Справа № 299/1637/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4

учасників судового розгляду: ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/685/22 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.125, ч.1 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2022 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні у кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України - у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В порядку ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання, а саме з 25 січня 2022 року.

Обраний відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Речові докази:

- дитячі штани сірого кольору зі слідами бурого кольору, чоловічі ботінки сірого кольору зі слідами бурого кольору, чоловічі кросівки чорного кольору марки «Nike» зі слідами бурого кольору, змив із стіни та підлоги бурого кольору, виріз частини килима зі слідами бурого кольору, 3 змиви з рук трупа ОСОБА_9 , чоловічу сіро - в`язану куртку зі слідами речовини бурого кольору, куртку червоного кольору «Reima» зі слідами бурого кольору, штани синього кольору зі слідами бурого кольору, кросівки чорного кольору з маркуванням «Adidas», які поміщені в кімнату зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУ НП України в Закарпатській області (а.п. 69) після набрання вироком законної сили вирішено знищити.

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_8 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 , які поміщені в кімнату зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУ НП України в Закарпатській області (а.п. 69) вирішено залишити в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУ НП України в Закарпатській області, а після відбуття ОСОБА_8 покарання за цим вироком вирішено повернути ОСОБА_8 .

Згідно з вироком, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

24 січня 2022 року близько 20 години, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , затіяв сварку зі своїми гостями - ОСОБА_10 та її чоловіком ОСОБА_9 , яких він запросив додому, щоб разом розпивати спиртні напої і які перебували у нього у гостях протягом 2 - 3 годин і вирішили піти додому, оскільки їх вдома очікували неповнолітні діти. Не погодившись із рішенням ОСОБА_10 та її чоловіком ОСОБА_9 , останній зачинив ворота на території дворогосподарства та заштовхав останніх до коридорного приміщення будинку, де в ході сварки схопив ОСОБА_9 за верхній одяг, повалив його на підлогу та діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння смерті ОСОБА_9 , почав наносити удари стиснутими у кулак руками в область обличчя потерпілого ОСОБА_9 , який лежав у безпорадному стані на підлозі, після чого продовжив наносити удари взутими ногами в область голови ОСОБА_9 , внаслідок чого ОСОБА_9 помер.

Згідно висновку судово-медичного експерта №20/в від 04.03.2022, проведеною судово-медичною експертизою трупа громадянина ОСОБА_9 встановлено наявність тілесних ушкоджень:

а) в ділянці голови: рана на шкірних покривах лівої лобно-скроневої ділянки голови, синці повік правого ока, скроневої ділянки та щоки, повік лівого ока, щоки, лівої та правої вушних раковин, в ділянці проекції кута нижньої щелепи справа, переносиці, лобної ділянки; поперечний перелом кісток носа; садна нижнього повіка правого ока, лівої щоки, підборіддя зліва, верхньої губи зліва; крововилив в м`які покрови голови в ділянці склепіння черепу, крововиливи під м`які мозкові оболонки правої та лівої лобних долей, скроневих долей, в ділянці полюса правої потиличної долі, правої та лівої долей мозочка, крововиливу в тканину головного мозку в ділянці правої лобної долі;

б) в ділянці тулубу та кінцівок: синці передньої поверхні грудної клітини справа, правого ліктьового суглобу, передпліччя та кисті, лівого кульшового суглобу та стегна, лівого та правого колінних суглобів, правого передпліччя, бокової поверхні грудної клітини зліва; садна тильної поверхні правого променево - зап`ясного суглобу, лівого передпліччя; переломи ребер: справа 2-6 по середньо-ключичній лінії, зліва - 2-7 по середньо-ключичній лінії; поперечний перелом грудини на рівні прикріплення 3-х ребер.

Ушкодження у вигляді синців, рани та перелому кісток носа виникли від дії тупого (тупих) твердого (твердих) предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею по ударному механізму дії з напрямком дії сили перпендикулярно до ушкоджень. Ушкодження у вигляді саден виникли від дії тупого (тупих) твердого (твердих) предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею по механізму дії сили під кутом. Перелом грудини виник як наслідок дії сили перпендикулярно до місця розташування ушкодження в передньо-задньому напрямку. Переломи ребер виникли від деформації грудної клітини в передньо-задньому напрямку з напрямком дії сили спереду назад. Ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми, з крововиливами під оболонки та тканину головного мозку виникли від дії множинних контактів з тупим (тупими) твердим (твердими) предметом (предметами) в ділянці голови, а саме обличчя та ділянок склепіння черепа.

