Провадження № 1-кп/643/213/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002593 від 22.07.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

22.07.2023 близько 00:05 год., точний час в ході судового розслідування не встановлений, під час дії воєнного стану, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, ОСОБА_6 , перебуваючи між другим та третім під`їздами буд. 19-В по вул. Героїв Праці у м. Харкові разом із ОСОБА_7 , де у них раптово виник конфлікт із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , який зробив їм зауваження через те, що вони гучно поводились у комендантську годину. Під час конфлікту ОСОБА_6 , діючи з необережністю у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс один прямий удар правою ногою в область грудної клітини ОСОБА_4 , внаслідок чого останній впав назад спиною на асфальтовану поверхню, з якою зконтактував руками та ногами, від чого відчув різкий біль. В результаті вищевказаних необережних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_4 згідно висновку судово-медичної експертизи спричинено: перелом дистального метаепіфізу лівої променевої кістки та перелом шилоподібного відростку лівої ліктьової кістки, які відповідно до п.п. 2.2.1. «В», п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а також садна на ногах та правій руці, які відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після цього, ОСОБА_6 припинив свої дії та зник з місця вчинення кримінального правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у вчинені інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст.128 КК України не визнав та надав покази про те, що у липні 2023 він зустрівся із своїм товаришем ОСОБА_7 приблизно о 22-30 годині біля 2-го під`їзду будинку 19Б по вул. Героїв Праці в м. Харкові, сиділи та спілкувалися з ним. Почули гучні крики за гаражами і пішли з ОСОБА_7 до гаражів, побачили там групу незнайомих людей та попрохали їх гучно не кричати, оскільки вже комендантська година. Після чого вони пішли назад до другого під`їзду, та в цей момент з 1-го під`їзду вийшли потерпілий ОСОБА_4 та ще один чоловік, як в подальшому стало відомо ОСОБА_8 , які були агресивно настроєні, йшли у їх бік, кричали та лаялися. Йому здалося, що у них було щось у руці, може палка. Тоді, щоб не трапилася бійка, він вирішив прикрити собою ОСОБА_7 , оскільки той був після поранення. Потерпілий ОСОБА_4 з ОСОБА_8 продовжували йти на них, були в стані алкогольного сп`яніння. Коли він вже не міг відступати назад, він виставив вперед ногу перед собою у радіусі живота, щоб його ніхто не вдарив по обличчю. Потерпілий наштовхнувся животом у його ногу, від чого впав на спину та одразу піднявся. Після цього вийшли мама та брат ОСОБА_7 . Після того, як впав потерпілий, він одразу пішов з місця події та що відбувалося далі не знає. Зазначив, що він лише прикривав ОСОБА_7 , щоб потерпілий з ОСОБА_8 не напали на нього. Удару потерпілому не завдавав. Просив його виправдати. Цивільний позов ОСОБА_4 не визнав.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що проживає у будинку АДРЕСА_2 . 21.07.2023 близько о 22год 30 хв. він приїхав з роботи додому. Через деякий час вийшов на балкон та почув гучні крики біля гаражів. Як йому було видно з балкону, четверо незнайомих чоловіків дуже гучно розмовляли, кричали, лаялися, вели себе неадекватно. Біля під`їзду сиділи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Приблизно о 23год 40 хв 23год. 50 хв., він знову вийшов на балкон, побачив, як його сусід ОСОБА_8 вийшов на вулицю і зробив зауваження чотирьом особам, які кричали біля гаражів. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які сиділи біля під`їзду, почули це і вирішили розібратися з ОСОБА_8 , підійшли до останнього, погрожували йому, поводили себе агресивно. Він вибіг на вулицю, підійшов до ОСОБА_8 , привітався з ним і в цей момент відчув удар ногою у тулуб, від чого впав, ударився тілом об асфальт. Уточнив, що удар ногою йому наніс ОСОБА_6 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжували вести себе неадекватно, погрожували всім. Дружина ОСОБА_8 ОСОБА_9 викликала швидку та поліцію. Зазначив, що в той день алкогольні напої не вживав. Заявлений цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди просив задовольнити.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що потерпілий ОСОБА_4 її цивільний чоловік. 21.07.2023 вона з ОСОБА_4 знаходилась вдома по АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 прийшов з роботи додому приблизно о 23-00год., виходив на балкон курити, вона також з ним виходила на балкон, який знаходиться на другому поверсі. Біля 2-го під`їзду на лавочці сиділи два чоловіка. Було чути як дуже гучно поводиться якась компанія біля гаражів. Десь о 00-00год. 22.07.2023, ОСОБА_4 знов вийшов на балкон, після чого раптово вибіг з квартири на вулицю, сказавши їй, що там ОСОБА_8 . Вона теж вийшла на вулицю, де побачила ОСОБА_4 , який вже тримався за руку. Їй повідомили, що ОСОБА_4 ногою ударили у грудну клітину, від чого він впав. ОСОБА_9 викликала поліцію та швидку допомогу. Уточнила, що біля під`їзду були ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та на відстані від них знаходились два чоловіка, один з яких був у військовій формі, а інший у цивільному одязі, останній в цей час покидав місце події.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що потерпілий ОСОБА_6 є її сусідом, з обвинуваченим вона не знайома. Влітку 2023 році, вночі, після комендантської години, точної дати та часу не пам`ятає вона знаходилась вдома, за адресою: АДРЕСА_4 . У квартирі були відкриті вікна, та вона з чоловіком ОСОБА_8 чула крики з вулиці. Чоловік ОСОБА_8 вийшов на вулицю, щоб зробити зауваження. Вона пішла разом з ним. Після того як чоловік зробив зауваження, вони розвернулися та пішли додому. Коли підходили до свого під`їзду, то два чоловіка, які сиділи біля другого під`їзду почали їх ображати. ОСОБА_8 зробив їм зауваження, що вони гучно поводяться у комендантську годину, відбувся словесний конфлікт. Ці два чоловіка, один з яких був у військовій формі, а інший у цивільному одязі, пішли в бік її чоловіка. В цей момент на вулицю вийшов ОСОБА_4 , став попереду ОСОБА_8 та ОСОБА_4 хтось вдарив, від чого останній впав. У ОСОБА_4 почала набрякати рука, вона викликала швидку та поліцію. Уточнила, що не бачила хто саме вдарив потерпілого, оскільки було темно, вуличне освітлення було відсутнє. Ці, двоє чоловіків, як тільки почули, що викликали поліцію, покинули місце події.

