Справа № 523/2688/25
Провадження №1-кп/523/1057/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України у спрощеному провадженні в приміщенні суду обвинувальний акт й додані до нього матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000038 від 09.02.2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, військовозобов`язаного, одруженого, має 2-х дітей, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Суворовського районного суду м. Одеси із Суворовської окружної прокуратури м. Одеси одночасно із означеним обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку, в якому викладено клопотання прокурора ОСОБА_3 про розгляд акта у спрощеному порядку, також для розгляду надійшли матеріали кримінального провадження та відповідні заяви потерпілого і сторони захисту.

Приписи ч.1 ст.382 КПК України встановлюють, що у разі розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, суд у п`ятиденний строк з дня отримання такого обвинувального акта, вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок.

Вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України надані для судового розгляду обвинувальний акт й додані до нього матеріали, суд доходить наступних висновків.

Згідно з обвинувальним актом та матеріалами кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 , 08.02.2025 року приблизно о 21:20 годині, разом із потерпілим ОСОБА_4 перебували у домоволодінні першого за адресою: АДРЕСА_1 , де під час вживання алкогольних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними розпочався словесний конфлікт, в ході якого вказаний обвинувачений, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та з умислом спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень, з мотивів особистої неприязні, з метою заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, умисно взяв зі столу у приміщенні однієї з кімнат кухонний ніж із рукояткою коричневого кольору, яким умисно наніс чотири удари ножем в область потиличної ділянки, чим спричинив вказаному потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: трьох різаних ран в потиличній ділянці по центру, які як окремо так і разом не були небезпечними для життя, викликають розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день) та згідно висновку експерта №191 від 09.02.2025 року і відповідно до п.п.2.3.3, 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; однієї різаної рани справа, яка не була небезпечною для життя, має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше шести днів та згідно висновку експерта №191 від 09.02.2025 року і відповідно до п.2.3.5 цих же Правил, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Отже, за обвинувальним актом, ОСОБА_2 висунуте обвинувачення в спричинені умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Відповідно до означених вище заяв, потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_2 , за участю захисника останнього - адвоката ОСОБА_5 , погодились зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомилися з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку суду, виявивши згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, а обвинувачений при цьому повністю й беззаперечно визнав свою винуватість.

З огляду на матеріали кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_2 під час досудового розслідування повністю визнав свою провину за висунутою підозрою, що ідентична викладеному в акті обвинуваченню, а будучи допитаним дізнавачем в якості підозрюваного, надав зізнавальні показання про час, місце, спосіб і мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження та фактичні обставини скоєного кримінального проступку.

Втім, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні ним кримінального проступку, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників провадження не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не проводилось, відповідно до ч.1 ст.382 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 своїми умисними діями завдав потерпілому ОСОБА_4 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а відтак дії зазначеного обвинуваченого вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.125 КК України.

Так, з огляду на ч.2 ст.125 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за Умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, що карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним, наслідки й кількість спричинених потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень та те, що в силу ст.12 КК України скоєне ним відноситься до категорії кримінальних проступків, а також судом враховується стан здоров`я зазначеного обвинуваченого та характеризуючи його особу дані.

Так, за матеріалами провадження, обвинувачений ОСОБА_2 свою провину в інкримінованому діянні визнав повністю; на диспансерному обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» та КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває; одружений; забезпечений місцем реєстрації та проживання, де характеризується негативно; раніше не судимий, але неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства); офіційно непрацевлаштований і суспільно-корисною працею під час дії воєнного стану в Державі не займається, до Одеського обласного центру зайнятості з приводу працевлаштування чи отримання допомоги як безробітний не звертався, що свідчить про певну схильність вказаного обвинуваченого до протиправної поведінки та відсутність у обвинуваченого легальних джерел доходу, сукупність чого обумовлює можливість виправлення обвинуваченого в умовах суспільства.

Разом із тим, до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , в обвинувальному акті визначено щире каяття, з чим суд не може погодитись з огляду на таке.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а згідно зі ст.92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування перелічених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Незважаючи на визнання обвинуваченим ОСОБА_2 своєї провини, матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо відшкодування останнім витрат на лікування потерпілого ОСОБА_4 чи відсутності у нього матеріальних претензій до обвинуваченого, а згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанова від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), розкаяння особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Втім, відомості, які б підтверджували факт щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_2 , зокрема у формі відшкодування останнім витрат на лікування потерпілого ОСОБА_4 чи відсутності у нього матеріальних претензій до обвинуваченого, мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, але відповідних доказів на підтвердження означених обставин, до суду не надано і матеріали провадження таких даних не містять.

В обвинувальному акті визначено обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , а саме вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, з чим суд погоджується, оскільки така обставина як вбачається зі змісту фактичних обставин кримінального проступку, так і підтверджується показами вказаного обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_4 під час їх допиту на стадії дізнання.

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 слід віднести визнання останнім своєї провини, а до обставин, що обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги наявні в матеріалах справи характеризуючі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_2 (зокрема, відсутність працевлаштування і легальних джерел доходу), що у контексті ст.ст.50, 53, 57, 65 КК України обумовлює неможливість призначення таких покарань як штраф чи виправні роботи, суд через призму презумпції призначення більш м`якого покарання (ч.2 ст.65 КК України), доходить висновку про необхідність призначення йому покарання у виді громадських робіт у визначених санкцією ч.2 ст.125 означеного Кодексу межах, що за переконанням суду є необхідним й достатнім для виправлення вказаного обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд виходить з того, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо неможливості призначення обвинуваченому ОСОБА_2 такого виду покарання, як громадські роботи, визначених у ч.3 ст.56 КК України, а згідно з ч.ч.1, 2 цієї ж норми закону громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування, та такий вид покарання призначається на строк від шестидесяти до двохсот сорока годин.

Згідно зі ст.36 Кримінально-виконавчого кодексу (КВК) України, покарання у виді громадських робіт відбувається за місцем проживання засудженого та контроль за виконанням покарання покладається на уповноважений орган з питань пробації.

Питання щодо долі інших речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а щодо арешту майна, - в порядку ст.174 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 , визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, призначивши покарання у виді громадських робіт строком 240 (двісті сорок) годин.

Згідно зі ст.56 КК України, ст.ст.36-38 Кримінально-виконавчого кодексу України, строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_2 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Відповідно до ст.36 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та контроль за виконанням засудженим ОСОБА_2 покарання, покласти на Пересипський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

З огляду на ст.174 КПК України, арешт на майно, накладений у кримінальному провадженні за ухвалою слідчого судді від 11.02.2025 року на металевий предмет, зовні схожий на ніж з дерев`яною рукояткою коричневого кольору, після набрання вироком законної сили, - скасувати.

В порядку ст.100 КПК України, речовий доказ у кримінальному провадженні - металевий предмет, зовні схожий на ніж з дерев`яною рукояткою коричневого кольору, який запакований у сейф-пакет №NPU2040795 та зберігається у камері схову ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (квитанція №00781 від 14.02.2025), - знищити.

Копії вироку направити прокуророві та ОСОБА_2 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також спрямувати до Пересипського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України та начальнику ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області - для виконання, в частинах наданих їм відповідних повноважень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня ухвалення, а для обвинуваченого, у той же строк з дня отримання його копії.

С у д д я: ОСОБА_1