ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/2618/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/374/25 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ст. 336 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000205 від 25.01.2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2024 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, офіційно не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресую: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого статтею 336 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Термін відбуття покарання обчислються з моменту затримання ОСОБА_8 або з моменту прибуття останнього до місць відбуття покарання. Згідно вироку відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та Указу Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», з 24.02.2022 на території України оголошено загальну мобілізацію у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової мобілізаційної готовності Збройних сил України та інших військових формувань.

Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» 735/2023 від 06.11.2023, затвердженого Законом № 3430-IX від 08.11.2023, строк проведення загальної мобілізації продовжено з 16.11.2023 на 90 діб.

08.12.2023 ОСОБА_8 , який відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є військовозобов`язаним під час воєнного стану, отримав повістку для прибуття 12.12.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для відправлення до військової частини № НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані заявитись до військової частини, або збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах.

Так, 12.12.2023, ОСОБА_8 маючи прямий умисел, спрямований на ухилення від мобілізації, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, будучи придатним до військової служби згідно довідки військово-лікарської комісії № 1/2223 від 11.12.2023, без поважних на те причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зазначену дату. Прокурор у кримінальному провадженні та захисник обвинуваченого подали апеляційні скарги. Прокурор до початку апеляційного розгляду відмовився від поданої апеляційної скарги.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, закрити кримінальне провадження, у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримати. У разі відмови у закритті провадження, захисник просить розглянути питання щодо застосування положень статті 69 КК України.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що з урахуванням характеристики обвинуваченого, суд мав можливість призначити менш суворе покарання. Вважає, що суд безпідставно не застосував положення статті 69 КК України та не розглянув можливості застосування статті 75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали свої апеляційні вимоги, просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного. Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно із статті 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. На думку колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги дотримані, висновок щодо винуватості ОСОБА_8 та кваліфікації його дій за статтею 366 КК України є обґрунтованим, зроблений на підставі об`єктивного з`ясування обставин, які підтверджено сукупністю всіх досліджених судом доказів, що є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, посилався на показання допитаних свідків, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; дослідив та надав належну оцінку наступним письмовим доказам: - повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 23.01.2024, згідно якого начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 повідомлено про скоєння громадянином ОСОБА_8 , 1985 року народження, кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України; - акт № 6 від 20.01.2024, складеним представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 ст. лейтенантом ОСОБА_14 , ст. солдатом ОСОБА_9 , солдатом ОСОБА_12 , про те, що ОСОБА_8 , 1985 року народження було доведено вимогу щодо прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 12 грудня 2023 на 07-30 годину, для призову за мобілізацією та повідомлено про кримінальну відповідальність, щодо ухилення від призову за мобілізацією. Громадянин ОСОБА_8 в зазначений час для відправлення до військової частини, а саме 12.12.2023 на 07-30 годину не прибув; - картка обстеження та медичного огляду комісією ВЛК від 08.12.2023, відповідно до якої ОСОБА_8 придатний для проходження військової служби; - поіменний список військовозобов`язаних, відповідно до якого 12.12.2023 ОСОБА_8 для направлення в розпорядження командира НОМЕР_1 не з`явився; - військовий квиток, серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відмітками про те, що 12.12.2023 він призваний до ЗСУ на підставі Указу Президента України від 06.11.2023, присвоєно звання солдат, висновком ВЛК від 08.12.2023 визнаний придатним до військової служби, у період з 06.2004 по 10.2006 проходив альтернативну службу, взято на військовий облік 08.12.2023 та знято з військового обліку 12.12.2023 (через неявку);

- довідка № 1/1278 від 11.12.2023, відповідно до якої солдату ОСОБА_8 , проведено 08.12.2023 медичний огляд ВЛК № 142, на підставі статті 30 графи ІІ придатний до військової служби;

- розписка про необхідність з`явитись 12.12.2023 о 07-30 годині до ІНФОРМАЦІЯ_5 для дислокації у в/ч НОМЕР_1 , в якій ОСОБА_8 поставив особистий підпис 08.12.2023 о 12-56 годині;