Свідок з боку захисту, ОСОБА_11 , в судовому засіданні показав, що він знайомий з обвинуваченим ОСОБА_6 , з потерпілим ОСОБА_4 не знайомий. Його брат ОСОБА_7 військовий, влітку 2023 року, точної дати не пам`ятає, приїхав з госпіталя. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 спочатку були у них вдома, потім пішли на вулицю, була комендантська година. Згодом йому подзвонив брат ОСОБА_7 та повідомив, що на нього напали сусіди із сусіднього під`їзду ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Коли він вийшов на вулицю, то побачив ОСОБА_4 і ОСОБА_8 , останній почав кидатися до нього у бійку, провокувати. Його брат ОСОБА_7 питав у ОСОБА_4 за що той його вдарив. Також поряд знаходились ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Потім вийшла його мати ОСОБА_12 , яка забрала брата ОСОБА_7 додому. Зазначив, що ОСОБА_7 із заявою до поліції щодо нанесення йому тілесних ушкоджень не звертався. Самої події він не бачив.

Свідок з боку захисту, ОСОБА_12 , в судовому засіданні показала, що вона знайома із ОСОБА_6 , з потерпілим ОСОБА_4 не знайома. Її син ОСОБА_7 військовий, в 2023 році, точної дати не пам`ятає, приїхав з госпіталя. До сина ОСОБА_7 у гості прийшов ОСОБА_6 , згодом вони пішли на вулицю. Через деякий час її старший син ОСОБА_11 вийшов з квартири, вона пішла за ним. На вулиці вона побачила натовп людей, бачила ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , двох жінок. Вона забрала ОСОБА_7 додому. ОСОБА_13 вона не бачила. Поліції та швидкої допомоги не було.

