ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/356/25
Провадження №1-кс/477/329/25
УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги

31 березня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

скаржника адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000205 від 27 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2025 року до слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області на дійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на повідомлення про підозру, у якій просив скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 30 грудня 2024 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 296 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000205 від 27 грудня 2024 року.

В обґрунтування скарги вказує, що в межах кримінального провадження №0000205 від 27 грудня 2024 року, досудове розслідування якого здійснюється СВ ВП №4 Миколаївського РУП Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, 30 грудня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 296 КК України.

Скаржник вважає, що в органу досудового розслідування були відсутні підстави для висновку про наявність доказів причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 296 КК України. На переконання ОСОБА_3 повідомлення про підозру є необґрунтованим, неконкретним та не містить чітко зафіксованих фактичних обставин події.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 повністю підтримав подану скаргу та просив її задовольнити посилаючись на обставини, викладені у скарзі.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на її необґрунтованість та надуманість.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши матеріали судової справи, слідчий суддя встановив наступне.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

В провадженні слідчого відділу ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000205 від 27 грудня 2024 року за правовою кваліфікацією, передбаченою частиною четвертою статті 296 КК України за фактом вчинення хуліганських дій шляхом підриву гранати 27 грудня 2024 року в с. Коблеве Миколаївського району Миколаївської області.

У вказаному кримінальному провадженні 30 грудня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 296 КК України.

Постановою керівника Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_6 від 24 лютого 2025 року строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні був продовжений до 28 березня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді від 25 березня 2025 року строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовженийдо чотирьох місяців, тобто до 28 квітня 2025 року включно.

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_5 27 грудня 2024 року близько 16.50 години, перебуваючи біля домоволодіння ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом та особливою зухвалістю з хуліганських мотивів та з метою грубого порушення громадського порядку, демонструючи явну неповагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві кинув у двір ОСОБА_7 вибуховий пристрій оснащений підривачем типу УЗРГМ, від чого стався вибух, чим було порушено спокій громадян та пошкоджено стіну будинку.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України.

Зокрема, порядок повідомлення про підозру передбачено приписами статті 278 КПК України, а випадки повідомлення про підозру та зміст повідомлення про підозру унормовані приписами статей 276 та 277 КПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №536/2475/14-к, провадження №13-34кс19, системно аналізуючи норми глави 22 КПК України дійшла висновку що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі можна умовно поділити на такі етапи:

1) етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з частиною першою статті 276 КПК України, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення. На цьому етапі відбувається формування волевиявлення уповноваженої посадової особи (слідчого або прокурора) про необхідність здійснення повідомлення про підозру. Потрібно також зауважити, що законодавство передбачає можливість (у разі необхідності) зміни волевиявлення щодо здійснення повідомлення про підозру у формі зміни раніше повідомленої або ж повідомлення нової підозри в порядку, визначеному статтею 279 КПК України;

2) етап об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених статтею 277 КПК України, та його підписання;

3) етап доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі статтею 278 КПК України. На цьому етапі відбувається також повідомлення прав підозрюваному, а в разі якщо підозрюваний висловить відповідне прохання, то йому зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав (частина третя статті 276 КПК України).

Отже, дотримання встановленої правової процедури повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, забезпечувати відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Порушення порядку повідомлення про підозру призводить до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у статті 2 КПК України, що полягають в охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення того, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить конкретного переліку підстав для скасування повідомлення про підозру.

Однак, з усталеної судової практики, яка сформована з урахуванням системного тлумачення глави 22 КПК України, вбачається можливість виокремлення таких підстав для скасування повідомлення про підозру, зокрема:

неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру;

порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру;

необґрунтованість підозри.

Як зазначено вище, в межах цього кримінального провадження 30 грудня 2024 року слідчим у кримінальному провадженні ОСОБА_8 складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 296 КК України, а саме у хуліганстві, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненого із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Повідомлення про підозру складено 30 грудня 2024 року старшим слідчим СВ ВП №8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 , погоджено начальником Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 і вручено цього ж дня цим слідчим.

Ураховуючи таке, слідчий суддя дійшов висновку, що складення і вручення повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 296 КК України вчинено належним суб`єктом.

Будь-яких істотних порушень процесуального порядку вручення повідомлення про підозру слідчим суддею не встановлено.

Щодо тверджень скаржника про необґрунтованість підозри, слідчий суддя зазначає наступне.

Повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 30 грудня 2024 року містить, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа.

Зі змісту повідомлення про підозру слідує, що в ньому логічно та послідовно викладені фактичні обставини можливого вчинення кримінального правопорушення.

Наявні матеріали кримінального провадження не спростовують того факту, що мали місце події, про які зазначено в повідомленні про підозру ОСОБА_5 від 30 грудня 2024 року.

Зібрані у кримінальному провадженні докази переконують слідчого суддю в тому, що в своїй сукупності та взаємозв`язку вони відповідають тому мінімальному рівню стандарту «достатніх підстав (доказів)», що закріплений в пункті 3 частини першої статті 276 КПК України та давали стороні обвинувачення підстави для підозри ОСОБА_5 у хуліганстві, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненого із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто за частиною четвертою статті 296 КК України.

На думку слідчого судді, зазначені в повідомленні про підозру обставини, які на цій стадії досудового розслідування переконують в обґрунтованості підозри, будуть предметом перевірки судом у сукупності з усіма зібраними по справі доказами під час судового розгляду кримінального провадження.

Слідчим суддею наголошується, що розглядаючи скаргу на повідомлення про підозру не оцінюються докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішуються ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу кримінального правопорушення вирішуються виключно за результатами розгляду кримінального провадження по суті, який може закінчуватися ухваленням вироку та не підлягають вирішенню на стадії досудового розслідування.

До цього ж, кримінальний процесуальний закон не обмежує сторону обвинувачення у праві, передбаченому приписами статті 338, 340 КПК України.

Зокрема, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа або взагалі якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що пред`явлене особі обвинувачення не підтверджується, він повинен відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Так само й суд, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже, висновок про те, чи мають дії ОСОБА_5 , в яких він підозрюється склад кримінального правопорушення і чи вірно такі дії кваліфіковані, в тому числі за частиною четвертою статті 296 КК України, не може бути зробленим слідчим суддею на стадії досудового розслідування, оскільки указані питання перебувають поза межами тих питань, які вирішуються слідчим суддею в порядку судового контролю на цій стадії кримінального провадження.

Відповідно до рішень ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Такої ж послідовної позиції дотримується ЄСПЛ й в рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», в якому Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, ступінь необхідності надання детальної відповіді на кожен аргумент сторін кримінального провадження повинен визначатися слідчим суддею з урахуванням конкретних обставин справи.

Слідчий суддя зауважує, що на викладені в скарзі аргументи, які визнані слідчим суддею вагомими, надані вмотивовані відповіді з урахуванням конкретних обставин справи.

Інші обставини, на які посилається захисник у скарзі, також не спростовують обставини, встановлені під час досудового розслідування, та відносяться до питань, які є предметом судового розгляду, а не судового контролю на стадії досудового розслідування суддею повноважним на розгляд справ з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні в порядку, передбаченому процесуальним законом (тобто слідчим суддею).

Ураховуючи викладене, у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , яка подана в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000620 від 08 листопада 2023 року необхідно відмовити.

Керуючись статтями 303, 304, 306, 307 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000205 від 27 грудня 2024 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_9