- облікова картка до військового квитка на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 ;

- заява ОСОБА_8 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_5 від 09.02.2024, в якій ОСОБА_8 повідомляє, про те, що він здоровий, його визнано придатним для проходження військової служби, відмовляється від проходження військової служби через особисті переконання, не є священнослужителем, ідеологічних та церковних переконань, які забороняють йому проходити службу не має, ознайомлений зі змістом статті 336 КК України, однак свого рішення не змінює;

- заява ОСОБА_8 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 про видачу військового квитка у зв`язку з загальною мобілізацією, з поіменним списком, відповідно до якого 11.12.2023 він отримав військовий квиток серії НОМЕР_2 , та довідкою взамін військового квитка. Захисник стверджує, що вина ОСОБА_8 не доведена судом першої інстанції поза розумним сумнівом. Однак, колегія суддів такі доводи захисника вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 , який є співробітником ІНФОРМАЦІЯ_4 , надав показання про те, що ОСОБА_8 пройшов ВЛК та згідно висновку, з поміткою про середній ступінь міопії, був придатний для проходження військової служби. Хто видавав бойову повістку ОСОБА_17 він не пам`ятає, 12.12.2023 особисто ОСОБА_8 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 він не бачив. Свідок ОСОБА_14 надала показання про те, що ОСОБА_8 вона знає, виписувала йому бойову повістку про прибуття 12.12.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , для відправлення до військової частини № НОМЕР_1 . 12.12.2023 ОСОБА_15 за повісткою до РТЦК не з`явився, на телефоні дзвінки не відповідав, за своєю адресою не перебував. Зазначила, що після неявки за повісткою особи, вона надає пакет документів юристу, а він повідомляє про це відповідні органи. Повідомила, що медичні документи своєї матері, ОСОБА_8 мав можливість здати до канцелярії, але їх вона не бачила. Свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції повідомила, що ОСОБА_8 вона знає, взимку минулого року, його доставили працівники УПП до ІНФОРМАЦІЯ_5, для складання протоколу за статтею 210-1 КУпАП. Після складання протоколу ОСОБА_8 видали направлення на проходження ВЛК, яку він пройшов, згідно висновку придатний для проходження військової служби. Скарг або зауважень до РТЦК ОСОБА_8 ніяких не надавав, лише повідомив, що проходив альтернативну (невійськову службу), та є віруючим. Після проходження ВЛК йому видали бойову повістку, за якою він не з`явився. Зазначила, що особи, які з`являються до РТЦК по бойовій повстці, в черзі не чекають, а їх відразу відводять до кімнати мобілізаційного відділу, де вони чекають командира для дислокації до військової частини. 12.12.2023 вона особисто в ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 не бачила. Наведені показання свідків у сукупності із дослідженими судом першої інстанції доказами підтверджують факт отримання ОСОБА_8 повістки про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 12.12.2023, а також факт його неприбуття 12.12.2023 за отриманою ним повісткою. Обвинувачений у суді першої інстанції стверджував, що 12.12.2023 вранці разом зі своїм братом приходив до ІНФОРМАЦІЯ_4 , приніс довідки щодо інвалідності його матері, виписки з історії хвороби матері та його брата, які підтверджували те, що він є єдиним, хто опікується ними, у зв`язку з чим не може проходити військову службу. Пояснив, що РТЦК було зачинено, але до них вийшла дівчина у військовій формі, якій він віддав медичні довідки, однак до приміщення РТЦК його не пустили, а тому він поїхав додому. Допитаний у суді першої інстанції брат обвинуваченого - ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_8 є його братом. Мешкають вони окремо, він мешкає разом з матір`ю, а де мешкає ОСОБА_16 йому не відомо. Він знає, що його брат пройшов ВЛК за один день, про вручення брату бойової повістки йому нічого не відомо. У грудні 2023 року він разом з братом прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_16 зайшов всередину РТЦК, а він чекав його на вулиці, потім вони звідти пішли. Показання обвинуваченого про те, що він 12.12.2023 приходив до ІНФОРМАЦІЯ_5 , але в приміщення його не пустили, спростовуються показаннями допитаних свідків, які є співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 та які попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань. Крім того, між показаннями обвинуваченого та його брата наявні суперечності, зокрема обвинувачений пояснив суду першої інстанції, що в приміщення РТЦК його не пустили, проте його брат повідомив, що ОСОБА_8 заходив всередину РТЦК. При цьому, свідок ОСОБА_11 точно дати, коли саме приходив разом із братом до РТЦК, не підтвердив. Щодо пояснень обвинуваченого про те, що він 12.12.2023 віддав дівчині у військовій формі медичні довідки, колегія суддів зазначає, що відповідно до показань свідка ОСОБА_14 медичні документи своєї матері, ОСОБА_15 мав можливість здати до канцелярії, але їх вона не бачила. Таким чином, пояснення обвинуваченого про те, що він нібито приходив до ІНФОРМАЦІЯ_4 12.12.2023 за виданою йому повісткою, не знайшли свого підтвердження.