Всі, вказані вище тілесні ушкодження прижиттєві, виникли майже в один і той же час до настання смерті, або в швидкій послідовності від ударної дії тупого (тупих) твердого (твердих) предмету (предметів), індивідуальних особливостей якого (яких) в тілесних ушкодженнях не відобразилося, могли виникнути як від ударів обутою (обутими) ногою (ногами), так і від ударів кулаками рук сторонньої (сторонніх) особи (осіб), за своїм характером вкладаються в дату вчинення кримінального правопорушення.

Тілесне ушкодження у вигляді перелому кісток носа та рани - це ушкодження, що спричиняють розлад здоров`я тривалістю більше два, але не більше 21 дня і за цією ознакою, у відповідності з пунктом 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» їх слід кваліфікувати як ЛЕГКІ ТІЛЕСНІ УШКОДЖЕННЯ, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті громадянина ОСОБА_9 не перебувають.

Тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер - це ушкодження, що спричиняють розлад здоров`я тривалістю більше 21 дня і за цією ознакою, згідно пункту 2.2.1/в «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» їх слід кваліфікувати як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті громадянина ОСОБА_9 не перебувають.

Тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки та тканину головного мозку є небезпечними для життя у момент їх спричинення, і за цією ознакою, згідно п.2.1.1/а «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті громадянина ОСОБА_9 .

Смерть громадянина ОСОБА_9 настала в результаті закритої внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалася крововиливами під оболонки та тканину головного мозку та підтверджується наявністю крововиливів в м`які покрови голови в ділянці склепіння черепу, крововиливи під м`які мозкові оболонки правої та лівої лобних долей, скроневих долей, в ділянці полюса правої потиличної долі, правої та лівої долей мозочка, крововиливу в тканину головного мозку в ділянці правої лобної долі, набряку тканини головного мозку та даними судово-гістологічної експертизи (в лівих тім`яній, скроневій та скронево-тімяній долях дискомплектація та гостре ураження нейроцитів, гіперемія судин та набряк речовини мозку; в коркових та підкоркових відділах мозку ішемічні зміни нейроцитів, крапкові петехіальні крововиливи, криброзність нейропіля, правій лобній лівій лобній долях набряк речовини головного мозку; виражені дистрофічні зміни нейроцитів стовбурі мозку; різко виражений периваскулярний перицелюлярний набряк утворенням мікроміст; множинні крапкові петехіальні крововиливи).

Дії ОСОБА_8 досудовим розслідуванням кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Крім цього, 24 січня 2022 року близько 20 години, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , затіяв сварку зі своїми гостями - ОСОБА_10 та її чоловіком ОСОБА_9 , яких він запросив додому, щоб разом розпивати спиртні напої і які перебували у нього у гостях протягом 2 - 3 годин і вирішили піти додому, оскільки їх вдома очікували неповнолітні діти. Не погодившись із рішенням ОСОБА_10 та її чоловіком ОСОБА_9 , останній зачинив ворота на території дворогосподарства та заштовхав останніх до коридорного приміщення будинку, де в ході сварки схопив ОСОБА_9 за верхній одяг, повалив його на підлогу та діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння смерті ОСОБА_9 , почав наносити удари стиснутими у кулак руками в область обличчя потерпілого ОСОБА_9 , який лежав у безпорадному стані на підлозі. З метою припинення спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , його дружина ОСОБА_10 намагалася відтягнути ОСОБА_8 , на що останній схопив лівою рукою ОСОБА_10 за волосся в області тім`яної ділянки голови та почав наносити ОСОБА_10 удари стиснутою в кулак правою рукою в область обличчя, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді дрібно - крапчастого крововиливу на шкірних покривах тім`яної ділянки волосистої частини голови, синця на шкірних покривах правої параорбітальної ділянки, садни на шкірних покривах підборіддя по центру, що підтверджується висновком судово-медичного експерта № 20 від 02.02.2022 і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного терміну розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_8 досудовим розслідуванням кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Також, 24 січня 2022 року близько 21 години, ОСОБА_8 , маючи на меті умисел спрямований на відкрите заволодіння чужого майна, перебуваючи у вітальній кімнаті за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , підійшов до своєї бабусі ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , всупереч волі останньої, вихопив у неї з рук грошові кошти у сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) доларів США, що відповідно курсу валют Національного банку України становить 99 113,35 гривень, і з викраденим грошима зник з місця вчинення кримінального правопорушення, чим саме спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальних збитків на вищевказану суму.

Дії ОСОБА_8 досудовим розслідуванням кваліфіковано за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок повністю та направити справу на новий судовий розгляд до іншого суду Закарпатської області, оскільки вважає, що оскаржений вирок є незаконним, необґрунтованим та не відповідає законодавству України та практиці ЄСПЛ.

У доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 посилається на обґрунтування аналогічні в апеляційній скарзі, крім того просить суд об`єктивно перевірити та дослідити диск технічного запису судового засідання та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілих, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.115, ч. 1 ст.125, ч. 1 ст. 186 КК України, виклавши їх у вироку.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно прийшов до висновку про доведеність його у вчиненні кримінальних правопорушень, а обвинувачення ґрунтується на недопустимих доказах, є необґрунтованим.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, його винуватість повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було безпосередньо досліджено шляхом допиту свідків, потерпілих оголошення документів, яким надано оцінку за критеріями, визначеними ч. 1 ст. 94 КПК України.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.115, ч. 1 ст.125, ч. 1 ст. 186 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілих, свідків та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин суд першої інстанції обґрунтував:

Потерпіла ОСОБА_11 у суді першої інстанції є бабуся обвинуваченого ОСОБА_8 , суду показала, що ввечері 24 січня 2022 року до її онука ОСОБА_8 , який проживає разом з нею за адресою АДРЕСА_1 , прийшов ОСОБА_12 та його співмешканка ОСОБА_13 . Вони стали вживати горілку, а її попросили вийти з кімнати. Через якийсь час вона почула крики і зайшовши до них побачила ОСОБА_14 , який лежав на підлозі без свідомості з кривавим обличчям. Вона попросила ОСОБА_15 , щоб підняв ОСОБА_16 , однак той був без свідомості і не приходив до тями. ОСОБА_17 допомагала ОСОБА_18 підвестися, але він не вставав. Тоді ОСОБА_15 з ОСОБА_17 потягли ОСОБА_16 в коридорне приміщення та залишили лежати на спині. Коли ОСОБА_15 побачив, що ОСОБА_19 мертвий, почав шукати документи і погрожуючи фізичною розправою став вимагати від неї гроші. Вона злякалася за своє життя і віддала обвинуваченому грошові кошти, оскільки незадовго до цього, у грудні він завдав їй тілесних ушкоджень - зламав руку. Забравши документи та відібравши від неї гроші ОСОБА_15 вийшов з будинку. ОСОБА_17 сиділа в кімнаті до ранку, після чого вона, потерпіла, попросила її піти і повідомити поліцію про те, що трапилося.

Потерпіла ОСОБА_10 суду показала, що 24.01.2022 обвинувачений ОСОБА_20 покликав її та її цивільного чоловіка ОСОБА_21 до себе в гості. Чоловік сказав, що краще погодитися і вони прийшли до нього додому. Там вже був візуально знайомий їй громадянин на ім`я ОСОБА_22 , з яким ОСОБА_15 вже розпивав горілку. Вони три рази випили і з чоловіком вирішили йти додому, але ОСОБА_20 їх не відпускав. Почався конфлікт, ОСОБА_15 вийшов разом з її чоловіком ОСОБА_23 у коридорне приміщення де став наносити чоловіку удари: наносив множинні удари кулаками рук по обличчю, а коли повалив його на підлогу, став наносити йому удари в область голови, тулуба. ОСОБА_19 втратив свідомість, але ОСОБА_24 не зупинявся і завдавав ОСОБА_18 удари взутими ногами по голові та по різних частинах тіла. Це тривало близько пів години. Вона намагалася відтягнути обвинуваченого від чоловіка, але він схопив її за волосся та вдарив по обличчю. До цього він постійно їм погрожував. Чоловік лежав на підлозі, був у крові, з ротової порожнини потекла слюна. Коли в кімнату зайшла бабуся обвинуваченого він сказав, що хай говорить всім, що ОСОБА_19 впав зі сходів. Потім ОСОБА_20 сказав, що йде покурити і зник. У неї не було мобільного телефону і вона не змогла викликати швидку. Вона залишилася в будинку з бабусею обвинуваченого, оскільки боялася за своє життя.