Свідок з боку захисту, ОСОБА_7 , в судовому засіданні показав, що обвинувачений ОСОБА_6 його друг з дитинства, а потерпілий ОСОБА_4 сусід по будинку. Влітку 2023 року, десь о 23-00год.-24-00год., точної дати та часу не пам`ятає, він з ОСОБА_6 сиділи на лавочці біля 2-го під`їзду за адресою: АДРЕСА_2 , спілкувалися. Потім почули крики біля гаражів за 20 метрів від них, і пішли зробити зауваження. Коли поверталися від гаражів, пройшли приблизно 7 метрів, зустріли потерпілого ОСОБА_4 з ОСОБА_8 які йшли від під`їзду їм назустріч. Коли вони порівнялися, потерпілий раптово, без пояснень, наніс йому удар кулаком в обличчя. Удар був ковзний бо він встиг ухилитися. Потім потерпілий вдруге замахнувся, від удару якого він теж ухилився і почав заходити за спину ОСОБА_13 . Коли потерпілий втретє замахнувся на нього, ОСОБА_6 виставив ногу перед собою. Потерпілий не втримався на ногах і впав на бордюр. Контакту з ногою ОСОБА_6 не було, ОСОБА_4 впав через власну втрату рівноваги, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_6 не наносив ударів потерпілому. Він не бачив як потерпілий піднімався, і не чув щоб той скаржився на біль. Потім він з ОСОБА_6 повернулися до під`їзду, до якого повиходили люди, його мати ОСОБА_12 , брат ОСОБА_11 , хтось ще був. Він і ОСОБА_6 пішли додому. Ні поліції, ні швидкої він не бачив.

Свідок ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Під час судового розгляду судом досліджено письмові докази по кримінальному провадженню, якими підтверджується вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Висновок експерта №09/373-С/2023 від 17.08.2023, відповідно до якого, у ОСОБА_4 , з урахуванням медичної документації та консультації лікаря рентгенолога, мають місце: перелом дистального метаепіфізу лівої променевої кістки та перелом шилоподібного відростку лівої ліктьової кістки, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів та садна на ногах та правій руці, які утворилися від дії тупих твердих предметів за механізмом тертя-ковзання, та могли бути отримані в строк за 2-3 дні до проведення експертизи. По ступеню тяжкості перелом дистального метаепіфізу лівої променевої кістки та перелом шилоподібного відростку лівої ліктьової кістки відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. По ступеню тяжкості садна викликали незначні скороминущі наслідки, тривалість котрих не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.10.2023 та довідка до нього від 11.10.2023, відповідно до якого, свідок ОСОБА_8 серед пред`явлених осіб для впізнання, впізнав особу на фото №2 ОСОБА_6 , як особу яка спричинила тілесні ушкодження сусіду ОСОБА_14 .

Протокол проведення слідчого експерименту від 29.08.2023 за участю потерпілого ОСОБА_4 та фототаблицею до нього, під час якого ОСОБА_4 за адресою: м.Харків, вул. Героїв Праці, 19-В, навпроти входу в під`їзд №1, вказав на місце на асфальтовому тротуарі, де йому чоловік наніс один прямий удар ногою в область грудної клітини, від чого він впав назад спиною, сконтактувавши руками із асфальтованою поверхнею. При цьому ОСОБА_8 стояв ліворуч від нього та встиг притримати руками голову потерпілого, щоб пом`якшити падіння.

Висновок експерта №09/493-С/2023 від 30.08.2023, відповідно до якого, показання ОСОБА_4 , на які він посилається під час проведення слідчого експерименту в цілому відповідають об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень. Ці ушкодження не могли утворитися при самовільному падінні з висоти власного зросту.

Протокол проведення слідчого експерименту від 23.10.2023 за участю підозрюваного ОСОБА_6 та фототаблиця до нього, під час якого ОСОБА_6 за адресою: м.Харків, вул. Героїв Праці, 19-В пояснив, що знаходився разом із знайомим ОСОБА_15 та йшли у бік 2-го під`їзду та в цей час з 1-го під`їзду зазначеного будинку вийшли двоє чоловіків, які поводилися агресивно, висловлювались нецензурною лайкою у бік ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , начебто останні порушували тишу в комендантську годину. Як здалося ОСОБА_6 у одного з них в руках була дерев`яна палиця. В подальшому ОСОБА_6 повідомив, що вони із ОСОБА_7 обійшли їх, щоб не вступати в конфлікт, однак один з чоловіків продовжив рухатись у їх бік стиснувши кулаки. ОСОБА_6 знаходився до зазначеного чоловіка обличчям, а ОСОБА_16 стояв за спиною ОСОБА_6 , який прикривав його своїм корпусом, розставивши у бік руки. Чоловік продовжив рухатись у бік ОСОБА_6 , який виставив ліву ногу на рівні живота чоловіка, в результаті чого останній вперся в ногу ОСОБА_6 та впав назад на сідниці опершись руками об асфальтовану поверхню. Після чого інший чоловік допоміг підвестись йому.

Висновок експерта №09/684-С/2023 від 27.11.2023, відповідно до якого, показання ОСОБА_6 , на які він посилається під час проведення слідчого експерименту не відповідають об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Ці ушкодження не могли утворитися при самовільному падінні з висоти власного зросту.

Відповідно до ст.89 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У судовому засіданні сторона захисту просила суд визнати недопустимими наступні докази, а саме: висновок експерта №09/373-С/2023 від 17.08.2023; висновок експерта №09/493-С/2023 від 30.08.2023; висновок експерта №09/684-С/2023 від 27.11.2023; рентгенограму №54460 від 31.07.2023 на ім`я ОСОБА_4 .

Суд не приймає до уваги твердження сторони захисту про недопустимість вищезазначених доказів та вважає їх хибними з наступних підстав.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд вважає, що всі зазначені у вироку суду докази відповідають критеріям, визначеним у ст.ст.84-86 КПК України щодо їх належності та допустимості, оскільки отримані у порядку, встановленому діючим КПК та підтверджують існування обставин, які мали значення для цього кримінального провадження, оскільки в своїй сукупності доводять наявність вини обвинуваченого в заподіянні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, при обставинах, встановлених судом.

Висновки експертів належним чином обґрунтовані, містять докладний опис проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, відповідають за своїм змістом вимогам ст.ст.101-102 КПК України.

Підстави для визнання Рентгенограми №54460 від 31.07.2023 на ім`я ОСОБА_4 неналежним доказом відсутні, оскільки рентгенограма була оцінена судово-медичним експертом під час проведення експертизи, а суд враховує його висновки.

Показання потерпілого ОСОБА_4 щодо заподіяння йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень за обставин встановлених вище у вироку, є чіткими та послідовними, такими, що узгоджуються, як з показаннями свідка ОСОБА_17 , наданими під час розгляду справи, так і з дослідженими письмовими доказами, а саме: протоколами слідчих дій, висновком експерта №09/493-С/2023 від 30.08.2023, відповідно до якого, показання ОСОБА_4 , на які він посилається під час проведення слідчого експерименту в цілому відповідають об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень.

Суд критично відноситься до показів обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не завдавав удару ногою потерпілому, а лише виставив вперед ногу, а потерпілий сам наштовхнувся животом у його ногу, від чого впав на спину, та до показів свідка ОСОБА_7 в частині того, що ОСОБА_6 не завдавав удару ногою в область грудної клітини ОСОБА_4 , а впав через те, що не втримався на ногах, коли замахувався на нього, намагаючись завдати йому удар. Такі покази обвинуваченого ОСОБА_6 і свідка ОСОБА_7 не узгоджуються між собою, та спростовуються сукупністю вищевказаних доказів, в тому числі висновком експерта №09/684-С/2023 від 27.11.2023, відповідно до якого, показання ОСОБА_6 , на які він посилається під час проведення слідчого експерименту не відповідають об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Ці ушкодження не могли утворитися при самовільному падінні з висоти власного зросту.

Покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не підтверджують і не спростовують обставини, зазначені в обвинувальному акті, оскільки вони не були безпосередніми очевидцями події, яка мала місце 22.07.2024 щодо механізму утворення у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.

Щодо тверджень сторони захисту про те, що обвинувачений перебував у стані необхідної оборони, захищався, виставив ногу для припинення загрози з боку ОСОБА_4 та має бути виправданий за висунутим обвинуваченням, то суд вважає їх безпідставними, з огляду на таке.

Особливістю необхідної оборони є специфіка мотиву діяння, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання.

Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж.

Захист при необхідній обороні виявляється тільки в активних діях, які за зовнішніми ознаками можуть співпадати з ознаками тих діянь, які передбачені КК України (наприклад, заподіяння тілесних ушкоджень).

Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в цій обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Стан необхідної оборони існує лише протягом наявності суспільного небезпечного посягання, яке має початковий і кінцевий момент.

Право на необхідну оборону виникає з моменту створення особою, яка здійснює посягання, реальної небезпеки заподіяння істотної шкоди охоронюваним суспільним відносинам (життю і здоров`ю), а його кінцевим моментом є припинення таких дій і усвідомлення (реальна можливість усвідомлення) особою, яка здійснює захист, факту остаточного припинення особою, яка здійснює посягання, суспільно небезпечних дій.

Так, в ході розгляду кримінального провадження, судом не встановлено обставин, які б давали підстави дійти висновку про те, що обвинувачений перебував в стані необхідної оборони.

Твердження сторони захисту про те, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння та становив загрозу є безпідставними оскільки відсутні докази, того що потерпілий реально становив загрозу та його поведінка вимагала фізичної протидії.

Позицію обвинуваченого, та його захисника, в частині невизнання вини у пред`явленому ОСОБА_6 обвинуваченні, суд розцінює, як спосіб захисту та уникнення від кримінальної відповідальності.

Таким чином, судом встановлено достатність та взаємозв`язок беззаперечних доказів, які вказують на наявність причинно-наслідкового зв`язку між необережними протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_6 , який, не переслідуючи мету заподіяння шкоди здоров`ю потерпілому, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс один удар правою ногою в область грудної клітини ОСОБА_4 та наслідками у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості у потерпілого.

З урахуванням вищевикладеного та конкретних обставин справи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження повністю доведена, та кваліфікує його дії за ст.128 КК України.

Суд, керуючись ст. 65 КК України, при призначені покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно класифікації кримінальних правопорушень, передбаченій ст.12 КК України, ОСОБА_6 вчинив нетяжкий злочин.

Вивченням в процесі судового розгляду даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він розлучений, не працює, раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, окрім іншого, зазначаються обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Прокурор в судових дебатах вказав, що обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Судом під час розгляду даного кримінального провадження у відповідності до ст.ст. 66, 67 КК України, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує, що останній обвинувачується у скоєнні нетяжкого кримінального правопорушення, дані, які характеризують його особу вказані вище, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, ставлення його до скоєного, не відшкодування шкоди потерпілому, та приходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання в межах санкції інкримінованого йому злочину із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Потерпілим ОСОБА_4 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_6 про стягнення завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в сумі 14080,00грн, з яких: 500,00грн. за проходження медичного обстеження, 13580,00грн. за втрачений ним заробіток, внаслідок втрати працездатності, а також на відшкодування моральної шкоди в сумі 30000,00грн.

Вирішуючи заявлений цивільний позов у даному кримінальному провадженні суд керується наступним.

Згідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Установивши доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи конкретні обставини справи, характер кримінального правопорушення, строк перебування потерпілого на лікуванні, у зв`язку з отриманням тілесного ушкодження, глибину фізичних та моральних страждань ОСОБА_4 , суд з врахуванням вимог розумності і справедливості, визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілому в розмірі - 20 000,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що для виникнення у потерпілого права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) обов`язковою умовою є факт втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.

В той же час, перебування ОСОБА_4 на лікарняному на підставі листа тимчасової непрацездатності не є підставою для стягнення втраченого доходу в розумінні ст.ст. 1195, 1197 ЦК України, оскільки тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи.

Тимчасова непрацездатність має наслідком надання особі матеріальної допомоги по тимчасовій непрацездатності в порядку, встановленому законом, за рахунок роботодавця та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Саме такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 № 906/1318/19 (295/16026/18).

Враховуючи наведене, в цій частині позовних вимог про стягнення 13580,00грн. за втрачений заробіток, внаслідок втрати працездатності належить відмовити.

При визначенні розміру майнової шкоди, з урахуванням наданих потерпілим доказів проходження в період перебування на лікарняному медичного обстеження (електроміографія), а саме акту №2596 від 18.09.2023, суд приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого майнової шкоди у розмірі 500,00грн.

Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 /один/ рік.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, та встановити йому іспитовий строк тривалістю в 1 /один/ рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 протягом випробувального строку - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування майнової шкоди 500грн.00коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20 000грн.00коп., а всього: 20500 (двадцять тисяч п`ятсот) грн.00коп.

В іншій частині позову відмовити.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Роз`яснити учасникам судового провадження право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя - ОСОБА_1