У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 24.05.2025.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та застосувати щодо обвинуваченого цілодобовий домашній арешт.

Захисник вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що прокурором не доведено та об`єктивно не підтверджено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які б давали підстави продовжити строк дії запобіжного заходу.

Вказує, що ризик переховуватися від суду не доведений жодним чином, оскільки ОСОБА_8 під час досудового розслідування не оголошувався у розшук та під час судового розгляду не доведено підстав щодо існування можливості обвинуваченого вдатися до спроб переховуватися з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апелянт просить врахувати, що ОСОБА_8 має місце реєстрації та постійне проживання, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, раніше не судимий, до моменту затримання незважаючи на відсутність офіційного працевлаштування утримував та піклувався про матір, яка є інвалідом 3 групи, а також під час перебування у слідчому ізоляторі уклав шлюб.

Щодо ризику знищення речових доказів зазначає, що усі предмети, які були вилучені в ході досудового розслідування, визнані речовими доказами та на них накладено арешт, у зв`язку з чим ОСОБА_8 не може знищити або сховати зазначені речі.

Апелянт щодо ризику незаконного впливу на інших обвинувачених зазначає, що під час судового розгляду не надано доказів того, що ОСОБА_8 вчиняє протиправні дії щодо інших обвинувачених, які не зверталися з відповідними заявами про вчинення щодо них протиправних дій.

Звертає увагу, що судом не надано неналежної оцінки наявності міцних соціальних зв`язків та особі обвинуваченого, який має ряд тяжких захворювань, на утриманні мати-інваліда та бабусю похилого віку, одружений, має постійне місце реєстрації, визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та сприяв розкриттю кримінальних правопорушень.

Також вважає, що суд першої інстанції не приділив уваги питанню можливості або неможливості визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді в Центральному районному суді м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження №0003050 від 01.08.2018 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України

Прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_8 , опинившись на волі, зможе переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні.

На наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованих йому злочинів, будучи обізнаним про покарання, яке загрожує в разі визнання винним за вироком суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачений може переховуватися від суду, вплинути на інших обвинувачених, знищити або сховати будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки частина майна, яка була викрадена у потерпілої ОСОБА_12 , а саме мобільний телефон та золота сережка, так і не були знайдені під час проведення досудового розслідування.

Крім того, як вбачається з копії ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 13.10.2023, наданої прокурором, на розгляді вказаного суду перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.10.2023 клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності задоволено, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, відповідно до ст.49 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього в силу п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрито. Ухвала набрала законної сили 23.10.2023.

З огляду на викладене, суд вважав, що заявлений прокурором ризик можливості вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Також судом враховано дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 , який до затримання офіційно не працював, не мав стабільного джерела прибутку, на час затримання був неодружений, стан його здоров`я та відсутність даних щодо неможливості перебування його в умовах ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» за станом здоров`я. Про відсутність міцних соціальних зв`язків свідчить та обставина, що ОСОБА_8 у судовому засіданні не зміг назвати дані своєї дружини, з якою уклав шлюб під час тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 просили апеляційну скаргу задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»). За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вищевказані вимоги кримінального процесуального закону судом враховано.

В поданій апеляційній скарзі захисник оспорює висновки суду в частині доведеності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Проте, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення слідчого судді з наведених в апеляційній скарзі підстав.

З матеріалів, наданих апеляційному суду, вбачається, що на розгляді в Центральному районному суді м. Миколаєва в Центральному районному суді м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження №0003050 від 01.08.2018 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

До суду першої інстанції прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , в обґрунтування якого зазначено, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому, залишаються та можуть зашкодити виконанню процесуальних обов`язків.

Що стосується наявності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів погоджується з висновками суду, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на іншим обвинувачених, у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

На наявність встановлених судом першої інстанції ризиків вказує те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, а у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 15 років, з конфіскацією майна, або довічне позбавлення волі.

Водночас, остаточне рішення по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не прийнято, судовий розгляд кримінального провадження триває.

Також, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, зможе вплинути на інших обвинувачених, знищити або сховати будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки частина майна, яка була викрадена у потерпілої ОСОБА_12 , а саме мобільний телефон та золота сережка, так і не були знайдені під час проведення досудового розслідування.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є достатні підстави вважати доведеним існування ризику щодо можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 .

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Оскаржуване рішення про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином вмотивовано. Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що встановленим ризикам неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового розгляду.

Щодо застави.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на зазначені вимоги закону, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства.

Оскаржуване рішення є обґрунтованим, законним та вмотивованим. Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3