Також в судовому засіданні було допитано потерпілу ОСОБА_25 , яка суду показала, що вона являється рідною сестрою померлого ОСОБА_14 та рідною сестрою дружини обвинуваченого - ОСОБА_26 . Оскільки обвинувачений вчиняв домашнє насильство над своєю дружиною, вона змушена була разом з дітьми переїхати проживати до батьків. Самої події вона не бачила. Про те, що ОСОБА_20 вбив її брата дізналася від своєї матері.

Допитаний свідок ОСОБА_27 суду показав, що 24.01.2022 знаходився вдома у обвинуваченого ОСОБА_8 , де випивали горілку. До ОСОБА_15 прийшов потерпілий ОСОБА_12 з своєю жінкою ОСОБА_17 . Разом з ними випивали, грали в карти. Між ОСОБА_28 та потерпілим почалась словесна перепалка і ОСОБА_15 вдарив потерпілого ОСОБА_16 по голові. ОСОБА_19 впав з стільця, а ОСОБА_24 продовжував бити його руками в область голови. Потерпілий захищався, але удари обвинуваченого були сильними. ОСОБА_20 наніс ОСОБА_18 удар і ногою. Потім вони припинили бійку і він, свідок , пішов додому. Коли залишав їх ОСОБА_19 був ще живий.

Свідок ОСОБА_29 , дружина обвинуваченого та рідна сестра померлого ОСОБА_9 , суду показала, що при подіях які трапилися вона присутня не була. Чоловік бив її, вживав алкогольні напої, сварився, тому вона пішла проживати до своїх батьків. Наступного дня був дзвінок і повідомили, що брат ОСОБА_19 помер. Чоловік їй телефонував коли на місці події була поліція, але не зізнався про вчинене. Коли вона прийшла на місце події, побачила ОСОБА_16 , який лежав на підлозі. Сказали, що він мертвий. Бабуся обвинуваченого ОСОБА_30 їй розповіла, що обвинувачений вбив її брата.

Крім показів потерпілих та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_8 стверджується також сукупністю зібраних по справі та досліджених у судовому засіданні доказів, а саме:

- повідомленням ОСОБА_31 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення (а.п. 6);

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення від 01.02.2022 (а.п.11);

- повідомленням ОСОБА_11 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення (а.п. 16);

- заявою ОСОБА_31 про вчинене відносно неї кримінальне правопорушення від 03.02.2022 (а.п. 21);

- рапортом дізнавача відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про отримання заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.01.2022 (а.п. 32-35);

- констатуючою довідкою лікаря ШМД від 25.01.2022 (а.п. 36);

- протоколом огляду місця події від 25.01.2022 та фототаблицею до протоколу, згідно яких, посеред коридорного приміщення житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , на підлозі виявлено труп ОСОБА_9 , в ході безпосереднього огляду якого встановлено, що труп знаходиться лежачи на спині, обернений головою до вхідних дверей. Одягнений на трупі в`язаний светр коричневого кольору по всій поверхні забруднений плямами бурого кольору, схожими на кров. Права верхня кінцівка напів зігнута у ліктьовому суглобі, долонна та тильна поверхні правої кисті забруднені присохлою плямою схожою на кров, ліва верхня кінцівка на підлозі витягнута паралельно трупу, кисть якої з внутрішньої тильної поверхні забруднена рідиною бурого кольору схожою на кров. При перевертанні голови встановлено на шкірних покривах лівої тім`яної ділянки голови ближче до хвоста брови та зовнішнього кута ока рану веретоподібної форми з якої виділяється рідка кров. Шкірні покриви обличчя та волосиста частина голови рясно забруднені рідиною червоного кольору схожою на кров. На шкірних покривах параорбітальних ділянок синці багряно -синюшного кольору. Обидві верхні повіки набрякли. Верхня губа набрякла. При помацуванні кісток обличчя, черепа, грудної клітки, верхніх та нижніх кінцівок, тазу та хребра патологічної рухомості не відмічається (а.п. 38-66);

- протоколом проведення слідчого експерименту з ОСОБА_10 від 25.01.2022 ( а.п. 110-112);

- висновком експерта № 20/в від 04.03.2022, згідно якого, проведеною судово-медичною експертизою трупа громадянина ОСОБА_9 встановлено наявність наступних тілесних ушкоджень: а) в ділянці голови: рана на шкірних покривах лівої лобно-скроневої ділянки голови, синці повік правого ока, скроневої ділянки та щоки, повік лівого ока, щоки, лівої та правої вушних раковин, в ділянці проекції кута нижньої щелепи справа, переносиці, лобної ділянки; поперечний перелом кісток носа; садна нижнього повіка правого ока, лівої щоки, підборіддя зліва, верхньої губи зліва; крововилив в м`які покрови голови в ділянці склепіння черепу, крововиливи під м`які мозкові оболонки правої та лівої лобних долей, скроневих долей, в ділянці полюса правої потиличної долі, правої та лівої долей мозочка, крововиливу в тканину головного мозку в ділянці правої лобної долі; б) в ділянці тулубу та кінцівок: синці передньої поверхні грудної клітини справа, правого ліктьового суглобу, передпліччя та кисті, лівого кульшового суглобу та стегна, лівого та правого колінних суглобів, правого передпліччя, бокової поверхні грудної клітини зліва; садна тильної поверхні правого променево - зап`ясного суглобу, лівого передпліччя; переломи ребер: справа 2-6 по середньо-ключичній лінії, зліва - 2-7 по середньо-ключичній лінії; поперечний перелом грудини на рівні прикріплення 3-х ребер. Ушкодження у вигляді синців, рани та перелому кісток носа виникли від дії тупого (тупих) твердого (твердих) предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею по ударному механізму дії з напрямком дії сили перпендикулярно до ушкоджень. Ушкодження у вигляді саден виникли від дії тупого (тупих) твердого (твердих) предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею по механізму дії сили під кутом. Перелом грудини виник як наслідок дії сили перпендикулярно до місця розташування ушкодження в передньо-задньому напрямку. Переломи ребер виникли від деформації грудної клітини в передньо-задньому напрямку з напрямком дії сили спереду назад. Ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми, з крововиливами під оболонки та тканину головного мозку виникли від дії множинних контактів з тупим (тупими) твердим (твердими) предметом (предметами) в ділянці голови, а саме обличчя та ділянок склепіння черепа. Всі, вказані вище тілесні ушкодження прижиттєві, виникли майже в один і той же час до настання смерті, або в швидкій послідовності від ударної дії тупого (тупих) твердого (твердих) предмету (предметів), індивідуальних особливостей якого (яких) в тілесних ушкодженнях не відобразилося, могли виникнути як від ударів обутою (обутими) ногою (ногами), так і від ударів кулаками рук сторонньої (сторонніх) особи (осіб), за своїм характером вкладаються в час пригоди 24.01.2022. Тілесне ушкодження у вигляді перелому кісток носа та рани - це ушкодження, що спричиняють розлад здоров`я тривалістю більше два, але не більше 21 дня і за цією ознакою, у відповідності з пунктом 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» їх слід кваліфікувати як ЛЕГКІ ТІЛЕСНІ УШКОДЖЕННЯ, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті громадянина ОСОБА_9 не перебувають. Тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер - це ушкодження, що спричиняють розлад здоров`я тривалістю більше 21 дня і за цією ознакою, згідно пункту 2.2.1/в «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» їх слід кваліфікувати як тілесні ушкодження СЕРЕДНЬОГО СТУПЕНЯ ТЯЖКОСТІ та в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті громадянина ОСОБА_9 не перебувають. Тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки та тканину головного мозку є небезпечними для життя у момент їх спричинення, і за цією ознакою, згідно п.2.1.1/а «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відносяться до ТЯЖКИХ ТІЛЕСНИХ УШКОДЖЕНЬ та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті громадянина ОСОБА_9 . Смерть громадянина ОСОБА_9 настала в результаті закритої внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалася крововиливами під оболонки та тканину головного мозку та підтверджується наявністю крововиливів в м`які покрови голови в ділянці склепіння черепу, крововиливи під м`які мозкові оболонки правої та лівої лобних долей, скроневих долей, в ділянці полюса правої потиличної долі, правої та лівої долей мозочка, крововиливу в тканину головного мозку в ділянці правої лобної долі, набряку тканини головного мозку та даними судово-гістологічної експертизи (в лівих тім`яній, скроневій та скронево-тімяній долях дискомплектація та гостре ураження нейроцитів, гіперемія судин та набряк речовини мозку; в коркових та підкоркових відділах мозку ішемічні зміни нейроцитів, крапкові петехіальні крововиливи, криброзність нейропіля, правій лобній лівій лобній долях набряк речовини головного мозку; виражені дистрофічні зміни нейроцитів стовбурі мозку; різко виражений периваскулярний перицелюлярний набряк утворенням мікроміст; множинні крапкові петехіальні крововиливи) ( а.п. 164-169);

- висновком експерта № 20 від 02.02.2022, згідно якого, проведенням судово-медичного обстеження (31.01.2022) в громадянки ОСОБА_10 встановлено наявність об`єктивно підтверджених тілесних ушкоджень у вигляді дрібно - крапчастих крововиливів на шкірних покривах тім`яної ділянки волосистої частини голови, що є наслідком відриву клаптя волосся при прикладанні діючої сили до волосся, яке росте в цій області і могли утворитися при намотуванні волосся на пальці рук з подальшим їх рухом убік від голови; синця на шкірних покривах правої параорбітальної ділянки, яке виникло внаслідок короткочасної дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею під прямим або близьким до прямого кутом, де місцем прикладання сили являлося місце розташування ушкодження; садна на шкірних покривах підборіддя по центру, яке виникло внаслідок короткочасної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею під механізму дії сили під кутом, де місцем прикладання сили являлося місце розташування ушкодження. За своїм характером всі, вказані вище, тілесні ушкодження вкладаються в час пригоди, що мала місце 24.01.2022 року та могли виникнути при обставинах, вказаних потерпілою, а в момент спричинення ушкодження взаєморозташування потерпілої та нападника, могло бути будь-яким, при якому ділянки тіла з ушкодженнями на тілі ОСОБА_10 були доступні для здійснення травмуючих впливів. Тілесні ушкодження у вигляді крововиливів, синців та саден мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як 6 днів і за цією ознакою, у відповідності з пунктом 2.3.5. "Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відносяться до ЛЕГКИХ ТІЛЕСНИХ УШКОДЖЕНЬ, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності (а.п. 172-174).

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих доказів та показань потерпілих, свідків. Вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині.

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними та допустимими для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115, ч. 1 ст.125, ч. 1 ст. 186 КК України, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Щодо застосування незаконних методів слідства та побиття.

Повідомлення ОСОБА_8 про те, що під час допиту йому було завдано ударів працівниками поліції перевірено у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000053 від 14.04.2022, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Постановою від 26.10.2022 кримінальне провадження закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Щодо доводів ОСОБА_8 щодо підозри, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У даному провадженні слідчим було дотримано вимоги ст. 277 КПК України щодо змісту повідомлення про підозру, а також дотримано вимоги ст.ст. 276-278 КПК України щодо порядку повідомлення про підозру.

Факт відмови ОСОБА_8 від отримання письмового повідомлення про підозру зафіксовано у порядку, передбаченому ст. 136 КПК України.

Таким чином, орган досудового розслідування вжив достатніх заходів для вручення повідомлення про підозру, більше того, така підозра не оскаржена на стадії досудового розслідування.

Щодо доводів апелянта відносно допиту свідка ОСОБА_32 .

Згідно з частиною 1 статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до положень частини 3 статті 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Пункт 1 ч. 1 ст. 410 КПК України визначає, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема у разі, якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Як вбачається зі змісту вироку прокурор заявив клопотання про недоцільність допиту свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , які не були очевидцями вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, а отже не є носіями інформації щодо обставин, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, а тому сторона обвинувачення від їх допиту відмовилась.

