Справа № 203/7576/24
Провадження № 1-в/0203/40/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро подання начальника відділу № 14 Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонських областях ОСОБА_3 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , для відбування призначеного покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 07.04.2023 року, -

ВСТАНОВИВ

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищевказане подання органу пробації.

Вказане подання обґрунтовано тим, що на обліку відділу №14 філії Державної установи «Центр пробації» Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонських областях перебуває ОСОБА_4 , засуджений вироком Селидівського міського суду Донецької області від 07.04.2023 року.

09.05.2023 року вказаний вирок набрав законної сили та 29.05.2023 року приянтий до виконання відділом № 14 філії Державної установи «Центр пробації» Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонських областях.

13.06.2023 року із засудженим ОСОБА_4 у зв`язку з виникненням об`єктивних обставин під час дії воєнного стану які загрожують життю та здоров`ю, а саме: евакуацією відділу пробації № 14 з території Курахівської громади як території можливих бойових дій, за номером мобільного телефону НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 була проведена телефонна бесіда. Під час бесіди роз?яснені порядок та умови відбування покарання з випробуванням, здійснення нагляду, обов?язки, покладені на нього судом на підставі статті 76 КК України, відповідальність за їх невиконання, права та обов?язки засудженої особи, вимоги частини 3 статті 164 та статті 166 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України), про що ним, заповнена підписка.

На підставі статті 76 КК України, 13.06.2023р. провідним інспектором відділу № 14 винесена постанова про встановлення днів явки на реєстрацію, а саме перший та другий понеділок кожного місяця, два рази на місяць з 08-00 годин до 17-00 годин.

04.11.2024 року у встановлений день реєстрації перший понеділок листопада місяця 2024 року, провідним інспектором відділу №14 був здійснений телефонний дзвінок на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , який належить засудженому ОСОБА_4 телефонний зв?язок був відсутній. Останнє місце проживання ОСОБА_4 було за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 віл 22.12.2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», територія міста Гірник, з 06.09.2024 року відноситься до територій на яких ведуться активні бойові дії.

Для встановлення місцезнаходження громадянина ОСОБА_4 1983р.н., були спрямовані запити до відповідного органу управління державної реєстрації актів цивільного стану, Міністерства соціальної політики України. закладів охорони здоров?я за місцем проживання засудженої особи, територіального центру комплектування та соціальної підтримки, територіального органу Національної поліції України за місцем проживання засудженого, до органу місцевого самоврядування, до Державної прикордонної служби та Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи.

В період з 04.11.2024 року по 09.12.2024 року на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 провідним інспектором відділу пробації № 14 здійснювались телефонні дзвінки, зв`язок з абонентом відсутній.

Засуджений ОСОБА_4 , прокурор, представник органу пробації в судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не надали, заяв про відкладення слухання справи до суду не надходило.

Зважаючи на вказане, суд вважає, що неявка вищевказаних осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, у відповідності до положень ч. 5 ст. 539 КПК України, не перешкоджає розгляду подання.

Ураховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про можливість розгляду подання органу пробації за наявними матеріалами.

Дослідивши подання органу пробації та матеріали додані в його обґрунтування, судом встановлено наступне.

Так, вироком Селидівського міського суду Донецької області від 07.04.2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та засудженого до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно з ст. 5 КВК України одним із головних принципів кримінально-виконавчого законодавства, виконання і відбування покарань є диференціація та індивідуалізація виконання покарань, раціональне застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом.

Безумовною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням є встановлення умислу засудженого на ухилення від відбування покарання з випробуванням та контролю за його поведінкою, а також інші обставини, які свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Частиною першою статті 166 КВК України встановлено, що якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України "Про пробацію", а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

При вирішенні питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробовуванням суд зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Суд зазначає, що перебування засудженого у розшуку з підстав його відсутності за місцем мешкання та роботи ще не доводить факту ухилення останнього від відбування призначеного судом покарання, що також відповідає правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ у справі №5-324кс15 від 24.12.2015, оскільки лише вирок суду, що набав законної сили, може доводити факт ухилення засудженого від призначеного судом покарання.

Згідно ч. 6 статті 166 КВК України у разі відмови судом у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням повторне направлення до суду такого подання здійснюється після застосування до засудженого повторного письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Приписами глави 3 розділу IХ Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 №272/5 встановлено, що у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, встановлених КВК України, Законом України «Про пробацію», а також покладених на нього судом, або систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження, зазначене в пункті 8 глави 2 розділу IV цього Порядку.

У разі якщо звільнений з випробуванням продовжує не виконувати обов`язки або вчиняє адміністративні правопорушення після застосування до звільненого з випробуванням письмового попередження, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду клопотання про скасування звільнення від відбування покарання і направлення звільненого з випробуванням для відбування призначеного покарання.

В ч. 2 статті 78 КК України зазначено, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно ч. 3 ст. 166 КВК України систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Однак, зазначених в ст. 166 КВК України, ст. 78 КК України обставин, у судовому засіданні встановлено не було, оскільки неявка засудженого на виклик уповноваженого органу з питань пробації не свідчить про злісне небажання засудженого ставати на шлях виправлення, інших же належних та допустимих доказів, які б даний факт спростовували, суду не надано.

За таких обставин, суд вважає, що матеріали подання не містять достатніх відомостей щодо злісного ухилення від виконання покладених судом обов`язків та не можуть розцінюватися як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування покарання, недоведені, а тому, у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 75, 78 КК України, ст. 166 КВК України ст. ст. 537-539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання начальника відділу № 14 Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонських областях ОСОБА_3 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для відбування призначеного покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 07.04.2023 року, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1