скасувати державну реєстрацію автомобіля марки Шкода Октавія, 2006 року випуску, що виходить за межі повноважень слідчого судді.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що арешт на вказане у клопотанні майно на даному етапі досудового розслідування не може бути накладене з метою та за обставин, наведених у клопотанні ОСОБА_6 , який згідно наявних матеріалів не є цивільним позивачем у кримінальному провадженні №0001620 від 05 листопада 2024 року, а отже і не має права на звернення до слідчого судді з таким клопотанням.

Доводи ОСОБА_6 , зазначені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами судової справи, встановленими слідчим суддею обставинами, зводяться до власного тлумачення норм кримінального процесуального закону та не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3