Вказане рішення не перешкодило суду першої інстанції всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку діям ОСОБА_8 .

Щодо виклику для допиту експерта.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Зміст оцінки цього джерела доказів полягає у визначенні його допустимості для використання у кримінальному провадженні, а також повноти і достовірності викладених у ньому відомостей.

Статтею 356 КПК України передбачено, що за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку. Тобто відповідно до зазначеної норми суд може викликати експерта до суду для допиту з приводу роз`яснень (уточнення та доповнення) висновку. Допит експерта спрямований на роз`яснення термінології, окремих формулювань, з`ясування методу дослідження, уточнення компетенції експерта, пояснення розбіжностей між обсягом поставлених питань і висновками експерта, на з`ясування суперечностей між висновком та іншими доказами або між декількома висновками, які проводились щодо одного й того ж предмета чи питання дослідження.

Поряд з цим, висновок експерта № 20/в від 04.03.2022 є належним та допустимим доказом, містить чіткі відповіді на питання, поставлені в постанові слідчого, ці висновки узгоджуються з іншими наявними доказами, зокрема показаннями потерпілих та свідків про обставини отримання ОСОБА_9 24.01.2022 тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть, тому суд прийняв рішення у відсутності необхідності проведення допиту експерта в судовому засіданні. Таке рішення не вплинуло на повноту судового розгляду.

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого, за ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

За нормативним визначенням умисне вбивство ч. 1 ст. 115 КК України з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді протиправного посягання на життя іншої людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямий або непрямий умисел), коли особа усвідомлює, що у результаті її дій потерпілий помре, і бажає настання смерті або свідомо припускає настання таких наслідків.

У свою чергу ч. 2 ст. 121 КК передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Умисел має дві характерні ознаки інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

Непрямий умисел має місце, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Відмінність непрямого умислу від прямого є саме у вольовій ознаці - при прямому умислі особа бажає настання суспільно небезпечного наслідку як основного або проміжного результату (мети), а при непрямому - воля особи не спрямована на досягнення такого наслідку, вона його не бажає, але все ж свідомо допускає його настання. Якщо при прямому умислі особа передбачає наслідки як можливий або як неминучий результат свого суспільно небезпечного діяння, то при непрямому умислі вона передбачає тільки можливість (ймовірність) настання таких наслідків.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Така ж правова позиція викладена у Постанові ВС від 25.03.2021 № 428/11944/19.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було ретельно досліджено під час судового розгляду та оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, суд дав належну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам у сукупності та взаємозв`язку та встановив усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин суд першої інстанції обґрунтував: показаннями потерпілих та свідків щодо обставин, які їм були відомі, та подій, очевидцями яких вони були; даними протоколів слідчих дій; висновками судових експертиз та іншими письмовими доказами, зміст яких детально відтворено у вироку.

Зокрема, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується обєктивними доказамиданими протоколу огляду місця події - домоволодіння, в якому виявлено труп ОСОБА_9 з ознаками насильницької смерті; висновками судово-медичної експертизи про характер і локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_9 , причину його смерті; даними протоколу слідчого експерименту з ОСОБА_10 від 25.01.2022, сукупністю інших доказів.

Висновком експерта № 20/в підтверджується заподіяння ОСОБА_9 ударів ногами у взутті, руками, стиснутими в кулак в швидкій послідовності внаслідок чого на тілі потерпілого утворилась значна кількість тілесних ушкоджень. Смерть, як зазначено у висновку експерта, настала від закритої внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки та тканину головного мозку.

Сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 до (сварки з потерпілим з приводу стосунків з дружиною) та після вчинення злочину, механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів (не менше 26 удар них травматичних дій, удари кулаками та ногами у голову потерпілої, тулуб) та локалізацію тілесних ушкоджень, значна кількість яких заподіяна обвинуваченим у життєво важливі органи (голову, грудна клітина), про що свідчать отримані потерпілим травми безумовно, вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілого.

