Провадження № 1-кс/554/2202/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді застави в кримінальному провадженні № 0000550 від 18.07.2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шафранівка, Шишацький район, Полтавська область, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України,

в с т а н о в и в :

До провадження слідчого судді надійшло вищезазначене клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, необхідність в чому обґрунтована наступним.

У провадженні слідчого управління ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000550 від 18.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.5. ст.27, ч.3 ст.368 КК України, за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон з корисливих мотивів.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах воєнного стану, вчинив замах на незаконне переправлення особи через державний кордон України діями у вигляді усунення перешкод, вчиненими з корисливих мотивів за наступних обставин:

Згідно Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до рішення Прикордонної служби України № 23-61122/0/6/-22 від 24.02.2022, прийнятого у відповідності до Указу Президента від 24.02.2022 № 64/2022, з метою забезпечення оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості, проведення своєчасної та повної мобілізації, на період дії правового режиму воєнного стану, заборонено виїзд за межі України громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років за певними виключеннями.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. № 3543-XII, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 64/2022; постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 р. № 57, визначено, що окрім інших, право на перетин кордону мають право, зокрема, особи з інвалідністю за наявності посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності.

Відповідно до п. 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (чинного до 01.01.2025, тобто діючого на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення) медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Порядок проходження медико-соціальної експертизи регламентується: Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»; Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні"; Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 "Питання медико-соціальної експертизи»; Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561 «Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності»; Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420 «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків»; Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування»; Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 липня 2012 року № 577 «Про затвердження форм первинної облікової документації, що використовується в медико - соціальних експертних комісіях».

Тобто, медико-соціальними експертними комісіями, до їх ліквідації 01.01.2025, особі яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, видавалася довідка про встановлення групи, причини та строку інвалідності та індивідуальна програма реабілітації.

Так, приблизно на початку липня 2024 року в селищі Шишаки Миргородського району Полтавської області, точний час та місце слідством не встановлено, ОСОБА_6 під час спілкування зі своїм раніше знайомим ОСОБА_7 дізнався про те, що він бажає виїхати за кордон, до своїх синів.

При цьому, знаючи про перешкоди виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, з метою сприяння в незаконному переправленні через державний кордон України запропонував ОСОБА_7 у разі надання йому грошових коштів у сумі 3000 доларів США, використовуючи свої зв`язки та знайомства, вплинути на посадових осіб МСЕК Комунального підприємства «Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи» Полтавської обласної ради» та вирішити питання щодо встановлення фіктивної групи інвалідності ОСОБА_7 , що формально створює законні підстави для виїзду його за кордон.

В подальшому, 24.08.2024 близько 15 год. 10 хв., поблизу АЗС «BVS» в селищі Шишаки Миргородського району Полтавської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом та корисливих мотивів, ОСОБА_6 одержав у автомобілі «Opel», модель «Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , від ОСОБА_7 для себе грошові кошти в сумі 25 000 гривень в якості авансу, за усунення перешкод в переправленні ОСОБА_7 через державний кордон України шляхом складання (видачі) та подання на розгляд посадових осіб МСЕК фіктивних медичних документів про нібито наявність у ОСОБА_7 загального захворювання та як наслідок прийняття рішення про встановлення останньому другої групи інвалідності та роз`яснив ОСОБА_7 , що групу інвалідності він отримає без наявності відповідного захворювання, що дасть йому змогу безперешкодно виїхати за межі України до своїх синів. ОСОБА_7 також передав ОСОБА_6 копію свого паспорта, та домовився що пізніше він має ще надати копії його коду ІНН, військового квитка, довідки про працевлаштування та трудової книжки, які будуть необхідні в подальшому для оформлення групи інвалідності.

07.11.2024 близько 14 год. 10 хв., поблизу АЗС «BVS» в селищі Шишаки Миргородського району під час чергової зустрічі з ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом та корисливих мотивів, ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_7 для себе грошові кошти в сумі 41 000 гривень для пришвидшення процесу прийняття рішення про встановлення останньому групи інвалідності, що надасть можливість ОСОБА_7 виїхати за межі державного кордону України, а також грошові кошти в сумі 3 000 грн. за оформлення документів про перебування ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні в КНП Шишацька лікарня планового лікування Шишацької селищної ради Полтавської області, які будуть необхідні в подальшому для оформлення групи інвалідності.

19 грудня 2024 року Верховна Рада України ухвалила закон «Про ліквідацію МСЕК» №4170-IX, відповідно до якого повноваження, права і обов`язки медико-соціальних експертних комісій, а також Центральної медико-соціальної експертної комісії припинились 31 грудня 2024 року.

У зв`язку з чим, ОСОБА_6 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі. Жодною з МСЕК Комунального підприємства «Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи» Полтавської обласної ради» рішення про встановлення групи інвалідності ОСОБА_7 прийняті не були до 31.12.2024.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.332 КК України, а саме у не закінченому замаху на незаконне переправлення особи через державний кордон України діями у вигляді усунення перешкод, вчиненими з корисливих мотивів.

24.01.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.332 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 вказанго кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами в їх сукупності, а саме: 1) протоколами допитів свідка ОСОБА_7 від 26.07.2024, 04.11.2024 та 13.12.2024; 2) протоколами обшуку від 24.01.2025; 3) протоколом огляду, вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр від 24.08.2025; 4) протоколами за результатами проведення НСРД; 5) іншими матеріалами кримінального провадження в своїй сукупності.

Таким чином, у кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів для висновку, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є обґрунтованою.

Підставою застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави є наявність ризиків, визначених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зважаючи на викладене, слідчий просить застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам і забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Крім того, слідчий просить покласти на ОСОБА_6 у разі внесення застави передбачені ч.5 ст.194 КПК України обов`язки: 1) прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, суду; 2) не відлучатись за межі Полтавської області без дозволу слідчого, прокурора та суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав вимоги, викладені у клопотанні, та просив задовольнити клопотання.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 не заперечував проти застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави, проте, посилаючись на скрутне матеріальне становище підозрюваного, просив визначити її у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому зазначив, що ОСОБА_6 визнає вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, являється інвалідом ІІІ групи та пенсіонером, сума отриманої ним пенсії за період з 01 по 31 січня 2025 року склала 2725 грн., за період з 01.07.2024 року по 31.12.2024 року - 16350 грн., крім того, останній має на утриманні дружину ОСОБА_8 , яка також має ІІІ групу інвалідності та сума її пенсії за період з 01.07.2024 року по 31.12.2024 року склала 17880 грн.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника та, в свою чергу зазначив, що вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнає.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання і додані до нього матеріали, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов?язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м?яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчим суддею встановлено, що 24.01.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України, а саме у незакінченому замаху на незаконне переправлення особи через державний кордон України діями у вигляді усунення перешкод, вчиненими з корисливих мотивів.

Проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази, слідчий суддя вважає, що в матеріалах провадження містяться достатні дані, які переконують суд у тому, що підозрюваний міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, висунута підозра є обґрунтованою. Констатуючи це, суд виходить з того, що обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об?єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину. Така позиція узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», в яких наголошено на тому, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об?єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Тобто, при вирішенні питання доцільності обрання підозрюваному запобіжного заходу слідчим суддею перевіряється лише наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не є предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Так, оцінивши надані сторонами кримінального провадження докази, слідчий суддя приходить до висновку, що з матеріалів клопотання, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, вбачається наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України, що підтверджується наданими стороною обвинувачення зібраними у справі доказами.

Підставою для застосування запобіжного заходу є також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, які слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Обов`язок обґрунтування ризиків кримінального провадження покладено нормами КПК України на слідчого, прокурора.

Виходячи із зазначеного стандарту доказування (переконання), слідчий суддя вважає, що в ході судового розгляду прокурором було доведено наявність передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України ризиків.

Зокрема, ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, санкцією якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, підозрюваний може ухилятися від слідства та суду, що суттєво перешкодить кримінальному провадженню.

Підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Так, свідки в даному кримінальному провадженні проживають на території Миргородського району, тому підозрюваний зможе встановити місця їх проживання та контактні дані близьких родичів, в результаті чого вплинути на цих осіб з метою зміни показань на свою користь, що унеможливить якісне проведення досудового розслідування та позбавить можливості притягти винну особу до кримінальної відповідальності.

Підозрюваний ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків та процесуальних рішень, а також з метою ухилення від кримінальної відповідальності може знищувати інформацію, речові докази, місцезнаходження яких на даний час органом досудового розслідування ще не встановлене та які не вилучено.

Стороною обвинувачення також доведено наявність достатніх підстав уважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, з огляду на те, що під час досудового розслідування було зафіксовано, що вказана протиправна діяльність є одним з джерел доходу останнього, тому з метою відновлення отримання такого доходу, він може продовжити вчиняти незаконні дії.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного в їх сукупності, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його проживання, репутацію, майновий стан, а також те, що підозрюваний є інвалідом ІІІ групи, має на утриманні дружину, яка також має ІІІ групу інвалідності, а також те, що до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 притягується вперше.

Беручи до уваги сукупність наведених вище фактів, з урахуванням наявних ризиків, слідчий суддя вважає, що більш м`який запобіжний захід, аніж застава, не зможе в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 та запобігти існуючим ризикам.

Зокрема,особисте зобов`язання є надто м`яким запобіжним заходом, який в даному конкретному випадку неможливо застосувати, з огляду на тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та існування вказаних ризиків; особисту поруку неможливо застосувати через те, що на адресу слідчого управління та Полтавської обласної прокуратури не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за підозрюваного.

Отже, надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України; наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на які вказують слідчий та прокурор, а також про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним ризикам.

Відтак, зважаючи на те, що під час розгляду клопотання прокурором було доведено наявність всіх обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до ч.1 ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.2 ч.5 ст.182 КПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що розмір застави має оцінюватись, з огляду на, з-поміж іншого, ступінь вірогідності того, що перспектива втрати застави або вжиття заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta) від 22 травня 2018 року, заява № 54335/14, § 70; «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року, заява № 12050/04, § 78).

Отже, розмір застави повинен бути достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб не здійснити втечу. При цьому не допускається встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави і перетворюється на безальтернативне ув`язнення.

Виходячи з викладеного, враховуючи майновий, соціальний та сімейний стан підозрюваного, який відповідно до наданих сторонами кримінального провадження доказів характеризується наступним: ОСОБА_6 являється інвалідом ІІІ групи, пенсіонером, сума отриманої ним пенсії за період з 01.07.2024 року по 31.12.2024 року склала 16350 грн., а з 01 по 31 січня 2025 року - 2725 грн., останній має на утриманні дружину ОСОБА_8 , яка також має ІІІ групу інвалідності, сума її пенсії за період з 01.07.2024 року по 31.12.2024 року склала 17880 грн., беручи до уваги суму отриманих підозрюваним грошових коштів за усунення перешкод в перенаправленні ОСОБА_7 через державний кордон України, слідчий суддя вважає за необхідне визначити ОСОБА_6 заставу у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з розрахунку 3028 грн.), що становить 121 120 грн., яка не є для нього непомірною. На думку суду, застава саме у такому розмірі цілком здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а ризик її втрати буде фактором, який стримуватиме останнього від реалізації наявних ризиків.

Відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

У зв`язку із застосуванням до ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у вигляді застави та встановленням вищеперерахованих ризиків кримінального провадження, з метою їх мінімізації, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного запропоновані слідчим у клопотанні та підтримані прокурором у судовому засіданні обов`язки: 1) прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, суду; 2) не відлучатись за межі Полтавської області без дозволу слідчого, прокурора та суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На підставі викладеного, слідча суддя дійшла висновку про часткове задоволення клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст.176, 177, 182, 194, 196, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання слідчого - задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 грн.

Покласти на підозрюваного строком на два місяці процесуальні обов?язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: 1) прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, суду; 2) не відлучатись за межі Полтавської області без дозволу слідчого, прокурора та суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Застава може бути внесена у будь-який момент протягом дії ухвали як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26304855, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0015950, призначення платежу - застава, прізвище, ім?я, по-батькові особи, за кого вноситься застава, сума застави, дата внесення застави, № ухвали суду та назва суду.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що відповідно до частини 6 статті 182 КПК підозрюваний, обвинувачений, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що застава може бути внесена як ним, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що в разі невнесення застави ним (або заставодавцями ), до нього може бути застосований інший, більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що відповідно до частини 8 статті 182 КПК у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 31 січня 2025 року о 10 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1