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник обвинуваченого звертав увагу на те, що ОСОБА_8 звертався із заявою про вчинення кримінального правопорушення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 , які склали та видали завідомо неправдивий документ - повістка на відправку. Однак, будь-якої інформації про внесення або невнесення відомостей до ЄРДР, проведення відповідної перевірки за заявою про вчинення кримінального правопорушення, захисником колегію суддів не було повідомлено. Відповідно до розписки про необхідність з`явитись 12.12.2023 о 07-30 годині до ІНФОРМАЦІЯ_5 для дислокації у в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повідомлений про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що поставив особистий підпис 08.12.2023 о 12-56 годині. За показанням допитаних свідків, ОСОБА_8 12.12.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, про що складено акт від № 6 від 20.01.2024. Крім того, відповідно до підписаної ОСОБА_8 заяви, останній відмовляється від проходження військової служби через особисті переконання, не є священнослужителем, ідеологічних та церковних переконань, які забороняють йому проходити службу не має, ознайомлений зі змістом статті 336 КК України, однак свого рішення не змінює. Вказане свідчить про свідоме небажання ОСОБА_8 проходити військову службу під час мобілізації, у зв`язку із чим висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 , будучи обізнаним про відсутність будь-яких рішень щодо звільнення його від проходження військової служби, без поважних причин, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 для проходження військової служби у Збройних силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період, чим ухилився від призову за мобілізацією, є обгрунтованими. Перевіряючи вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд в даному випадку діяв з дотриманням вимог статтей 50, 65 КК України та призначив обвинуваченому достатню міру покарання, необхідну для виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Судом першої інстанції обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання на підставі статей 66, 67 КК України не встановлено. ОСОБА_8 не одружений, з середньою освітою, офіційно не працюючий, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, раніше не судимий, є осудним, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває. З урахуванням даних про особу обвинуваченого, його позиції під час судового провадження, судом першої інстанції призначено покарання, яке узгоджується з положеннями статей 50, 65 КК України. Доводи захисника про можливість застосування до обвинуваченого положень статей 69, 75 КК України є безпідставними, оскільки для застосування положень статті 69 КК України необхідно встановити наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яких судом апеляційної інстанції не встановлено. Відповідно до статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за окремі кримінальні правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення. Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що обвинувачений винним себе не визнав, обставин, які б відповідно до статті 66 КК України пом`якшували покарання не встановлено. Судом першої інстанції обгрунтовано враховано, що інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення вчинено в умовах воєнного стану, що становить підвищену суспільну небезпечність, оскільки відмова обвинуваченого від захисту Батьківщини може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим. Крім того, відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави, захист Вітчизни набуває особливого значення. У зв`язку із наведеним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності призначення обвинуваченому саме реального покарання в мінімальних межах, визначених санкцією статті 336 КК України без застосування положень статей 69, 75 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено, у зв`язку із чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2024 року - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: