Провадження №1-кс/127/5513/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий слідчого відділення відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000203 від 12.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 12 березня 2025 року не пізніше 12 години 56 хвилин, ОСОБА_4 , взявши із собою бензопилу марки «Stihl» моделі «MS 230», за допомогою трактора колісного марки «ЮМЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , приїхав до території природно-заповідного фонду України загально-зоологічного заказника загальнодержавного значення «Згарський», в межах кварталу 108 виділу 5 лісового масиву ДП «Літинський райагроліс», що знаходиться за межами населених пунктів, а саме поблизу села Залужне, Літинської територіальної громади, Вінницького району, Вінницької області, де вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення проти довкілля за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , перебуваючи на території природно-заповідного фонду України загально-зоологічного заказника загальнодержавного значення «Згарський», оголошеного Указом Президента України № 167/2002 від 21.02.2002, в межах кварталу 108 виділу 5 лісового масиву ДП «Літинський райагроліс», діючи з прямим умислом, посягаючи на охоронювані законодавством суспільні відносини, які забезпечують раціональне використання лісів, їхню охорону та відтворення, без будь-якого дозволу (лісорубного квитка або ордеру), наданого уповноваженим органом, власником лісів або постійним лісокористувачем, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, за допомогою спеціального пристосування - бензопили марки «Stihl» моделі «MS 230», шляхом активних дій здійснив суспільно небезпечне, протиправне, кримінально каране діяння, а саме незаконну порубку, тобто повне відокремлення стовбура від кореня, 5 (п`яти) сиророслих дерев породи «Вільха», що росли на території об`єкта природно-заповідного фонду України, діаметрами пнів дерев у корі біля шийки кореня: 16, 18, 32, 48, 56 сантиметрів.

Відповідно до висновку інженерно-екологічної експертизи, внаслідок здійснення незаконної порубки 5 (п`яти) дерев породи «Вільха», на території природно-заповідного фонду України загально-зоологічного заказника загальнодержавного значення «Згарський», в межах кварталу 108 виділу 5 лісового масиву ДП «Літинський райагроліс», що знаходиться за межами населених пунктів, а саме поблизу села Залужне, Літинської територіальної громади, Вінницького району, Вінницької області, ОСОБА_4 заподіяв економічної шкоди довкіллю на загальну суму 521 584 (п`ятсот двадцять одна тисяча п`ятсот вісімдесят чотири) гривні, обраховану відповідно до додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 10 травня 2022 року № 575 «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» та «Порядком проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної природно-заповідному фонду підприємствами, установами, організаціями та громадянами», що в свою чергу за матеріальним показником, станом на 2025 рік, вважається тяжким наслідком, оскільки матеріальний збиток більше як в 344 рази перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що у приватній власності ОСОБА_4 перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :02:004:0259, площею 1.9132 га.

У зв`язку із викладеним, з метою виконання завдань кримінального провадження визначених у ст. 2 КПК України, зокрема забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, а також з метою забезпечення відшкодування завданих збитків шляхом забезпечення цивільного позову Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, тому слідчий просив клопотання задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Частиною 2 ст. 172 КПК України, визначено, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя, враховуючи вимоги ст. 172 КПК України, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності власника майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

ВП № 3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000203 від 12.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України.

В межах даного провадження 24.04.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

На підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Як зазналось вище, згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Разом з тим, матеріалами клопотання не доведено існування правових підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні майно.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що вказана земельна не відповідає критеріям зазначеним ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки санкцією ст. 246 КК України не передбачено покарання у вигляді конфіскації майна, остання також не може бути речовим доказом та не підлягає спецконфіскації.

Також в матеріалах клопотання відсутні відомості про пред`явлення цивільного позову в рамках вказаного провадження.

Приймаючи до уваги викладене, та зважаючи на те, що у своєму клопотанні слідчий належним чином не обґрунтував доцільність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000203 від 12.03.2025 - відмовити.

На ухвалу судді може бути подана апеляція протягом п`яти діб з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Слідчий суддя