БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1461/24
Провадження № 1-кп/730/16/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" січня 2025 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни кримінальне провадження №0000133 від 17.08.2024р. по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого й проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта неповна середня, одруженого, військовослужбовця ЗСУ в/ч НОМЕР_1 , не судимого, -

в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 із 07 червня 2024 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 та з 18 липня 2024 року перебуває поза місцем проходження військової служби. Відповідно до ст.26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно- правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №2102-ІХ із 05-30 год 24.02.2022р. в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та триває і по теперішній час, про що ОСОБА_5 достеменно був обізнаний, так як є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України.

ОСОБА_5 , маючи кримінально-протиправний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, таємно, в умовах воєнного стану, 13 серпня 2024 року у вечірній час (точний час не встановлено), перебуваючи на території домогосподарства за адресою АДРЕСА_2 , діючи умисно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає і переконавшись в цьому, таємно від оточуючих шляхом вільного доступу з подвір`я вищевказаного господарства здійснив крадіжку велосипеда марки «Аіст», з рамою відкритого типу (жіночий), з металевими щитками білого кольору (хром), з діаметром коліс 28 дюймів, вартістю 3482,55 грн, що належить ОСОБА_6 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Крім того, ОСОБА_5 15 серпня 2024 року в післяобідній час, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в кімнаті житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час виниклого на ґрунті особистих неприязних відносин конфлікту внаслідок вживання спиртного, реалізуючи свій злочинний умисел на вбивство ОСОБА_7 , умисно наніс йому один удар гострою частиною кухонного ножа в область надчеревної ділянки живота справа, спричинивши ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення живота, що виражалось проникненням у черевну порожнину, ушкодження печінки та крововиливом у черевну порожнину, яке за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 помер на місці події).

ОСОБА_5 у судовому засіданні винним себе в пред`явленому обвинуваченні визнав частково і від дачі показань відмовився. Однак на поставлені по суті обвинувачення питання повідомив, що велосипед у ОСОБА_6 не викрадав, а його йому дав син потерпілої ОСОБА_8 , з яким вони 13 серпня 2024 року вживали спиртні напої, проте він велосипед своєчасно не повернув і де його подів не пам`ятає, бо був п`яний. У ніч на 15 серпня 2024 року він ночував у свого знайомого ОСОБА_7 , з яким довго вживали спиртні напої і вдень продовжили їх розпивати також. Потім у них на побутовому грунті сталася сварка, в ході якої ОСОБА_7 узяв зі столу кухонний ніж і став ним розмахувати зі словами «не підходь», після чого поклав ніж на стіл і вдарив його ногою в пах та ще двічі рукою по голові. З метою самозахисту він взяв зі столу той же кухонний ніж і один раз ударив ним у бік ОСОБА_7 . Надалі він забрав свої речі і пішов додому, а ОСОБА_7 був живий, почувався добре, чи текла в нього кров і де подів ніж - не пам`ятає. Вказує, що про смерть ОСОБА_7 дізнався від працівників поліції, які знайшли його на городі свого домогосподарства, оскільки переховувався у зв`язку з неповерненням велосипеда та від працівників ТЦК, так як є військовослужбовцем ЗСУ, що самовільно залишив частину.

Потерпілі належним чином повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи засобами мобільного зв`язку згідно заявок, що підтверджується довідками про доставку повідомлення у додаток «Viber», але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористались, у наданих заявах просять розглядати справу в їх відсутність, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не мають, цивільного позову заявляти не бажають.

