ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1172/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/886/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 111-2 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 00002447 від 19.07.2022 за частиною 1 статті 111-2 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 03.04.2025 включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу від 03.02.2025 та постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_6 визначити розмір застави.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує, що у клопотанні прокурора не наведено обставин, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України. Обвинувачений раніше не був судимий, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, батьків похилого віку, що вказує на наявність у нього міцних соціальних зв`язків. Ризик, передбачений пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України є лише припущенням. Судом не розглянуто можливості обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Від прокурора ОСОБА_8 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 без участі прокурора, у зв`язку із його зайнятістю в інших судових засіданнях, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 182 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені особливо-тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 111-2 КК України, а саме, у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації та підтримки дій збройних формувань держави-агресора; добровільного збору, підготовки матеріальних ресурсів представникам збройних формувань держави-агресора. Санкція частини 1 статті 111-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. Зі змісту журналу судового засідання від 03.02.2025 вбачається, що суд ставив на обговорення питання щодо можливості завершення перевірки судом доказів. Захисник обвинуваченого вважала неможливим завершити дану стадію судового провадження, просила відкласти судовий розгляд для долучення характеризуючих особу документів. Судом першої інстанції клопотання захисника задоволено та оголошено перерву. Враховуючи, що судовий розгляд ще не завершено, з огляду на зміст пред`явленого обвинувачення, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав вважати недоведеними ризики, які встановлені судом першої інстанції, а доводи захисника щодо міцних соціальних зв`язків обвинуваченого не спростовують їх наявності. Відповідно до пред`явленого обвинувачення дії, інкриміновані ОСОБА_6 вчинялися з метою завдання шкоди Україні, шляхом налагодження співпраці з представниками збройних формувань рф, у зв`язку із чим не виключена можливість обвинуваченого під загрозою можливого покарання переховуватися від суду як на території рф, так і на тимчасово окупованих територіях України, вчинити інші кримінальні правопорушення. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. В даному провадженні суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визначення обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу. Щодо доводів захисника про необхідність визначення застави, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України. Враховуючи обставини пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, тяжкість інкримінованого злочину, запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, висновки суду першої інстанції щодо невизначення розміру застави є мотивованими та узгоджуються з положеннями КПК України. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали. Разом з тим, зважаючи на строк перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, передбачених статтею 28 КПК України, з урахуванням тривалого перебування обвинуваченого під вартою.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2025 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, передбачених статтею 28 КПК України, з урахуванням тривалого перебування обвинуваченого під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: