ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/511/25 Справа № 210/4024/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2024 року, якою обвинуваченому за ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)» на 60 днів, тобто до 08 січня 2025 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

В провадженні Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000768 від 11.07.2023 року відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2024 року обвинуваченому за ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)» на 60 днів, тобто до 08 січня 2025 року включно.

Попередньо обраний альтернативний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді застави у межах 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 80520,00 гривень, зменшено до 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 53680,00 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень, з покладенням обов`язків.

Доводи апеляційної скарги:

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2024 року про продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вважає, що ухвала суду 1-ї інстанції є незаконною та необґрунтованою, підлягає скасуванню.

Звертає увагу, що свідок в судовому засіданні при її допитах зазначала, що обвинувачений жодного впливу та тиску на неї не оказував. Потерпілий також не заперечував проти зміни запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт. Тому вважає, що відсутні докази на підтвердження наявності ризиків, заявлених прокурором у клопотанні.

Просить врахувати, що в матеріалах провадження знаходяться довідки з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою проживання: АДРЕСА_2 , де він проживав з мамою і сестрою.

Зауважує, що неодноразово звертався з клопотанням про зупинення провадження для проходження служби у Збройних Силах України.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити з підстав, наведених в ній.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у вчинені відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року застосовано до підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000768 від 11 липня 2023 року ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У подальшому, ухвалами Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 08 січня 2025 року включно.

Продовжуючи строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд 1-ї інстанції належним чином врахував наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер пред`явленого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі. Зокрема, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюються.

Суд 1-ї інстанції, із врахуванням вищенавеного, не знайшов підстав для застосування інших запобіжних заходів альтернативних триманню під вартою, як таких, що не достатні для запобігання ризиків та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до ст. 183 КПК України, зважаючи на те, що обвинувачений перебуває під вартою, не має можливості сплатити заставу, майновий стан його матері, а також те, що за час розгляду справи в суді ризики не відпали, однак зменшились у порівняні з етапом підготовчого провадження, обсягу здійснених процесуальних дій, та необхідність забезпечення запобігання спробам переховуватися від суду, відсутність ризику знищення доказів, суд вважає, що розмір застави на рівні 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 53680,00 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень, тобто в межах від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, забезпечить належну поведінку обвинуваченого. Тому суд дійшов висновку про зменшення розміру застави, визначеного ухвалою слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у межах 30 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб до 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53680,00 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень з визначеними обов`язками у разі зміни запобіжного заходу.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції при перевірці ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, не здійснює оцінку обґрунтованості підозри, оскільки обґрунтованість підозри вже була визнана при застосуванні до обвинуваченого на стадії досудового розслідування запобіжних заходів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо недоведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, колегія суддів залишає без розгляду, оскільки вони не є предметом розгляду в розумінні положень ст. 422-1 КПК України, оскільки на даній стадії судового провадження апеляційний суд оцінює законність саме ухвали про продовження строків тримання під вартою і лише шляхом перевірки обставин, які підтверджують чи спростовують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою. Щодо обґрунтованості підозри та висунутого обвинувачення, за наслідками дослідження наданих сторонами доказів, суд може висловитись з приводу доведеності інкримінованого обвинувачення лише у вироку.

При перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції в повному обсязі надав оцінку в сукупності всім обставинам інкримінованого кримінального правопорушення, яке є тяжким, умисним, корисливим, скоєним в період дії воєнного стану, також надав оцінку особі обвинуваченого, який офіційного місця роботи не має, не одружений, немає неповнолітніх осіб на утриманні або осіб з інвалідністю, раніше неодноразово судимий, кількість епізодів, які інкримінуються обвинуваченому, таких обставин, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим.

Колегією суддів враховано наявність ризиків, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи, що за інкримінований йому злочин передбачено покарання від 7 до 10 років. Крім того, погоджується, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки має схильність до вчинення протиправних діянь, про що свідчать попередні судимості, в тому числі проти власності.

Враховано судом, що ОСОБА_8 може впливати на свідків, зокрема на свідка, яка перебувала на місці подій, оскільки мав спільний побут зі свідком ОСОБА_9 .

Як вбачається із виділених матеріалів, під час судового розгляду судом досліджено письмові докази у повному обсязі, зокрема протоколи слідчих експериментів, складені за участі свідка ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 , а також проведено їх допит. З оскарженої ухвали суду вбачається, що як під час слідчих експериментів свідок ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_10 надали різні показання щодо механізму завдання тілесних ушкоджень потерпілому, а вже під час судового розгляду, свідок ОСОБА_9 , будучи під присягаю, відмовилась від наданих під час слідчого показань, та заначила, що на неї чинився тиск, тому вона на слідчому експерименті надала неправдиві свідчення, та зазначила, що потерпілий сам впав та травмувався. Судом скеровано заяву ОСОБА_9 про застосування недозволених методів дізнання до ТУ ДБР для перевірки викладених фактів.

Крім того, враховуючи суперечливі показання свідка та потерпілим, а так само відмову свідка від показань, наданих під час слідчого експерименту за її участі, невизнання вини обвинуваченим, виникла необхідність у застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження в порядку статті 333 КПК України, про що заявлені клопотання захистом та стороною обвинувачення.

Судом враховано, що обвинувачений під час події кримінального правопорушення, яка йому інкримінується, був разом зі свідком ОСОБА_9 , та після подання заяви про злочин потерпілий заявляв, що свідок і обвинувачений йому телефонували, та просили не надавати показання проти ОСОБА_8 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції, що продовжує існувати ризив впливу на свідків, а доводам апелянта судом 1-ї інстанції було надано повну оцінку з обґрунтуванням наявності такого ризику.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що у ОСОБА_8 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_8 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, доводи апелянта про припущення заявлених ризиків, не заслуговують на увагу, оскільки враховуючи особу обвинуваченого та характер інкримінованого кримінального правопорушення, заявлені прокурором ризики, є цілком ймовірними.

Колегія суддів не вбачає на даний час, надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення з сукупністю ризиків, які продовжують існувати. Тому, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу колегія суддів вважає таким, що не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

Підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Що стосується застосування альтернативного заходу, апеляційний суд звертає увагу, що судом 1-ї інстанції з урахуванням того, що обвинувачений перебуває під вартою, не має можливості сплатити заставу, майновий стан його матері, а також те, що за час розгляду справи в суді ризики не відпали, однак зменшились у порівняні з етапом підготовчого провадження, обсягу здійснених процесуальних дій, та необхідність забезпечення запобігання спробам переховуватися від суду, відсутність ризику знищення доказів, суд прийшов до обґрунтованого висновку про зменшення розміру застави, визначеного ухвалою слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у межах 30 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб до 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53680,00 гривень з визначеними обов`язками у разі зміни запобіжного заходу.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не вбачається. Таким чином апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2024 року, якою обвинуваченому за ч. 4 ст.186 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)» на 60 днів, тобто до 08 січня 2025 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4