Заслухавши обвинуваченого, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження та речові докази, суд приходить до такого висновку.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що близько 17-00 год літа-осені 2024 року, точної дати не пам`ятає, він зі знайомими перебували в районі «Нового міста» м. Борзна, коли повз них проходив ОСОБА_5 , трохи побув з ними, поспілкувались, вживали спиртне, після чого ОСОБА_5 пішов, але куди направляється не говорив. Також десь о цій порі працівники поліції вилучили з його двору жіночий велосипед синього кольору нового зразка, який простояв у нього декілька днів і на якому приїхав ОСОБА_5 ; однак після спільного вживання спиртного ОСОБА_5 уже не міг їхати і попросив залишити даний транспортний засіб на зберігання.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що в серпні 2024 року близько 10-00 год він відвідував свого знайомого ОСОБА_7 і в того вдома знаходився ОСОБА_5 , який судячи по одягу (спортивні штани з червоними лампасами по боках) там ночував. У них була горілка, якою його пригостили, вони поспілкувались близько 20хв, після чого він пішов. ОСОБА_7 і ОСОБА_5 хоча й були нетверезі, але в адекватному стані і в його присутності не сварилися. Наступного дня він дізнався про загибель ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що в серпні 2024 року до нього додому прийшов ОСОБА_5 , щоб випити, але він йому відмовив, бо не було чого. Запропонував здати яблука, щоб на виручені кошти придбати спиртне, для чого надав материн жіночий велосипед фіолетового кольору з сірими щитками; самої матері вдома не було. Через деякий час ОСОБА_5 повернувся на велосипеді, який залишився у дворі, а вони стали вживати алкоголь. У ході цього процесу вони посварилися і він прогнав ОСОБА_5 з двору, на що той йому став кричати, що покаже «як треба жити». Більше він велосипед ОСОБА_5 не давав, а вранці мати виявила пропажу велосипеда й вони запідозрили ОСОБА_5 , який був у них вдома напередодні. Через півтора-два тижні працівники поліції повернули викрадений ОСОБА_5 велосипед.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 16.08.2024р. за місцем проживання ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 (огляд проведено за добровільної згоди сестри ОСОБА_11 , засилений надалі ухвалою слідчого судді Борзнянського районного суду від 19.08.2024р.) у житловому будинку виявлено труп ОСОБА_7 , який лежав на підлозі у веранді, одягнений у футболку темно-синього кольору з написом білого та синього кольору іноземною мовою, зі слідами речовини бурого кольору (РБК); в області надчеревної ділянки живота справа мається рана, з якої підтікає кров; також виявлено та вилучено (окрім футболки з тіла загиблого) виріз із ковра войлочного матеріалу зі слідами РБК та контрольний зразок;блокнот із записами; штани камуфльовані піксельні зеленого кольору; телефон чорного кольору «Sigma X-Style 241 SNAP» та упаковку до нього; ніж кухонний; сліди пальців рук.

Згідно протоколу огляду місця події від 18.08.2024р. (огляд надалі засилений ухвалою слідчого судді Борзнянського районного суду від 19.08.2024р.) подвір`я та присадибної ділянки за місцем проживання ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 , на відстані 25м від будівлі на городі в чагарниках було виявлено лежанку, в якій виявлено та вилучено ніж з білою пластиковою ручкою, на поверхні якого маються змазані сліди РБК; чоловічі спортивні штани, по боках яких маються червоні лампаси, зі слідами РБК.

За протоколами від 18.08.2024р. у ОСОБА_5 було зроблено зрізи нігтьових пластин з лівої та правої руки, здійснено змиви із долоней та між пальцями обох рук та відібрано сліди папілярних узорів і букального епітелію, які упаковано до паперових спецпакетів.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №94 від 01.10.2024р. у ОСОБА_7 було встановлене тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення живота, яке виражалось проникненням у черевну порожнину, ушкодженням печінки та крововиливом у черевну порожнину. В утворенні даного тілесного ушкодження могла мати місце дія гостродіючого плоскоклинкового колючо-ріжучого знаряддя, вістря клинка якого на початковий момент заподіяння ушкодження розташовувалось на рівні надчеревної ділянки живота справа, і стосовно до основних площин тіла, з урахуванням напрямку ранового каналу, було спрямовано: спереду-дозаду та дещо знизу-догори. За ступенем тяжкості воно має ознаки ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння, за цією ознакою кваліфікується як тілесне ушкодження тяжкого ступеня тяжкості та перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті. Відповідно до кількості тілесних ушкоджень в даному випадку міг мати місце одноразовий травматичний вплив на тіло потерпілого, при цьому місцем прикладання травмуючої сили була його надчеревна ділянка живота. Смерть ОСОБА_7 настала внаслідок геморагічного шоку, який виник у зв`язку з отриманим колото-різаним пораненням живота, яке виражалось проникненням у черевну порожнину, ушкодженням печінки та крововиливом у черевну порожнину. Момент смерті ОСОБА_7 може відповідати даті 16 серпня 2024 року, як то зазначено в лікарському свідоцтві про смерть №102 від 17.08.2024р. У крові трупа ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,8г/л, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння.

За висновком судово-медичної експертизи №530 від 26.08.2024р. кров трупа ОСОБА_7 в плямі на марлі відноситься до групи крові АВ (IV) за ізосерологічною системою АВО.

Згідно висновку медико-криміналістичної експертизи №91-МК від 05.09.2024р. на клапті шкіри з ділянки живота від трупа ОСОБА_7 виявлене одиничне наскрізне ушкодження (рана), яке має ознаки колото-різаного (лінійна, щілиновидна форма рани, рівні, здебільшого неосаднені края, наявність додаткового надрізу, загостреного та заокругленого кінців, дрібнобугристість стінок), яке виникло від дії одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, що мав обушок з помірно вираженими ребрами. По краях рани виявлені сліди заліза.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №140 від 19.08.2024р. у ОСОБА_5 встановлено тілесне ушкодження у вигляді синця правого стегна, в утворенні якого могла мати місце одноразова дія тупого предмета по механізму удару, а особливості його характеру та локалізація не виключають можливості утворення за умов та в час, на які вказує обстежуваний, а саме: «…15.08.2024р. біля 15-00 год отримав тілесні ушкодження від 1-єї особи чоловічої статі шляхом нанесення … удару ногою в ділянку правого стегна…». Вказане тілесне ушкодження не має ознак небезпеки для життя, а за ступенем тяжкості відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які не спричинили короткотривалий розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.

За висновками судової трасологічної експертизи №СЕ-19/125-24/11433-Д від 12.09.2024р. шістнадцять слідів рук з відповідними розмірами, відкопійованих на шести відрізках липких прозорих стрічках та зафіксовані на таблиці до протоколу огляду місця події від 16.08.2024, - непридатні для ідентифікації за ними особи (осіб), що їх залишила (залишили), у зв`язку з чим питання про належність їх ОСОБА_5 не вирішувалось.

Згідно висновку судово-імунологічної експертизи №538 від 09.10.2024р. на вилучених під час оглядку місця події в домогосподарстві ОСОБА_5 спортивних штанах знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО, які могли походити від особи (осіб) з групою крові АВ (IV), в тому числі і від трупа ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку судово-імунологіної експертизи №539 від 09.10.2024р. на вилученому під час оглядку місця події в домогосподарстві ОСОБА_5 ножі в об`єкті №1 (клинок ножа) знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО, які могли походити від особи (осіб) з групою крові АВ (IV), в тому числі і від трупа ОСОБА_7 ; у об`єкті №2 (ручка ножа) кров не виявлено.

Згідно висновку судово-імунологічної експертизи №540 від 09.10.2024р. на вирізі з килима, вилученого під час огляду місця події в будинку ОСОБА_7 , знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО, які могли походити від особи (осіб) з групою крові АВ (IV), в тому числі і від трупа ОСОБА_7 .

З досліджених у судовому засіданні речових доказів (двох ножів) ОСОБА_5 указав на одного з них, яким він наніс ножове поранення ОСОБА_7 , але куди потім подів ніж не пам`ятає в силу стану сп`яніння.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 23.08.2024р. слідчим у присутності понятих була оглянута територія подвір`я за адресою АДРЕСА_2 , де біля входу до будинку ОСОБА_9 добровільно видав для вилучення фіолетового кольору жіночий велосипед марки «Аіст», повідомивши, що даний велосипед 15.08.2024р. до нього привів і залишив на зберігання ОСОБА_5 , так як був сильно п`яний.

За протоколом огляду місця події від 23.08.2024р. потерпіла ОСОБА_6 отримала на зберігання свій велосипед, який упізнала по характерним зовнішнім ознакам.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3046 від 26.08.2024р. ринкова вартість з урахуванням зносу велосипеда «Аіст», з рамою відкритого типу (жіночий), з металевими щитками білого кольору (хром), колеса та скати 28 дюймів, багажник велосипеда виконаний у вигляді каркасу з металу, велосипед був придбаний новим, станом на 13.08.2024р. становить 3482,55 грн.

Стороною захисту не акцентувалося на недопустимості якогось із вищевказаних доказів, а судом при розгляді справи не було встановлено істотних порушень норм КПК України, основоположних прав та свобод людини при їх отриманні органом досудового розслідування.

Відтак, оцінюючи досліджені в судовому засіданні наведені докази, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності - достатніми та взаємопов`язаними для прийняття рішення, що саме ОСОБА_5 здійснив викрадення велосипеда потерпілої ОСОБА_6 та завдав ножового поранення ОСОБА_7 , від яких настала смерть потерпілого.

Так, при таємному викраденні майна особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду (прямий умисел). Обов`язковими суб`єктивними ознаками крадіжки є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета - збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний. Крадіжка вважається закінченою з моменту вилучення майна і реальної можливості розпорядитися ним як своїм власним: продати, сховати, подарувати, використати на свої потреби тощо.

З показань допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 вбачається, що він вдруге не позичав ОСОБА_5 материн велосипед, а обвинувачений взяв його самовільно; потерпіла ОСОБА_6 також не надавала обвинуваченому дозволу на користування її велосипедом.

Неповернення протягом тривалого часу ОСОБА_5 взятого ним велосипеда, його подальше вилучення у іншої особи ( ОСОБА_9 ) з огляду на показання свідка ОСОБА_8 на думку суду свідчить про наявність в обвинуваченого саме умислу на крадіжку, а не на тимчасове запозичення велосипеда, яким ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд. При цьому, суд зважує і на ту обставину, що як пояснив свідок ОСОБА_9 і не заперечує сам обвинувачений, він перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння й може достеменно не пам`ятати всіх подій. Вартість викраденого велосипеда визначена експертним шляхом і стороною захисту не оспорюється.

Тому, суд вважає, що за стандартом доведення поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_5 у крадіжці велосипеда потерпілої ОСОБА_6 знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Крім того, найважливішим питанням, яке має з`ясувати суд у цій конкретній справі, - чи є доведеними твердження сторони обвинувачення про наявність у ОСОБА_5 умислу на вбивство ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.115 КК України, чи навпаки - заслуговує на увагу версія сторони захисту про перебування ОСОБА_5 у стані необхідної оборони, що виключає кримінальну протиправність вчиненого ним діяння, або ж перевищення її меж.

Так, умисне вбивство, передбачене статтею 115 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Водночас закріплене в ст.36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

У ч.1 ст.36 КК України встановлено, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст.36 КК України).

Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст.36 КК України ці умови полягають у такому:

1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави;

2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України;

3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала;

4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається;

5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає;

6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Відтак, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Вирішуючи питання про перебування ОСОБА_5 у стані необхідної оборони чи наявності у нього умислу на вбивство ОСОБА_7 , суд виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння та враховує обстановку та послідовний розвиток подій, спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію поранень потерпілого, поведінку обвинуваченого.

Так, побутовий конфлікт між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 стався у будинку потерпілого, обоє перебували в стані алкогольного сп`яніння, що не заперечується обвинуваченим і підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 .

Судово-медичною експертизою констатовано наявність у ОСОБА_5 синця правого стегна, що підтверджує його версію про можливість заподіяння йому ОСОБА_7 удару ногою. Водночас інших тілесних ушкоджень, зокрема й в області голови, як то вказує обвинувачений, у нього експертом не було встановлено.

Крім того, даючи оцінку послідовному ланцюгу подій, суд зважує на повідомлені ОСОБА_5 обставини, оскільки інший учасник сварки помер, а інших очевидців події не було.

Так, згідно показань ОСОБА_5 під час конфлікту ОСОБА_7 спочатку розмахував ножом зі словами «не підходь», потім поклав його на стіл і вже потім наніс декілька ударів ногою та руками обвинуваченому, після чого той цим же ножом завдав удару в правий бік потерпілого.

Обвинуваченим хоча й було завдано потерпілому лише одного удару ножом, але він був прицільним і за висновком судово-медичної експертизи спрямований у надчеревну ділянку живота справа, де знаходиться життєво важливий орган - печінка, що й стало безпосередньою причиною смерті ОСОБА_7 .

Одночасно суд констатує, що ОСОБА_5 за ОСОБА_7 значно молодший (на вісімнадцять років) та переважає у фізичному розвитку (проходив службу в десантно-штурмових військах, що передбачає і володіння навиками самооборони та застосування зброї, зокрема й холодної).

Відтак, зазначені фактори свідчать про те, що в даній обстановці у ОСОБА_5 не було потреби застосування до ОСОБА_7 ножа як засобу захисту від дій потерпілого, а заподіяна обвинуваченим шкода не була необхідною і достатньою в цій обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Слова ОСОБА_7 до ОСОБА_5 «не підходь» також можуть вказувати на обвинуваченого як ініціатора конфлікту.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність з боку потерпілого суспільно небезпечного посягання, яке б потребувало його негайного відвернення в той спосіб і за допомогою того знаряддя, що були застосовані обвинуваченим. У судовому засіданні не було встановлено, що потерпілий безпосередньо для нападу використовував предмети чи зброю, що дали би можливість обвинувачененому відчувати реальну загрозу своєму життю чи здоров`ю, а відтак дії потерпілого ані за своїм характером, ані за об`єктивними проявами не могли бути розцінені обвинуваченим такими, що досягли ступеня суспільної небезпечності та викликати стан необхідної оборони. При цьому механізм заподіяння ушкодження у життєво важливий орган, знаряддя вчинення злочину, сила і локалізація удару, поєднання обстановки, обставин і умов вчинення злочину свідчать саме про мету ОСОБА_5 на умисне вбивство ОСОБА_7 .

Наведений висновок суду узгоджується з правовими позиціями викладеними Верховним Судом у постановах від 05 серпня 2020 року в справі №334/5670/18, від 10 червня 2021 року в справі №319/444/20.

Оскільки в судовому засіданні не встановлено обставин перебування ОСОБА_5 у стані необхідної оборони, то в силу приписів ч.3 ст.36 КК України також відсутні підстави вважати про перевищення обвинуваченим меж необхідної оборони та перекваліфікації його дій на ст.124 КК України, як то наголошував у судових дебатах захисник.

Також після вчинення цих своїх злочинних дій обвинувачений не намагався надати потерпілому хоч якусь першу допомогу, не викликав медиків, проявив байдужість і, забравши свої речі, залишив будинок та пішов додому. Не проявив заінтересованості до стану здоров`я ОСОБА_7 обвинувачений і в подальшому, хоча на його штанях була кров потерпілого, а навпаки переховувався від правоохоронців у облаштованій лежанці на присадибній ділянці свого домогосподарства.

У контексті вищенаведеного, аналізуючи досліджені матеріали кримінального провадження, суд приходить до переконання про наявність у ОСОБА_5 умислу саме на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , спонукальною причиною якого послугували раптово виниклі в ході конфлікту неприязні відносини. Адже, завдаючи потерпілому умисного удару ножом у бік, де знаходяться життєво важливі органи, умисел обвинуваченого міг бути як прямим (бажав настання смерті), так і непрямим (свідомо припускав настання смерті), що однаково охоплюється змістом суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Тривалість часу, що минув з моменту заподіяння тілесних ушкоджень до настання смерті потерпілого для кваліфікації даного злочину як умисного вбивства значення не має, щоузгоджується з положеннями п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи».

Натомість, часткове визнання обвинуваченим своєї вини суд розцінює як намір ухилитися в такий спосіб від відповідальності за скоєні кримінальні правопорушення.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (потерпілої ОСОБА_6 ), вчиненому в умовах воєнного стану, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України; своїми діями, які виразилися в умисному вбивстві ОСОБА_7 , тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України. За сукупністю ОСОБА_5 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.115, ч.4 ст.185 КК України, і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Вирішуючи питання за вид та міру покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких (ч.4 ст.185 КК України) та особливо тяжких (ч.1 ст.115 КК України) злочинів, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, особу винного, позицію потерпілих.

ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується задовільно, одружений, але мешкає з братом, є військовослужбовцем ЗСУ, який самовільно залишив військову частину, де зарекомендував себе з негативної сторони, з 03.12.2002р. знаходиться на обліку в лікаря-нарколога, на психіатричному обліку не перебуває, не судимий у силу ст.89 КК України.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутні.

При цьому, суд не може погодитися з наведеними в обвинувальному акті пом`якшуючими покарання обставинами - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки їх не було встановлено під час судового розгляду.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, висловлення щирого жалю з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити ситуацію, що склалась, та готовність нести кримінальну відповідальність.

Активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає допомогу органам досудового розслідування або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття.

Однак, за матеріалами кримінальної справи ОСОБА_5 не проявив ніяких активних (ініціативних, енергійних) дій у наданні допомоги органу досудового розслідування в з`ясуванні обставин скоєних кримінальних правопорушень. Вчинені ОСОБА_5 дані злочини були розкриті за ініціативних дій правоохоронців шляхом здійснення визначених КПК України процесуально-слідчих дій. Натомість, окрім тієї інформації, яку було отримано в ході проведених слідчо-розшукових дій, обвинувачений не повідомив жодних інших відомостей, у тому числі свою вину в інкримінованих йому злочинах у судовому засіданні визнав частково, обрав версію захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно обвинувального акта відсутні.

Потерпілі в своїх заявах повідомили про відсутність матеріальних претензій до ОСОБА_5 , цивільні позови заявляти не побажали.

Таким чином, виходячи з тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, особи винного та його ставлення до скоєних ним діянь, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме визначеній у ст.50 КК України меті покарання.

Зважаючи на особу обвинуваченого, його репутацію, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, призначення реального покарання у виді позбавлення волі, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 раніше обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно зі ст.122, 124 КПК України з ОСОБА_5 на користь держави необхідно стягнути процесуальні витрати в загальній сумі 3407,76 грн, пов`язані з проведенням у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування судових експертиз та підтверджених прокурором відповідними документами (судово-трасологічна - 3029,12 грн, судово-товарознавча - 378,64 грн), що узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 23 червня 2021 року по справі №689/471/20.

Застосований захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна необхідно скасувати, а долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.369-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і призначити йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

ОСОБА_5 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням ОСОБА_5 призначити остаточне покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з часу фактичного затримання 18 серпня 2024 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_5 залишити попередній - тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 3407,76 грн у рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз.

Накладений ухвалою слідчого судді Борзнянського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2024 року арешт на майно (футболку темно-синього кольору з написом білого та синього кольору іноземною мовою, зі слідами РБК; виріз із ковра войлочного матеріалу зі слідами РБК та контрольний зразок;блокнот із записами; штани камуфльовані піксельні зеленого кольору; телефон чорного кольору «Sigma X-Style 241 SNAP» та упаковку до нього; ніж кухонний; таблицю до протоколу ОМП зі слідами рук; ніж з білою пластиковою ручкою; чоловічі спортивні штани з червоними лампасами по боках) - скасувати після набрання вироком законної сили.

Речові докази по справі: велосипед марки «Аіст», який знаходиться на відповідальному зберіганні в потерпілої ОСОБА_6 , - залишити ОСОБА_6 ; футболку темно-синього кольору з написом білого та синього кольору іноземною мовою, зі слідами РБК, виріз із ковра войлочного матеріалу зі слідами РБК та контрольний зразок,ніж кухонний, таблицю до протоколу ОМП зі слідами рук, ніж з білою пластиковою ручкою, чоловічі спортивні штани з червоними лампасами по боках, змиви з рук та контрольний зразок, зрізи нігтьових пластин з обох рук, які зберігаються у ВП №3 (м.Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, - знищити; блокнот із записами, штани камуфльовані піксельні зеленого кольору, які зберігаються у ВП №3 (м.Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, - повернути ОСОБА_5 ; телефон чорного кольору «Sigma X-Style 241 SNAP» та упаковку до нього, які зберігаються у ВП №3 (м.Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, - повернути потерпілій ОСОБА_11 .

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Борзнянського районного суду ОСОБА_1