УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_6 про застосування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

встановила:

Слідчий у кримінальному провадженні звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 строком до 13.02.2025 без визначення розміру застави.

Обґрунтування клопотання:

СВ Відділення поліції №1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001141, від 11.12.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 та ч. 4 ст. 296 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її в посаді номера обслуги протитанкового взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, маючи намір на придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, незаконно, 11 грудня 2024 року (більш точної часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи в зоні бойових дій на території Херсонської області Херсонського району, с. Новодмитрівка, невстановленим слідством шляхом придбав 3 бойові гранати, які помістив до кишені брюк та куртки в які був одягнений та носив при собі тим самим незаконно зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

В подальшому ОСОБА_4 , маючи при собі 3 бойові гранати направився до місця проживання свого знайомого ОСОБА_7 , який проживає по АДРЕСА_1 , де спільно з ним на присадибній ділянці останнього зірвав одну бойову гранату. Після цього ОСОБА_4 , залишивши місце проживання ОСОБА_7 , маючи при собі 2 бойові гранати, направився до лісосмуги, розташованої в межах с. Новодмитрівка (точне місце розташування досудовим розслідуванням не встановлено) де викинув одну із гранат.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 11 грудня 2024 року близько 18.30 години знаходячись біля території домоволодіння по АДРЕСА_1 , керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на грубе порушення громадського порядку, діючи з особливою зухвалістю та нехтуючи загальноприйнятими нормами і правилами поведінки, усвідомлюючи що знаходиться в громадському місці, маючи при собі заздалегідь заготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень, а саме бойову гранату, яку зберігав при собі та без наявних на то причин, демонструючи явну перевагу над громадянами витягнув запобіжне кільце і кинув її на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де відбувся вибух в результаті якого потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: акубаратравма та струс головного мозку, потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді акубаратравма, струс головного мозку та був пошкоджений автомобіль «FIAT FIORINO» д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є потерпіла ОСОБА_10 .

За викладених обставин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Новодмитрівка, Білозерського району, Херсонської області, українець, громадянин України, освіта неповна середня, не одружений, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, за реєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 військовослужбовець військової служби за мобілізацією, номера обслуги протитанкового взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , на посаді «солдат», обґрунтовано підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

ч. 1 ст. 263 КК України, носіння, зберігання, придбання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу;

ч.4 ст.296 КК України, хуліганство, а саме: грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю вчинене із застосуванням заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмета.

13.12.2024 останньому було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч.4 ст.296 КК України.

Підозра відносно ОСОБА_4 , обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні належними та допустимими доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, а саме: повідомленням зі служби 102 від 11.12.2024; протоколом огляду місця події від 11.12.2024; додатковим протоколом огляду місця події від 12.12.2024; показами потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 ; довідками з КНП «Білозерська лікарня» від 13.12.2024; показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; протоколом пред`явлення особи підозрюваного за фотознімками для впізнання свідками; слідчим експериментом від 13.12.2024 за участю підозрюваного ОСОБА_4 ; іншими матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.4 ст.296 КК України, санкцією яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, першим ризиком, передбаченим п. 1 ст. 177 КПК України с ризик переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Відтак, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, у зв`язку з чим, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинені злочини може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Тобто, останній з метою створення перешкод досудовому слідству, може виїхати на місцевість, що перебуває на території громади, яка перебуває в тимчасовій окупації, відповідно до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блоковані), у зв`язку з цим, у правоохоронних органів України фактично не буде можливості затримати обвинуваченого та як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності.

Слід зазначити, що у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив що «суворість передбаченого покарання с суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Другим ризиком, передбаченим п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, з метою уникнення кримінальної відповідальності є ризик того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, які на цей час ще не встановлені слідством.

Третім ризиком, передбаченим п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, є ризик незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні. Свідки та потерпілі у кримінальному правопорушенні добре знайомі з ОСОБА_4 , мешкають в одному населеному з ним пункті, що вказує на те, що залишаючись на свободі, підозрюваний матиме змогу незаконно впливати на свідків, потерпілих з метою змінити раніше надані ними покази. Тобто, перебуваючи на волі ОСОБА_4 може узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, у тому числі, які визнані свідками у справі та потерпілими, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході судового розгляду. Вказаний ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду.

Четвертим ризиком, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зокрема, у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_4 , може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження обвинуваченим покладених на нього обов`язків. та не забезпечення виконання

Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, пов`язана з тим, що вказаний злочин пов`язаний із застосуванням насильства, тому на думку сторони обвинувачення підстав для визначення розміру застави не має.

Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що він до військовослужбовця протирічить порядку проходження військової служби, командування військової частини місце перебування якої змінюється в умовах воєнного стану, що може призвести до невиправданого затягування судового розгляду у зв`язку з неможливістю своєчасної явки підозрюваного до органу досудового розслідування, прокуратури, суду.

Враховуючи вищевикладене, та те що ОСОБА_4 при скоєнні кримінального правопорушення проти громадського порядку та незаконного поводження зі зброєю та вибуховими пристроями діяв умисно, медичну допомогу постраждалим не надав, вважаємо за доцільне обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Відомостей, які б вказували про неможливість перебування підозрюваного в місцях затримання, зокрема, за станом здоров`я не здобуто, а тому слідчий вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою.

Доводи сторін у судовому засіданні:

Прокурор в судовому засіданні просив клопотання задовольнити за підставами, викладеними у клопотанні.

Захисник заперечила проти заявленого клопотання, зазначила, що прокурором не обґрунтовано жодного ризику, зазначеного у клопотанні, вказала, що її підзахисний нікуди не ховався від органу досудового розслідування чи суду, самостійно з`являвся на всі виклики, в тому числі до суду, просила застосувати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний пояснив суду, що дуже шкодує про вчинене, що проживає у с. Новодмитрівка разом із своєю матір`ю похилого віку (1940 року народження), його дружина тимчасово виїхала до своєї сестри через небезпечну ситуацію за місцем проживання. Повідомив, що 7 березня 2023 року добровільно пішов служити до лав ЗСУ, проходив навчання у м. Кропивницькому, потім у Румунії. Прослуживши півтора року, жодного разу не був у відпустці, у нього дуже сильно захворіла матір, попросився у відпустку, його не пустили, тому він був змушений самостійно покинути частину та прибути додому. Місяці 3-4 тому з метою повернутися на військову службу звертався до військової служби правопорядку, однак йому не надали відповіді з приводу конкретності його дій для цього, і що йому робити далі, не сказали, тому він проживає зараз у себе вдома. Зазначив, що оскільки є військовим, то офіційно працювати не може ніде, тому заробляє на сезонних роботах зварювальником, водієм, допомагає односельчанам. Намірів переховуватися від слідства немає, дуже шкодує про вчинене, просив застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Мотивація суду:

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

2. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Відділення поліції № 1 Херсонського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001141 від 11.12.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, а саме: носіння, зберігання, придбання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу; а також хуліганство, а саме: грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю вчинене із застосуванням заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмета.

Обставини кримінального правопорушення за версією органу досудового розслідування викладені у клопотанні.

13.12.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.

На даному етапі наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, дослідженими у судовому засіданні та під час прийняття слідчим суддею процесуального рішення.

Ризиками у клопотанні зазначено:

- підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України);

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України);

- підозрюваний може впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України);

- підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Прокурор, зазначивши про ризик переховуватися від органу досудового слідства, не зазначив жодної дії підозрюваного, яка б вказувала на існування намірів підозрюваного переховуватися від слідства та покинути місце свого проживання. Підозрюваний тривалий час проживає за місцем свого фактичного проживання, який зазначив у суді, не має фінансових ресурсів для організації переховування та не вчинив жодних дій, які б свідчили про наміри переховуватися від слідства. Більш того, він самовільно залишив військову частину, однак від незалежних від нього обставин, не можу туди повернутися, та продовжує проживати за своїм постійним місцем проживання, ні від кого не ховаючись. Має сім`ю: дружину, мати похилого віку (84 роки), з якими проживає разом, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки. Підозрюваний повністю визнає свою вину, розкаюється, співпрацює зі слідством, про що свідчить протокол проведення слідчого експерименту, протокол допиту підозрюваного.

Ризик ухилення від слідства існує завжди, але в даному випадку він є вкрай мінімальним. Крім того, слід враховувати той факт, що підозрюваний є діючим військовослужбовцем і під час обрання йому запобіжного заходу необхідно враховувати суспільний інтерес, який на сьогодні полягає в обороні України від російської агресії, щоб відстоювати територіальну цілісність та державний суверенітет України, а підозрюваний бажає продовжувати службу, і йому має бути надана така можливість, і на переконання слідчого судді це не зашкодить досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні.

З урахуванням вищевикладеного, а також того, що ОСОБА_4 є патріотом своєї країни, готовий і надалі продовжити служити Батьківщині, застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, призведе до більш ефективних наслідків нашій державі у розумінні суспільного інтересу.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слід зазначити, що ані у клопотанні слідчим, ані у судовому засіданні прокурором взагалі не зазначено жодного слова на обґрунтування вказаного ризику, лише тільки названо ризик так, як він зазначений у КПК України, слідчий суддя такого ризику в діях підозрюваного не вбачає.

Щодо ризику впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні слідчий суддя звертає увагу на те, що прокурор не зазначив в чому саме може проявлятися цей вплив та які наслідки він може мати для досудового розслідування. У клопотанні в обґрунтування вказаного ризику зазначено, що оскільки свідки та потерпілі «мешкають в одному населеному з ним пункті, що вказує на те, що залишаючись на свободі, підозрюваний матиме змогу незаконно впливати на свідків, потерпілих з метою змінити раніше надані ними покази». Однак прокурором не зазначено на якого саме свідка і у який спосіб може здійснюватися тиск підозрюваним на свідка чи потерпілого і з якою метою, якщо підозрюваний визнає свою вину, щиро розкаявся, надав показання, співпрацює зі слідством, тобто немає жодної необхідності у здійсненні будь-якого тиску на будь-кого із свідків чи потерпілих в цілому.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя дійшов висновку про існування ризику, визначеного п. 4 ч.1 ст.177 КК України, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, однак який полягає не в тому, що зазначено слідчим у клопотанні «шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні», а в тому, що підозрюваний при певних обставинах повів себе нестримано, що призвело до вчинення ним кримінального правопорушення, зазначена обставина вказує на те, що він може не завжди своєчасно зрозуміти необхідність явки до слідчого, значимість проведення слідчих дій, що може перешкоджати кримінальному провадженню. Наявність менш суворого запобіжного заходу стане стримуючим фактором для дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Суд дослідив обставини, що мають враховуватися під час застосування запобіжного заходу, і встановив, що підозрюваний має постійне місце проживання, має сім`ю, є військовослужбовцем, який готовий продовжувати службу в лавах ЗСУ, повністю визнав свою вину, розкаюється у скоєному, співпрацює зі слідством.

Слідчий у клопотанні не обґрунтував належним чином неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, як того вимагається частиною 1ст. 183 КПК України.

Згідно практики ЄСПЛ При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів» (п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, «тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу п.29 рішення ЄСПЛ від 11.10.2010 року у справі «Хайредінова проти України».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя з урахуванням всіх встановлених обставин, приходить до висновку, що до підозрюваного достатньо застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його постійного місця проживання, яке він повідомив суду: АДРЕСА_3 , з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, і вважає, що такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків. Наявність запобіжного заходу у вигляді арешту вже є стримуючим фактором для належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Керуючись ст.ст.132, 177, 178, 179, 183, 184, 194, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання слідчого відхилити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

- не відлучатися за межі Херсонського району Херсонської області без дозволу слідчого, прокурора або суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання, номеру мобільного телефону.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк дії ухвали до 13 лютого 2025 року.

Ухвала слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1