Справа № 638/4994/25
Провадження № 1-кс/638/1030/25
УХВАЛА

Іменем України

25 березня 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування за № 0000524 від 19.03.2025 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про арешт майна,

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування за № 0000524 від 19.03.2025 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000524 від 19.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Так, 18.03.2025 року до ХРУП №3 надійшло повідомлення про те, що 18.03.2025 року близько 14 год. 30 хв. за адресою м. Харків, вул. Клочківська, буд. 159 (магазин "Аттика") невстановлена особа, таємно, під час дії воєнного стану здійснила крадіжку грошових коштів з каси на суму 4980 грн; мобільний телефон "Samsung Galaxy A12" IMEI НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , в якому знаходилася сім-картка з номером НОМЕР_3 ; терміналу збору даних "Urovo DT50" SN:1247 IMEIl НОМЕР_4 , чим спричинила ТОВ «ОСНОВА ІНФО» матеріальну шкоду, розмір якої встановлюється.

19.03.2025 у період часу з 20 год 49 хв по 21 год 25 хвилин слідчим було проведено огляд місця події за адресою: м. Харків, вул. Котельниківська, буд. 3, де виявлено громадянина, який представився як ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A12», чорного кольору, ІМЕІ1 НОМЕР_5 , IMEI2 НОМЕР_6 , серійний номер НОМЕР_7 , який було вилучено та поміщено до полімерного сейф-пакету №SUD1124198.

Чоловік пояснив, що 18.03.2025 року здійснив крадіжку вищевказаного телефону в магазині «Аттика» за адресою м. Харків, вул. Клочківська, буд. 159.

Постановою слідчого СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A12», чорного кольору, IМЕI1 99364, IМЕІ2 НОМЕР_6 , серійний номер НОМЕР_7 , який вилучено та поміщено до полімерного сейф-пакету №SUD1124198, було визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №0000524 від 19.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Виходячи з цього, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, а також подальшого проведення необхідних слідчих дій під час досудового розслідування на теперішній час виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене в ході огляду місця події майно.

Прокурор вказала, що повернення вилученого майна може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню, та встановлення усього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення, оскільки, у разі повернення зазначеного майна, можуть бути вжиті заходи та вчинені дії, направлені на його знищення, що може значно ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об?єктивної істини у кримінальному проваджені, а також проведення необхідних слідчих дій. У зв`язку з чим, просить накласти арешт на вищевказане майно.

Прокурор у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, клопотання підтримала та просила задовольнити.

Власник майна до суду не з`явився, повідомлений належним чином.

У зв`язку з неявкою учасників справи відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000524 від 19.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Згідно з ч.1,2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Зважаючи на сукупність наявних доказів, прокурор у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, правильно звернувся з клопотанням про накладення арешту на речі та документи з тих підстав, що вони є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання)

У випадку повернення майна заявленого до арешту, є розумні підстави вважати, що вищезазначені речі та документи можуть бути приховані, передані, пошкоджені або знищені. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Такий висновок узгоджується з практикою застосування ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації , Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації , Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, повинна бути доведена в суді першої інстанції, а спів розмірність наслідків обмеження права власності бути завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.

Прокурор правильно зазначає про необхідність забезпечення належного зберігання речового доказу у кримінальному провадженні, безперешкодного доступу сторони кримінального провадження до зазначеного майна під час виконання вимог ст. 290 КПК України, а також безпосереднього дослідження судами речових доказів.

Враховуючи вищевикладене, а також майно, на яке прокурор просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, суд,-

ухвалив:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування за № 0000524 від 19.03.2025 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на вилучене майно в ході огляду місця події за адресою: м. Харків, вул. Котельниківська, буд. 3, а саме мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A12», чорного кольору, IMEIl НОМЕР_5 , IMЕІ2 НОМЕР_6 , серійний номер НОМЕР_7 , який було вилучено та поміщено до полімерного сейф-пакету №SUD1124198.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1