Також про наявність у ОСОБА_8 умислу саме на заподіяння смерті потерпілому свідчить і той факт, що обвинувачений не припинив свої протиправні дії після того, як, потерпілий впав на підлогу, та наносив удари ногами, тобто бажав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті від вчиненого ним діяння. Більше того,після цього не вжив жодних заходів для надання медичної допомоги потерпілому, а втік з місця пригоди, безумовно, вказує на спрямованість дій ОСОБА_8 саме на позбавлення потерпілого життя.

Отже з суб`єктивної сторони дії обвинуваченого охоплюються умисною формою вини (непрямим умислом). Вказана позиція слідує з огляду на характер та локалізацію ударів, які заподіювались у життєво важливі частини тіла, з достатньою силою, неодноразово, кулаками, ногами у взутті, що свідчить про можливість обвинуваченого передбачити суспільно небезпечні наслідки вчиненого діяння, хоча і за відсутності бажання настання цих наслідків, але за можливості свідомо припустити їх настання.

Таким чином, сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого, за ч. 1 ст. 186 КК України, варто зазначити наступне.

За змістом ст. 186 КК України грабіж - це корисливе кримінальне правопорушення, при вчиненні якого особа має намір незаконно відкрито заволодіти чужим майном як без застосування насильства, так і з його застосуванням.

Проаналізувавши всі докази в їх сукупності, зокрема, показання потерпілої ОСОБА_11 , суд першої інстанції дав їм правову оцінку, встановив фактичні обставини провадження й дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні відкритого викрадення майна (грабіж).

Оскільки в судовому засіданні поза розумним сумнівом не було доведено застосування обвинуваченим щодо потерпілого насильства, або погрози застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, у даному випадку є доведеним вчинення ним відкритого викрадення чужого майна потерпілого (грабіж).

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що гроші належали йому, спростовані у судовому засіданні потерпілою, яка просила повернути кошти, бо вони належали їй. Добровільність передачі відсутня, оскільки потерпіла заявила під час допиту «я дала йому гроші тому що він просив, а я знала, якщо не дам, то він мене вб`є».

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115, ч. 1 ст.125, ч. 1 ст. 186 КК України, на думку апеляційного суду прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого за обставин, викладених у скарзі, не має.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115, ч. 1 ст.125, ч. 1 ст. 186 КК України, та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку.

Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Щодо призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує наступне.

Санкцією ч. 1 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

За приписами ст. ст. 50 і 65 КК, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України належить до особливо тяжкого злочину, невідворотні наслідки у вигляді настання смерті потерпілого ОСОБА_9 .

Обставин, що обтяжують покарання, та пом`якшуючих покарання обставин судом не встановлено.

Також суд установив і врахував дані про особу ОСОБА_8 , який не судимий, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.

Зваживши на ці обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років, яке є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України кваліфіковані судом першої інстанції правильно. Призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, за своїм видом та розміром є необхідним для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Ураховуючи викладене, вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.10.2022 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження чи істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону - немає.

У той же час, на час розгляду в суді апеляційної інстанції наявні підстави для застосування інституту звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до статті 49 Кримінального кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки, визначені частиною першою вказаної статті.

Частиною 2 статті 284 КПК України передбачено, що у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності кримінальне провадження закривається судом.

У разі якщо особа, щодо якої передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, вона, згідно з частиною 5 статті 74 КК України може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Як було встановлено під час розгляду провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до 50 п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, громадських робіт на строк до двохсот годин або виправними роботами на строк до одного року.

Відповідно до частини 2 статті 12 КК України передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі, є кримінальним проступком.

Пунктом 1 ст. 49 КК України визначено, що у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі, строк для звільнення особи від кримінальної відповідальності становить два роки.

Таким чином, у даному випадку 24.01.2022 року обвинуваченим ОСОБА_8 вчинено кримінальний проступок, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Таким чином, дворічний строк притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України необхідно обчислювати від 24.01.2022, який станом на день апеляційного розгляду минув (24.01.2024), у зв`язку з чим на даний час закінчився дворічний строк давності, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

З огляду на викладене належить змінити оскаржуваний вирок в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України та звільнити його від покарання за ч. 1 ст. 125 цього Кодексу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

При цьому ОСОБА_8 слід вважати засудженим за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Винорадівського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.125, ч.1 ст.186 КК України, змінити в частині призначення покарання.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді