Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/1033/21
номер провадження 1-кп/368/41/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2025 рокуКагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

за участі секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в режимі відео конференції кримінальне провадження № 0000440 від 12.05.2021 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кагарлик Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, розлученого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- сторони обвинувачення прокурорів Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11

- сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_12

цивільний позивач ОСОБА_10

представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_11

цивільний відповідач ОСОБА_6

представник цивільного відповідача адвокат ОСОБА_12 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 11 травня 2021 року, близько 13 години 30 хвилин, в світлий час доби за сприятливих погодних умов, сухому асфальтному покритті, керуючи технічно-справним транспортним засобом, автомобілем марки «BMW», модель «316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 із пасажиром ОСОБА_13 , рухався автошляхом «Р-32», сполученням «Кременець-Ржищів», на 460 кілометрі відрізку автомобільної дороги від міста Кагарлик до міста Ржищів, в напрямку від міста Кагарлик до міста Ржищів, Обухівського району, Київської області.

Під час руху водій ОСОБА_6 , не стежив за дорожньою обстановкою, не був уважним під час керування транспортним засобом та відповідно не реагував на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян, а також порушуючи вимоги пунктів 12.1., 12.3, 12.6. «ґ» та 12.9. «б», Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - ПДР України), згідно з якими передбачено, що:

п. 12.1. ПДР України - «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п. 12.3 ПДР України - «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п. 12.6. «ґ» ПДР України - поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: «іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.»;

п. 12.9. «б» ПДР України - водієві забороняється «перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и " пункту 30.3 цих Правил»,

у наслідок чого не обрав безпечну швидкість руху і в момент виникнення небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, допустив виїзд керованого ним транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» модель «21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в напрямку від міста Ржищів до міста Кагарлик Обухівського району, Київської області.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, водію ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяно тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи встановлено, що у ОСОБА_10 , 1986 року народження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому 5-го, 6-го та 7-го ребер зліва зі зміщенням уламків, пневмотораксу ліворуч, підшкірної емфіземи; розриву лівої долі печінки, тіла підшлункової залози, внутрішньочеревної кровотечі; забійної рани лівої ступні, саден нижніх кінцівок. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відносяться: комплекс ушкоджень в області грудної клітки та в області живота черевної порожнини до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, інші окремо взяті ушкодження - до легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин вказаних в фабулі наданої постанови, тобто при ДТП яка мала місце 11.05.2021 року і можуть знаходитись в причинному зв`язку з вище вказаною ДТП.

Таким чином, грубе порушення водієм автомобіля «BMW», модель «316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимог пунктів 12.1., 12.3, 12.6. «ґ» та 12.9. «б» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не визнає повністю та вважає винним водія іншого автомобіля, який спровокував дорожньо-транспортну пригоду. 11 травня 2021 року близько 13 год. він їхав на автомобілі марки «BMW», модель «316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по своїх справах в напрямку із м. Кагарлик до в м. Ржищів. На передньому пасажирському сидінні знаходилась ОСОБА_13 . Швидкість його транспортного засобу була не більше 60-70 км/год. Напрямок руху його автомобіль не змінював. Лише після ДТП його автомобіль перемістився на іншу смугу. Він був тверезий, на відміну від водія ВАЗа. Правил дорожнього руху він не порушував, а коли машина ОСОБА_14 з`явилася перед ним його автомобілем, то він не мав як зреагувати.

Разом з тим, обговорюючи позицію обвинуваченого та його захисника, суд не приймає до уваги їх твердження про те, що причиною виникнення ДТП слід вважати виключно дії потерпілого ОСОБА_10 , який порушив ПДР України, оскільки зазначена позиція спростовується сукупністю вищенаведених досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі висновком комісійної судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19-24/57082-ІТ від 17.10.2024 р., де експертами констатовано, що з технічної точки зору, причиною даної ДТП є також невідповідность дій водія автомобіля «BMW» 316i реєстраційний номер НОМЕР_1 , вимогам п. 12.3 ПДР України.

Суд, критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_6 , розцінюючи їх як такі, що дані з метою уникнути кримінальної відповідальності, оскільки його показання входять в протиріччя із зібраними по справі доказами його вини.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому діяння суд розцінює, як спосіб свого захисту з метою уникнути покарання.

Потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 11 травня 2021 року він їхав у напрямку м. Кагарлик. Погода була сонячна. На його смузі руху були вибоїни і він їх об`їжджав по зустрічній смузі руху. Повертаючись на свою смугу руху, він загальмував, бо автомобіль ВМW виїхав на його смугу руху. Коли сталося ДТП, то після удару він втратив свідомість. В той день нічого спиртного він не вживав. Він їхав зі швидкість не більше 90 км, а з якою швидкість їхала машина обвинуваченого він не знає, але думає, що швидкість автомобіля ВМW була 110-120 км/год.

Не дивлячись на не визнання обвинуваченим ОСОБА_6 вини, у вчиненні інкримінованого йому діяння, вина останнього підтверджується комплексом зібраних по справі доказів, а саме:

?витягом з кримінального провадження № 0000440, відомості про яке внесено 12.05.2021 р., правова кваліфікація по ст. 286 ч. 2 КК України (т. 1 а.с. 116-117), згідно якого 11 травня 2021 близько 13.30 год. на 461 км+400 м автодороги Р32 сполученням Кагарлик Ржищів відбулося зіткнення автомобіля ВАЗ 2006 р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 із автомобілем BMW 316і р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 із пасажиром ОСОБА_13 . Внаслідок події автомобілі отримали механічні пошкодження, водію та пасажиру автомобіля BMW надано допомогу на місці події, водій автомобіля ВАЗ госпіталізований до закладу охорони здоров`я, діагноз встановлюється;

?карткою первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону (т. 1 а.с. 131-133), згідно якої надійшла інформація від лікаря ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_10 був доставлений до лікарні з діагнозом полі травма внаслідок ДТП на автодорозі 1 км в напрямку м. Ржищів;

Даним доказом підтверджується подія вчинення злочину, а саме, - дорожньотранспортна пригода з потерпілим.

?протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.05.2021 р. (т. 1 а.с. 134-142), схемою до протоколу ОМП (т. 1 а.с. 143), фото таблицею до протоколу ОМП (т. 1 а.с. 144-150), що було проведено в присутності двох понятих ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , водія ОСОБА_6 , із застосуванням фотоапарату Canon, об`єктом якого був відрізок автодороги Н-02 Кагарлик Ржищів Р-32, 461 км + 400 м, проїзна частина горизонтальна ділянка без ухилів, стан покриття чисті та сухі, без ушкоджень; маються дорожні розмітки: 1.1 поділ транспортні потоки (вузька суцільна лінія) та 1.5 поділ транспортні потоки; до проїзної частини примикають узбіччі праворуч 3,7 м, ліворуч 2,5 м, а далі за тротуаром знаходиться лісосмуга; на даній ділянці шляху було світло; загальна видимість з робочого місця водія без обмежень; об`єкти, що обмежують видимість відсутні; описані пошкодження на обох транспортних засобах; транспортні засоби були без завантажень; колеса та шини обох транспортних засобів були під тиском; сліди шин - згідно схеми ДТП; ознаки напрямку руху транспортних засобів за кінцевим розташуванням ТЗ; наявність на місці ДТП слідів контактної взаємодії ТЗ - згідно схеми ДТП; по закінченню огляду транспортні засоби були поміщені на майданчик транспортних засобів: м. Біла Церква, вул.. Матросова, 48-а, де заяв і зауважень не надійшло;

Даним доказом належним чином зафіксована обстановка безпосередньо після вчинення злочину, вилучено речі матеріального світу, які в подальшому слідчим з дотриманням вимог КПК України визнані речовими доказами на підтвердження факту вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.

?актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (т. 1 а.с. 151), що було проведено в присутності двох понятих ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , встановлено, що 11.05.2021 р. о 19 год. 30 хв. було здійснено огляд та тимчасово затримано легковий автомобіль марки «ВАЗ 21063», державний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_18 , у зв`язку з ДТП та було його доставлено евакуатором на спеціальний майданчик;

?актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (т. 1 а.с. 152) було проведено в присутності двох понятих ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , водія ОСОБА_6 , встановлено, що 11.05.2021 р. о 19 год. 30 хв. було здійснено огляд та тимчасово затримано легковий автомобіль марки «BMW» 316i, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з ДТП та було його доставлено евакуатором на спеціальний майданчик;

?постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 12.05.2021 р. (т. 1 а.с. 153-154), згідно якої виявлені та вилучені транспортний засоби автомобіль марки-моделі ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 та автомобіль марки «BMW», модель «316і», реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , які направлено на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Матросова, 48-а - визнано речовими доказами у кримінальному провадженні за №0000440 від 12.05.2021 року та місцем зберігання транспортних засобів, визначено майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Матросова, 48-а;

?клопотанням про арешт майна від 12.05.2021 р. (т. 1 а.с. 155-158), згідно якого слідчий СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області звернувся до слідчого судді та просив винести ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна, яке було вилучено під час проведеного огляду місця пригоди в період часу з 17 год. 30 хв. по 19 год. 30 хв. 12.05.2021 року, під час якого було вилучено транспортні засоби, автомобіль марки-моделі ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 та автомобіль марки «BMW», модель «316і», реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , які направлено на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Матросова, 48-а, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна;

?ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 14.05.2021 р. (т. 1 а.с. 159-160), згідно якої клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області про арешт майна було задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено під час проведеного огляду пригоди в період часу з 17 год. 30 хв. по 19 год. 30 хв. 12.05.2021 року, під час якого було вилучено транспортні засоби, автомобіль марки-моделі ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 та автомобіль марки «BMW», модель «316і», реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , які направлено на зберігання на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська обл. м. Біла Церква, вул. Матросова, 48-а, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна;

?клопотанням слідчого про надання тимчасового доступу до речей і документів від 10.06.2021 р. (т. 1 а.с. 161-163), згідно якого слідчий СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області звернувся до слідчого судді та просив винести ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів та зобов`язати КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2», надати: слідчим СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , тимчасовий доступ до речей та документів і надати можливість вилучити оригінали зазначених документів (здійснити їх виїмку), а саме: медичної карти стаціонарного хворого, рентгенівських, КТ, МРТ знімків ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з 11.05.2021 по 27.05.2021 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП БМР "Білоцерківська міська лікарня № 2", юридична адреса: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Семашка, 22;

?ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 10.06.2021 р. (т. 1 а.с. 164), згідно якої клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області про надання тимчасового доступу до речей і документів було задоволено та зобов`язано КНП БМР "Білоцерківська міська лікарня № 2", надати: слідчим СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , тимчасовий доступ до речей та документів і надати можливість вилучити оригінали зазначених документів (здійснити їх виїмку), а саме: медичної карти стаціонарного хворого, рентгенівських, КТ, МРТ знімків ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з 11.05.2021 по 27.05.2021 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП БМР "Білоцерківська лікарня № 2", юридична адреса: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Семашка, 22. Строк дії ухвали визначено до 09 липня 2021 року;

?протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 16.06.2021 р. (т. 1 а.с. 165-169), згідно якого слідчим СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області було тимчасово вилучено амбулаторну картку стаціонарного хворого № 4594 на ОСОБА_10 ;

?заявою ОСОБА_10 від 05.06.2021 р. (т. 1 а.с. 170), згідно якої він, ОСОБА_10 , надав слідчому СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області, для проведення судово-медичної експертизи для встановлення ступеню тяжкості отриманих ним тілесних ушкоджень, в рамках кримінального провадження № 0000440 від 12.05.2021 року, медичні документи, а саме: виписку із медичної картки стаціонарного хворого № 4594, висновок УЗД від 07.06.2021, рентгенівські знімки 4 (чотири) шт.;

?постановою про призначення судово-медичної експертизи від 09.06.2021 р. (т. 1 а.с. 171), згідно якої слідчим СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області надав доручення експертам Обухівського відділення Комунального Київської обласної ради Київського обласного бюро судово-медичної експертизи, що розташовано за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Каштанова, 52 провести судово-медичну експертизу, в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000440 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 травня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на виконання експертизи поставлено наступний перелік запитань: які тілесні ушкодження були спричинені ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх характер, локалізація, механізм утворення і ушкоджень? До якого ступеню тяжкості відносяться отримані тілесні ушкодження ОСОБА_10 .? Чи могли бути спричинені ОСОБА_10 тілесні ушкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди указаної у фабулі постанови? Чи знаходяться в причинному зв`язку отриманні травми ОСОБА_10 з дорожньо-транспортною пригодою?

?висновком експерта № 117, почата 09.06.2021 року, закінчена 18.06.2021 року (т. 1 а.с. 172-174), згідно якого у ОСОБА_10 , 1986 року народження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому 5-го, 6-го та 7-го ребер зліва зі зміщенням уламків, пневмотораксу ліворуч, підшкірної емфіземи; розриву лівої долі печінки, тіла підшлункової залози, внутрішньочеревної кровотечі; забійної рани лівої ступні, саден нижніх кінцівок. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відносяться: комплекс ушкоджень в області грудної клітки та в області живота черевної порожнини до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, інші окремо взяті ушкодження - до легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин вказаних у фабулі наданої постанови, тобто при ДТП яка мала місце 11.05.2021 року і можуть знаходитись в причинному зв`язку з вище вказаною ДТП;

?розпискою ОСОБА_10 від 13.08.2021 р. (т. 1 а.с. 175), згідно якої він, ОСОБА_10 , отримав надані ним, для проведення судово-медичної експертизи, в рамках кримінального провадження № 0000440 від 12.05.2021 року, медичні документи, а саме: виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 4594, висновок УЗД від 17.06.2021, рентгенівські знімки 4 (чотири) шт.;

?постановою про визнання речовим доказом та передачу на відповідальне зберігання від 17.08.2023 р. (т. 1 а.с. 176-177), згідно якої вилучену медичну документацію потерпілого ОСОБА_10 , а саме: медичну карту стаціонарного хворого № 4594, а також, потерпілий надав: висновок УЗД від 07.06.2021, рентгенівські знімки 4 (чотири) шт. визнано речовими доказами у кримінальному провадженні за № 00000440 від 12.05.2021 року, де вилучену медичну документацію потерпілого ОСОБА_10 , а саме: медичну карту стаціонарного хворого № 4594, після проведення судово-медичної експертизи передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Обухівського РУП ГУНП в Київській області, а висновок УЗД від 07.06.2021, рентгенівські знімки 4 (чотири) шт., передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 ;

?квитанцією про передачу на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження (т. 1 а.с. 178), згідно якої слідчий СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області здав, а начальник СЛМТЗ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області прийняв речовий доказ у виді медичної карти стаціонарного хворого № 4594;

?постановою про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 28.09.2021 р. (т. 1 а.с. 179-180), згідно якої перекваліфіковано кримінальне провадження № 0000440 від 12.05.2021 року, з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про що внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань;

?протоколом проведення слідчого експерименту від 16.08.2021 р. (т. 1 а.с. 181-185), схемою до протоколу ОМП (т. 1 а.с. 186), фото таблицею до протоколу ОМП (т. 1 а.с. 187-191), проведеного за участю свідка ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_22 , у присутності понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 з використанням цифрової фотокамери «Canon», для перевірки та уточнення відомостей дорожньо-транспортної пригоди, що мало місце 11.05.2021 р. на автодорозі Р-32 в межах Обухівського району за участю водія ОСОБА_6 , під керуванням автомобіля марки «BMW» 316i, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та водія ОСОБА_10 , під керуванням автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , де слідчий експериментом встановлено: ОСОБА_6 повідомив, що дорожня обстановка та дорожні умови відповідають тим, які були на час події і надав згоду на проведення слідчого експерименту. Він 11.05.2021 року приблизно 13 год. 30 хв. керував автомобілем «BMW» 316i, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та із пасажиром ОСОБА_13 , яка була на пасажирському сидінні. Автомобіль був у справному стані та рухалися вони у напрямку із м. Кагарлик в напрямку м. Ржищів по автодорозі Р-32 за межами м. Кагарлик зі швидкістю 60-70 км/год., прямолінійно, по визначеній дорожньою розміткою смуги руху від м. Кагарлик на 460 км + під час руху побачив автомобіль ВАЗ-2106 зеленого кольору, який рухався в зустрічному напрямку по смузі руху визначеній дорожньою розміткою в напрямку м. Кагарлик, далі вказаний автомобіль виїхав на смугу руху свідка ОСОБА_6 , далі відбулося зіткнення автомобілів передніми частинами. Зі слів ОСОБА_6 зіткнення відбулося на місці проведення слідчого експерименту, на смузі руху від м. Кагарлик на відстані 1,2 метра до дорожньої розмітки 1.1. ОСОБА_25 зорієнтувавшись відносно меж проїзної частини дороги встановив автомобіль, яким він керував на смузі руху від м. Кагарлик при цьому відстань від лівого борту автомобіля до дорожньої розмітки становила 0,6 м. Також свідок встановив автомобіль ВАЗ, який в смузі руху до м. Кагарлик, при цьому відстань від лівого борту автомобіля до дорожньої розмітки становило 0,7 м. Далі свідок встановив автомобіль ВАЗ, який виїхав на його смугу руху та встановив автомобіль ВАЗ, де відносно місця зіткнення був розташований автомобіль керований ним, коли автомобіль ВАЗ виїхав на його смугу руху та встановив автомобіль ВАЗ, де відносно місця зіткнення був розташований ВАЗ в момент виїзду на його смугу руху. ОСОБА_25 зорієнтував відносно меж встановлені автомобілі. В момент виїзду автомобіля ВАЗ на його смугу руху замірами встановлено, що в момент виїзду автомобіля ВАЗ на смугу руху автомобіля «BMW», відстань передньої частини до місця зіткнення від автомобіля становить 3,9 метрів, від автомобіля ВАЗ становить 9,0 метрів. Далі ОСОБА_25 встановив автомобілі ВАЗ та «BMW» як вони були розташовані в момент зіткнення: замірами встановлено відстань від лівих осей коліс 0,45 м та 0,45 м. до дорожньої розмітки 1.1, розташувавши автомобіль «BMW» на момент зіткнення, та відстань 0,25 м відстань передньої правої осі та відстань 0,76 від задньої осі до дорожньої розмітки 1.1 розташування автомобіля ВАЗ на момент зіткнення, при цьому автомобілі демонстратори були розташовані на смузі руху від м. Кагарлик в момент зіткнення. При проведенні слідчого експерименту використовувались автомобілі Skoda Octavia та Кіа Cood, крейда, стрічка мірна та фотоапарат «Canon», було складено схему та фото таблицю;

?заявою ОСОБА_10 від 13.08.2021 р. (т. 1 а.с. 194), згідно якої він, ОСОБА_10 , 11.05.2021 року, близько 13 год. 30 хв., потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, під час керування ним автомобілем марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відбулося зіткнення із автомобілем марки «BMW», модель «316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі сполученням м. Кагарлик - м. Ржищів, Обухівського району, Київської області, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження, у зв`язку із чим йому завдано матеріальної і моральної шкоди. За вказаним фактом відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.05.2021 року за № 0000440, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. У зв`язку із тим, що внаслідок вказаного кримінального правопорушення йому завдано матеріальну та моральну шкоду, на підставі ч. 3 ст. 55 КПК України просив залучити його в якості потерпілого до кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.05.2021 року за № 0000440, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України;

?протоколом проведення слідчого експерименту від 13.08.2021 р. (т. 1 а.с. 194-199), схемою до протоколу ОМП (т. 1 а.с. 200), фото таблицею до протоколу ОМП (т. 1 а.с. 201-209), проведеного за участю потерпілого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 , у присутності понятих ОСОБА_26 та ОСОБА_27 з використанням цифрової фотокамери «Canon», для перевірки та уточнення відомостей дорожньо-транспортної пригоди, що мало місце 11.05.2021 р. на автодорозі Р-32 в межах Обухівського району за участю водія ОСОБА_6 , під керуванням автомобіля марки «BMW» 316i, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та водія ОСОБА_10 , під керуванням автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , де слідчим експериментом встановлено, що всі учасники слідчого експерименту прибули на місце проведення слідчого експерименту, що розташоване на дорозі Н-02, відрізок Р-32 на 460 км + . Під час слідчого експерименту ОСОБА_10 розташовував автомобіль ВАЗ під його керуванням на смузі руху в напрямку до м. Кагарлик. Потім ОСОБА_10 розташовував автомобіль ВАЗ під його керуванням під час руху на смузі руху в напрямку до м. Кагарлик із частковим виїздом на зустрічну смугу руху а потім із виїздом на смугу зустрічного руху. ОСОБА_10 розташував автомобіль ВАЗ під його керуванням в місці зіткнення, в момент зіткнення, на смузі руху в напрямку до м. Кагарлик. Також ОСОБА_10 розташував автомобіль BMW та автомобіля ВАЗ під своїм керуванням в місці зіткнення, в момент зіткнення, на смузі в напрямку до м. Кагарлик. При проведенні слідчого експерименту використовувались автомобілі Skoda Octavia та Кіа Cood, крейда, стрічка мірна та фотоапарат «Canon», було складено схему та фото таблицю;

?висновком експерта № СЕ-19/111-21/23693-ІТ від 02.07.2021 р. (т. 1 а.с. 214-219), згідно якого рульове керування автомобіля марки «ВАЗ-2106» реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент огляду, знаходиться в непрацездатному стані, через зміщення рульового колеса разом з рульовим валом. Дана несправність виникла в процесі дорожньо-транспортної пригоди. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДТП, не виявлено. Система робочого гальма автомобіля «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи робочого гальма перед ДТП, не виявлено. Елементи підвіски автомобіля марки «ВАЗ-2106» реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент огляду, знаходяться в непрацездатному стані, через відокремлення штанги стабілізатора передньої підвіски від кронштейна кріплення. Дана несправність виникла в процесі дорожньо-транспортної пригоди. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед ДТП, не виявлено;

?висновком експерта № СЕ-19/111-21/23689-ІТ від 02.07.2021 р. (т. 1 а.с. 225-230), згідно якого рульове керування автомобіля марки «ВМW 316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДТП, не виявлено. Система робочого гальма автомобіля «ВМW 316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи робочого гальма перед ДТП, не виявлено. Елементи підвіски автомобіля марки «ВМW 316і» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходяться в непрацездатному стані, через зміщення стабілізатора передньої підвіски. Дана несправність виникла в процесі дорожньо-транспортної пригоди. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкий транспортного засобу перед ДТП, не виявлено;

?висновком експерта № СЕ-19/111-21/23700-ІТ від 02.07.2021 р. (т. 1 а.с. 234-238), згідно якого зіткнення автомобіля «ВМW 316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 з автомобілем «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_2 відбулось на проїзній частині автодороги перед початком осипу іржі (позначка 4 схеми до протоколу ОМП). Встановити експертним шляхом більш точне розташування місце зіткнення транспортних засобів не представляється можливим по причині відсутності необхідних для цього комплексу слідової інформації;

?висновком експерта № СЕ-19/111-21/30732-ІТ від 12.08.2021 р. (т. 1 а.с. 241-247), згідно якого в момент первинного контакту повздовжні осі автомобіля «ВМW 316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_2 розташовувались під кутом 165±5°;

В судовому засіданні експерт ОСОБА_28 висновки експертиз № СЕ-19/111-21/23693-ІТ від 02.07.2021 р., № СЕ-19/111-21/23689-ІТ від 02.07.2021 р., № СЕ-19/111-21/23700-ІТ від 02.07.2021 р. та № СЕ-19/111-21/30732-ІТ від 12.08.2021 р. підтримав в повному обсязі та пояснив, що він особисто виїжджав та оглядав обидва автомобіля. Ним було встановлено місце зіткнення в місці осипу іржі, оскільки осип летить за автомобілем. Після першого контакту між автомобілями осип іржі може протягнутися з машиною. Його висновки робилися із точних даних. Сліди юзу є не конкретною ознакою місця зіткнення автомобілів. Зіткнення автомобілів відбулося передніми лівими частинами транспортних засобів.

?посвідченням водія НОМЕР_6 (т. 2 а.с. 16) встановлено, що вказане посвідчення видано ОСОБА_10 та він має право керувати легковим транспортним засобом з 21.07.2010 р. по 22.06.2049 р.;

?свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 (т. 2 а.с. 17), згідно якого власником автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_18 ;

?довіреністю від 21.09.2020 р. (т. 2 а.с. 18-19), згідно якої ОСОБА_18 уповноважив ОСОБА_10 розпоряджатися, користуватися (продавати), представляти інтереси в страхових компаніях, укладати договори обов`язкового страхування, а також керувати, переганяти чи транспортувати транспортний засіб за місцем потреби, з строком дії до 21.09.2023 р. з правом передоручення третім особам, з правом тимчасового виїзду за кордоном України;

?посвідченням водія НОМЕР_8 (т. 2 а.с. 36-37) встановлено, що вказане посвідчення видано ОСОБА_6 та він має право керувати легковим транспортним засобом;

?свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 (т. 2 а.с. 36-37), згідно якого власником автомобіля марки «ВМW» моделі «316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_6 ;

Даними доказами підтверджено право керування транспортними засобами автомобіля марки ««ВМW» моделі «316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

?полісом № АР/8662712 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (т. 2 а.с. 20), згідно якого ОСОБА_10 було застраховано автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у АТ «СГ «ТАС»», строк дії з 26.10.2020 р. по 25.10.2021 р.

?полісом № АР/1387337 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (т. 2 а.с. 38), згідно якого автомобіль марки ««ВМW» моделі «316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахований на 11.05.2021 р. у ПрАТ СК «ВУСО»;

?тестуванням на алкоголь від 11.05.2021 р. (т. 2 а.с. 39) встановлено, що інспектором ОСОБА_29 алкотестом драгер № 6810 проведено тестування ОСОБА_6 , результатом якого 0,00 %;

?направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.05.2021 р. (т. 2 а.с. 40), згідно якого поліцейським ВП № 1 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_30 . ОСОБА_6 було направлено до КНП «Ржищівська міська лікарня» Ржищівської міської ради для огляду на стан сп`яніння;

?висновком щодо результату медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.05.2021 р. (т. 2 а.с. 42) встановлено, що було проведено огляд лікарем КНП РМР «Ржищівська міська лікарня» ОСОБА_31 гр.. ОСОБА_6 і ознак сп`яніння не виявлено.

Даними доказами підтверджено, що 11 травня 2021 р. обвинувачений ОСОБА_6 , який керував транспортним засобом - автомобілем марки ««ВМW» моделі «316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був тверезий, тобто ознак сп`яніння у нього не виявлено.

Що стосується тверджень як обвинуваченого ОСОБА_6 , так і свідка ОСОБА_13 про те, що від машини потерпілого ОСОБА_14 було чути запах алкоголю, а також те, що в машині було багато пляшок із під пива та іншого спиртного, як на підтвердження того, що потерпілий перебував в стані сп`яніння, то вказане питання повинно бути підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема висновком експерта, а не показання свідків чи приналежністю банок і їхнім вмістом.

Висновком експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 29-21 від 01.10.2021 р. проведеної експертом Національного наукового центру «Інститутом судових експертиз ім.. засл. проф.. М.С. Бокаріуса» відділеннябюро м. Київ ОСОБА_32 (т. 2 а.с. 7-15), згідно якого:

1)з урахуванням механізму контактування транспортних засобів, та даних зафіксованих у схемі до протоколу огляду даної пригоди, а саме кінцевого положення транспортних засобів, та розташування слідової інформації у експерта маються підстави технічного характеру заключити, що пояснення водія автомобіля «ВМW 316і», р/н НОМЕР_1 ОСОБА_6 про механізм даної дорожньо-транспортної пригоди є неспроможними. Пояснення водія автомобіля ВАЗ 21063, р/н НОМЕР_2 ОСОБА_10 про механізм даної дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору не викликають сумніву, та експертним шляхом не можуть бути спростованими;

2)в умовах даної пригоди водію автомобіля «ВМW 316і», р/н НОМЕР_1 при русі за межами населеного пункту для забезпечення безпеки дорожнього руху необхідно було вибирати і рухатись в межах безпечної швидкості руху та постійно контролювати швидкісні параметри руху керованого автомобіля, які б не перевищували дозволену на даній ділянці шляху за межами населених пунктах швидкість руху 90км/год., що регламентовано вимогами п. 12.1, п. 12.6 «ґ», та п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України;

3)в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору водій автомобіля «ВМW 316і», р/н НОМЕР_1 , мав технічну можливість запобігти подію шляхом належного виконання вимог п. 12.1, п. 12.6 «ґ», та п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України;

4)в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору дії водія автомобіля «ВМW 316і», р/н НОМЕР_1 , не відповідали вимогам п. 12.1, п. 12.6 «ґ», та п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, створювали достатні умови для їх настання;

5)в умовах які склалися на ранньому етапі їх розвитку, водій автомобіля ВАЗ 21063, р/н НОМЕР_2 , з моменту виявлення зустрічного автомобіля «ВМW 316і», р/н НОМЕР_1 , у відповідності з п. 10.1 Правил дорожнього руху України мав можливість приступити до маневру об`їзду, оскільки за умовою руху автомобіля «ВМW 316і», р/н НОМЕР_1 , з максимально дозволеній на даній ділянці швидкістю руху 90км/год. відстані між автомобілем «ВМW 316і», р/н НОМЕР_1 , та автомобілем ВАЗ 21063, р/н НОМЕР_2 , в момент початку виїзду останнього на смугу зустрічного руху була достатньо для здійснення об`їзду і подальшого повернення на свою смугу руху не створюючи перешкод в русі іншим учасникам руху.

З моменту коли водій автомобіля ВАЗ 21063, р/н НОМЕР_2 , мав об`єктивну можливість встановити, що зустрічний автомобіль «ВМW 316і», р/н НОМЕР_1 , рухається зі швидкістю яка перевищує максимально дозволену за межами населених пунктах швидкість руху 90 км/год., та рухається зі швидкістю 110 - 120км/год. дорожня обстановка для нього зазнала змін і придбала явні ознаки наявності небезпеки для руху, що вимагала від нього негайного вжиття заходів до зниження швидкості руху аж до зупинки, що регламентовано вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України;

6)з даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ 21063, р/н НОМЕР_2 , не мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «ВМW 316і», р/н НОМЕР_1 , який рухався у зустрічному напрямку зі швидкістю яка перевищувала дозволену 90км/год., та до зіткнення не гальмував, шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України;

7)оскільки в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21063, р/н НОМЕР_2 , не мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «ВМW 316і» р/н НОМЕР_1 , слід прийти до висновку про те, що в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 21063, р/н НОМЕР_2 , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, не вбачається;

8)в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору дії водія автомобіля «ВМW 316і» р/н НОМЕР_1 не відповідали вимогам п. 12.1, п. 12.6 «ґ», та п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, створювали достатні умови для її настання, що свідчить про наявність причинного зв`язку між його діями і подією, яка сталась.

Оскільки в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21063, р/н НОМЕР_2 , не мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «ВМW 316і» р/н НОМЕР_1 , слід прийти до висновку про те, що в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 21063, р/н НОМЕР_2 , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які перебували б у причинному зв`язку з настанням даної події, не вбачається.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_33 висновок експертизи від 01.10.2021 р. № 29-21 підтримує та пояснив, що при проведенні експертизи йому було достатньо даних, щоб прийти до однозначного висновку. Особисто ним огляд машин не проводився. Швидкість руху автомобілів не встановлювалась, але робились розрахунки щодо дозволених швидкостей на цій ділянці руху, тому він прийшов до висновку, що в умовах даної пригоди водію автомобіля «ВМW 316і» р/н НОМЕР_1 при русі за межами населеного пункту для забезпечення безпеки дорожнього руху необхідно було вибирати та рухатись в межах безпечної швидкості руху та постійно контролювати швидкісні параметри руху керованого автомобіля, які б не перевищували дозволену на даній ділянці шляху за межами населених пунктах швидкість руху 90км/год., що регламентовано вимогами п. 12.1, п. 12.6 «ґ» та п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України. 12,4 м. тормозного шляху автомобіля ВАЗ давало можливості зробити лише один маневр, а саме: зі смуги напрямку руху автомобіля «ВМW 316і» повертатися у свою смугу руху. Під час первинного контакту автомобілі були під кутом. Слід юзу залишений лівим бортом автомобіля ВАЗ, оскільки після зіткнення автомобілі перемістилися, а саме: ВАЗ - 21063 вперед і в право, а ВМW 316і назад і в ліво. При іншому розкладі, після зіткнення автомобілі перемістилися в іншому напрямку і слід іржі, який зазначений у протоколі огляду та схемі до протоколу ОМП, не було б чим залишити. Із аналізу слідової інформації вбачається, що в момент удару переднє колесо автомобіля ВАЗ вже було на своїх смузі руху.

Як вбачається із висновку інженерно технічної експертизи № 153 від 10.01.2022 проведеної експертом ТОВ «Українська експерта компанія» ОСОБА_34 (т. 2 а.с. 177-187) встановлено наступне:

1) покази водія автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_10 , ОСОБА_10 в частині розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди, технічно не спроможні, так як не відповідають слідовій інформації зафіксовано в схемі до протоколу ОМП від 11.05.2021 року та загально прийнятим законам фізики, та при подальшому дослідженні прийматись не можуть, так як це приведе до необгрунтованих висновків;

2) покази водія автомобіля «ВМW 316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 в частині розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди, а саме, що зіткнення транспортних засобів відбулось на смузі руху, по якій він рухався, та в частині вказаних швидкостей транспортних засобів при пригоді технічно спроможні, так як відповідають слідовій інформації зафіксовано в схемі до протоколу ОМП від 11.05.2021 року та загально прийнятим законам фізики, тому подальше дослідження буде проводитись на основі технічно спроможного механізму пригоди;

3) в даній дорожній обстановці, виходячи з технічно спроможного розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, водій автомобіля «ВМW 316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України;

4) в даній дорожній обстановці, виходячи з технічно спроможного розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, водій автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1., 11.3. Правил дорожнього руху України;

5) в даній дорожній обстановці, виходячи з технічно спроможного розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди, встановити, чи мав водій автомобіля «ВМW 316і» реєстраційний номер НОМЕР_1 своїми односторонніми діями технічну можливість попередити зіткнення чи не мав такої можливості не надається можливим, через відсутності необхідного комплексу вихідних даних;

6) в даній дорожній ситуації, водій автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 своїми односторонніми діями мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «ВМW 316і» реєстраційний номер НОМЕР_1 виконуючи вимоги п. 10.1., 11.3. Правил дорожнього руху України;

7) в даній дорожній обстановці, виходячи з технічно спроможного розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди, встановити, чи відповідали дії водія «ВМW 316і 6і» реєстраційний номер НОМЕР_1 своїми односторонніми діями технічну можливість попередити зіткнення чи не мав такої можливості не надається можливим, із за відсутності необхідного комплексу вихідних даних;

8) в даній дорожній обстановці, виходячи з технічно спроможного розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1., 11.3. Правил дорожнього руху, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, не має підстав технічного характеру;

9) в даній дорожній обстановці, виходячи з технічно спроможного механізму дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «ВМW 316і» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 невідповідностей вимогам п.п. 12.1., 12.6. «ґ» 12.9.«б» не вбачається;

10) в розглянутій дорожньо-транспортній ситуації, виходячи з технічно спроможного розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, невідповідності вимогам п.п. 10.1.,11.3. Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , знаходились в причинному зв`язку з виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_35 суду пояснив, що висновок, наданий ним, підтримує повністю і зазначив, що для проведення експертизи йому надані необхідні матеріали справи, які були у сторони захисту, а саме: копія протоколу огляду місця події від 11.05.2021 р., копія схеми до протоколу огляду місця події від 11.05.2021 р., копії висновків експертиз № СЕ-19/111-21/23693-ІТ від 02.07.2021 р., № СЕ-19/111-21/23689-ІТ від 02.07.2021 р., № СЕ-19/111-21/23700-ІТ від 02.07.2021 р. та № СЕ-19/111-21/30732-ІТ від 12.08.2021 р., слідчі експерименти як з обвинуваченим, так із потерпілим, протоколи допиту обвинуваченого та потерпілого. До нього звернулась захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_22 , надавши всі вище перелічені копії матеріалів справи. Машини він не оглядав. Швидкість машин він не вирахував, оскільки не існує такої методики. Кут під яким розташовувались машини під час ДТП становило 165±5°. Ним було встановлено, що ДТП стало на смузі руху ВМW, оскільки там було зафіксовано осип іржі. Швидкість автомобіля ВАЗ була більшою, ніж ВМW, оскільки ВАЗ своєю кінетичною енергією зупинив ВМW і його відкинуло. Тому прийшов до висновку, що швидкість машини обвинуваченого була така, яку він вказав під час його допиту на досудовому слідстві. І саме дії потерпілого знаходяться у причинному зв`язку з виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи наявність протилежних висновків, не усунення розбіжностей при допитах експертів, за клопотанням прокурора та за клопотанням сторони захисту та враховуючи думки сторони потерпілого, для з`ясування обставин, що мають значення, спростування або ж підтвердження висновків органу досудового розслідування, а також реалізації права на захист, у кримінальному провадженні проведено інженерно-транспортну експертизу.

За наслідками проведеної судової інженерно-транспортної експертизи судовим експертом Львівського Науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_36 наданий висновок від 30.01.2023р. № 3207-Е (т. 3 а.с. 69-80), яким встановлено наступне:

1)виходячи з результатів транспортно-трасологічних досліджень, викладених у висновку експерта від 02.07.2021 за № СЕ-19/111-21/23700-ІТ та у висновку експерта від 12.8.2021 за № СЕ-19/111-21/23722-ІТ, сліди юзу, які були виявлені під час огляду місця події та зафіксовані на схемі до протоколу огляду місця ДТП (позн. 3), могли бути залишені як лівими, так і правими колесами автомобіля ВАЗ-21063, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ;

2)покази водія автомобіля «ВМW 316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 стосовно розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди, зокрема в частині того, що зустрічний автомобіль ВАЗ-21063, рухаючись зі швидкістю 90... 100км/год., виїхав на смугу руху автомобіля «ВМW 316і» на відстані 9,0 м до місця зіткнення, технічно неспроможні;

3)покази водія автомобіля ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 стосовно розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди, зокрема в частині того, що на час події автомобіль «ВМW 316і» рухався зі швидкістю 110... 120км/год., а швидкість автомобіля ВАЗ-21063 становила 80...90км/год., технічно неспроможні;

4)водій автомобіля «ВМW 316і» ОСОБА_6 , рухаючись поза межами населеного пункту по ділянці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку, відповідно до вимог 12.6.ґ) ПДР повинен був вести керований ним автомобіль зі швидкістю не більше 90км/год., а з моменту, коли був об`єктивно спроможний виявити небезпеку для руху, спричинену виїздом на смугу його руху зустрічного автомобіля ВАЗ-21063, - згідно вимог п. 12.3 ПДР негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу;

5)встановити наявність (чи відсутність) у водія автомобіля «ВМW 316і» ОСОБА_6 технічної можливості уникнути ДТП, діючи відповідно до вимог ПДР, не надається можливим через відсутність заданого технічно спроможного комплексу даних стосовно положення транспортних засобів відносно місця зіткнення в момент виїзду зустрічного автомобіля ВАЗ-21063 на смугу руху автомобіля «ВМW 316і» та швидкостей їх руху в цей момент;

6)встановити відповідність дій водія автомобіля «ВМW 316і» ОСОБА_6 вимогам ПДР не надається можливим через відсутність заданого технічно спроможного комплексу даних стосовно положення транспортних засобів відносно місця зіткнення в момент виїзду зустрічного автомобіля ВАЗ-21063 на смугу руху автомобіля «ВМW 316і» та швидкостей їх руху в цей момент;

7)водій автомобіля ВАЗ-21063 ОСОБА_10 , рухаючись поза межами населеного пункту по ділянці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку, відповідно до вимог 12.6.ґ) ПДР повинен був вести керований ним автомобіль зі швидкістю не більше 90км/год, а виявивши вибоїни на смузі свого руху - згідно вимог п.п. 1.10 (стосовно значення терміну «перешкода для руху»), 12.3, 11.3 ПДР повинен був вжити заходів для зменшення швидкості до такої, яка б забезпечила безпечний проїзд, або застосувати об`їзд, або не виїжджаючи на смугу зустрічного руху при наявності суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1 та наближенні зустрічного автомобіля;

8)причин технічного характеру, які б не дали змоги водію автомобіля ВАЗ-21063 ОСОБА_10 виконати вимоги п.п. 12.6.ґ), 12.3, 11.3 ПДР і при виявленні вибоїн на смузі свого руху вжити заходів для зменшення швидкості до такої, яка б забезпечила безпечний проїзд, або застосувати об`їзд не виїжджаючи на смугу зустрічного руху при наявності суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1 та наближенні зустрічного автомобіля, і таким чином запобігти ДТП, не вбачається;

9)встановити відповідність дій водія автомобіля ВАЗ-21063 ОСОБА_10 вимогам п.12.6.ґ) ПДР не надається можливим, оскільки швидкість руху автомобіля ВАЗ-21063 однозначно не задана, а встановити її розрахунковим шляхом не надається можливим через відсутність необхідної для цього інформації, зокрема через відсутність встановленого положення транспортних засобів в момент зіткнення відносно елементів дороги;

При відсутності причин технічного характеру, які б не дали змоги водію автомобіля ВАЗ-21063 при виявленні вибоїн на смузі свого руху вжити заходів для зменшення швидкості до такої, яка б забезпечила безпечний проїзд, або застосувати об`їзд не виїжджаючи на смугу зустрічного руху, дії водія ОСОБА_10 не відповідали вимогам п. 11.3 ПДР;

10)дії водія автомобіля ВАЗ-21063 ОСОБА_10 , який виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей час наближався автомобіль «ВМW 316і», не відповідали вимогам п.11.3 ПДР і спричинили небезпеку для руху водію останнього, а тому перебувають в причинному зв`язку з фактом ДТП.

Встановити причинний зв`язок між діями водія автомобіля «ВМW 316і» ОСОБА_6 та фактом ДТП не надається можливим, оскільки не виявилось можливим встановити наявність (чи відсутність) у нього технічної можливості уникнути ДТП, діючи відповідно до вимог ПДР.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_37 суду пояснив, що висновок, наданий ним підтримує повністю і зазначив, що при проведенні експертизи покази водія автомобіля «ВМW 316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 стосовно розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди, зокрема в частині того, що зустрічний автомобіль ВАЗ-21063, рухаючись зі швидкістю 90... 100км/год., виїхав на смугу руху автомобіля «ВМW 316і» на відстані 9,0 м до місця зіткнення, технічно неспроможні, а також покази водія автомобіля ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 стосовно розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди, зокрема в частині того, що на час події автомобіль «ВМW 316і» рухався зі швидкістю 110... 120км/год., а швидкість автомобіля ВАЗ-21063 становила 80...90км/год., технічно неспроможні. Тобто ним було зроблено висновок про те, що саме дії водія автомобіля ВАЗ не відповідали вимогам п.11.3 ПДР і спричинили небезпеку для руху водію останнього, а тому перебувають в причинному зв`язку з фактом ДТП, а щодо дії водія автомобіля «ВМW 316і» ОСОБА_6 за фактом ДТП не надається можливим, оскільки не виявилось можливим встановити наявність (чи відсутність) у нього технічної можливості уникнути ДТП, діючи відповідно до вимог ПДР.

Враховуючи наявність трьох протилежних та суперечливих висновків, не усунення розбіжностей при допитах експертів, за клопотанням прокурора та враховуючи думки сторони потерпілого та сторони захисту, для з`ясування обставин, що мають значення, спростування або ж підтвердження висновків органу досудового розслідування, а також реалізації права на захист, у кримінальному провадженні проведено комісійну інженерно-транспортну експертизу.

За наслідками проведеної комісійної судової інженерно-транспортної експертизи експертами Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ОСОБА_38 та ОСОБА_39 наданий висновок від 17.10.2024 р. № СЕ-19-24/57082-ІТ (т. 4 а.с. 55-76), яким встановлено наступне:

1)виходячи з характерних ознак комплексу слідоутворень на дорожньому покритті, з урахуванням дугоподібної форми сліду юзу довжиною 13,4 м, можна стверджувати, що даний слід був залишений лівими колесами автомобіля ВАЗ 21063 (номерний знак НОМЕР_2 );

2)варіант розвитку дорожньо-транспортної ситуації, заснований на фактичних даних, встановлених в ході слідчого експерименту (протокол від 16.09.2021) за участю водія автомобіля ВМW 316і (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 в частині розташування місця зіткнення транспортних засобів відносно меж проїзної частини та слідової інформації на місці події, слід вважати неспроможними з технічної точки зору;

3)у варіанті розвитку дорожньо-транспортної ситуації, заснованому на фактичних даних, встановлених в ході слідчого експерименту (протокол від 13.08.2021) за участю водія автомобіля ВАЗ 21063 (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_10 , вбачається технічна неспроможність фактичних даних в частині встановлених швидкостей руху транспортних засобів перед зіткненням (їх співвідношення). Проте, фактичні дані стосовно розташування місця зіткнення транспортних засобів та механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди в цілому можуть вважатися спроможними з технічної точки зору;

4)у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля ВМW 316і (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 повинен був діяти згідно з технічними вимогами п. 12.3 та 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху;

5)водій автомобіля ВМW 316і (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 , з моменту виникнення небезпеки для руху, мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем ВАЗ 21063 (номерний знак НОМЕР_2 ) шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху;

6)в діях водія автомобіля ВМW 316і (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 вбачаються невідповідності технічним вимогам п. 12.3 Правил. Вирішити питання, чи вбачаються у діях водія автомобіля ВМW 316і (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 невідповідності вимогам п. 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху, не видається можливим. Обумовлено це відсутністю достовірних даних щодо швидкості руху автомобіля ВМW 316і (номерний знак НОМЕР_1 ) на момент дорожньо-транспортної пригоди;

7)у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля ВАЗ 21063 (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_10 повинен був діяти згідно з технічними вимогами п. 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху;

8)водій автомобіля ВАЗ 21063 (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_10 мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем ВМW 316і (номерний знак НОМЕР_1 ) шляхом виконання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху;

9)у діях водія автомобіля ВАЗ 21063 (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_10 , вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху;

10)у діях водія автомобіля ВМW 316і (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди.

У діях водія автомобіля ВАЗ 21063 (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_10 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_40 суду пояснив, що висновок, наданий ним разом із експертом ОСОБА_39 підтримує повністю. Вважає, що покази водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_10 щодо розвитку ДТП технічно спроможні, а покази водія ВМW 316і ОСОБА_6 щодо розвитку ДТП технічно не спроможні. Покази обох водіїв щодо швидкостей їх автомобілів технічно не спроможні. Водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_41 під час дії п. 1.5 виїхав на зустрічну смугу руху для об`їзду вибоїн, та повертаючись у свою смугу руху, відбулося ДТП, бо водій автомобіля ВМW ОСОБА_6 змінив напрямок руху. Швидкість руху обох автомобілів не встановлювалась. Сліди юзу, що зазначені у схемі до протоколу ОМП та протоколі огляду місця події одразу після ДТП, були залишені лівими колесами автомобіля марки ВАЗ, і ДТП відбулася на смузі руху автомобіля ВАЗ. Тобто, невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху у діях водія ОСОБА_10 та невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху у діях водія ОСОБА_6 , які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_42 суду пояснив, що висновок, наданий ним разом із експертом ОСОБА_38 підтримує повністю. Покази водія автомобіля ВМW ОСОБА_6 щодо механізму розвитку з технічної точки зору є неспроможні. Покази водія ВАЗ ОСОБА_10 виїзд на смугу руху автомобіля ВМW, а водієм автомобіля ВМW було зроблено виїзд на смугу руху автомобіля ВАЗ, та в момент зіткнення ВАЗ не повністю перебував у своїй смузі руху, а задня ліва частина автомобіля ВМW перебувала на зустрічній смузі руху. Водій автомобіля ВАЗ порушив п. 10.1 виїзд на зустрічну смугу руху, що призвело до аварійної ситуації і в момент безпечного завершення свого маневру відбулося зіткнення, оскільки водій автомобіля ВМW змінив напрямок свого руху, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. У обох водіїв була хороша видимість один одного, оскільки такі перепони відсутні у протоколі огляду місця події та у схемі до протоколу ОМП. Будь який маневр чи зміна водія повинні бути безпечними, тоді і не було зіткнення. Об`їзду перешкоди і як це зробити повинен вирішувати водій, але маневри повинні бути безпечними.

Згідно ст. 101 КПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.

Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Запитання, які ставляться експертові, та його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Тобто, законодавець, передбачивши у ч. 2 ст. 101 КПК право сторони захисту надати суду висновок експерта, тим самим установив і обов`язок суду його розглянути в сукупності з іншими доказами.

ВС наголошує, що у кримінальних провадженнях, які стосуються ДТП, експертне дослідження може вплинути на остаточне рішення або позначитися на остаточному рішенні суду.

Тому право захисту спростовувати висновки експертів, надані обвинуваченням, за допомогою іншого висновку, наданого захистом, має бути забезпечене судом.

Як убачається з матеріалів цього кримінального провадження, з метою забезпечення дотримання принципу змагальності сторін за клопотанням захисника суд долучив до матеріалів кримінального провадження висновок експерта, підготовлений за заявою захисника.

Так, висновок інженерно технічної експертизи № 153 від 10.01.2022 проведеної експертом ТОВ «Українська експерта компанія» ОСОБА_34 проведений однобічно, без врахування даних, які були зафіксовані одразу після ДТП, при цьому був присутній обвинувачений ОСОБА_6 , а саме: на дорозі у напрямку м. Кагарлик було зафіксовано осип іржі, а також слід юзу, який починався на дорозі у напрямку руху в м. Ржищів та продовжувався до дороги у напрямку руху м. Кагарлик, а також те, що вказаний слід юзу залишений лівою частиною автомобіля ВАЗ, але експертом залишено поза увагою те, що автомобіль ВМW змінював напрямок руху, оскільки не дотримався вимог ст. 12.3 Правил дорожнього руху, так як приймаючи до уваги покази обвинуваченого надані ним під час слідчого експерименту експертом було вказане висвітлено на ілюстрації 7 висновку експертизи № 153 від 10.01.2022 р. і стає не зрозуміло, яким чином осип іржі залишився поза межею ДТП і слід юзу був продовжений на смузі руху в напрямку м. Кагарлик.

Тому суд не може взяти до уваги висновок експерта № 153 від 10.01.2022 р. за результатами експертизи, проведеної за ініціативою сторони захисту, оскільки не зрозуміло чи достатньо було поданих експертові об`єктів дослідження, оскільки висновок експерта не відповідає іншим фактичним даним та не узгодженість з іншими матеріалами справи, а із сукупності доказів, що містяться у матеріалах кримінального провадження, у діях водія автомобіля марки «ВМW 316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вбачається наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК

Що стосується висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 3207-Е від 30.01.2023р., проведеного судовим експертом Львівського Науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_36 , то суд з ним не погоджується частково, виходячи з наступного.

Так, в дослідницькій частині цього висновку експерт сам собі суперечить щодо дій водія автомобіля ВМW 316і, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , а саме:

встановити відповідність дій водія автомобіля «ВМW 316і і» ОСОБА_6 вимогам ПДР не надається можливим через відсутність заданого технічно спроможного комплексу даних стосовно положення транспортних засобів відносно місця зіткнення в момент виїзду зустрічного автомобіля ВАЗ-21063 на смугу руху автомобіля «ВМW 316і» та швидкостей їх руху в цей момент.

Хоча перед цим було експертом встановлено наступне.

Покази ОСОБА_6 стосовно розташування місця зіткнення (на відстані 1,2 м від осьової лінії дорожньої розмітки 1.1) та положення автомобілів в цей момент не відповідають результатам транспортно- трасологічних досліджень стосовно взаємного розташування транспортних засобів в момент первинного контактування, викладених у висновку експерта від 12.8.2021 за № СЕ-19/111-21/23722-ІТ. Зокрема, якщо місце зіткнення розташоване на відстані 1,2м від осьової лінії дорожньої розмітки 1.1, то при встановленому у висновку експерта від 12.8.2021 за № СЕ-19/111-21/23722-ІТ взаємному розташуванні транспортних засобів в момент первинного контактування ліві колеса автомобіля «ВМW 316і» повинні були б знаходитись безпосередньо біля лінії 1.1 дорожньої розмітки, а не на відстані 0,45 м до неї як вказав у своїх показах ОСОБА_6 . Технічно неспроможні покази ОСОБА_6 і в тій частині, що автомобіль ВАЗ-21063, рухаючись зі швидкістю 90... 100 км/год., виїхав на смугу руху автомобіля «ВМW 316і» на відстані 9,0 м до місця зіткнення, оскільки зазначеної відстані недостатньо для зміщення автомобіля ВАЗ-21063 в поперечному до дороги напрямку на відстань не менше 1,9 м, де зафіксовано початок сліду юзу гуми автомобіля ВАЗ-21063. Результати проведених досліджень дають підстави зробити висновок про те, що покази водія автомобіля «ВМW 316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 стосовно розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди, зокрема в частині того, що зустрічний автомобіль ВАЗ-21063, рухаючись зі швидкістю 90... 100км/год., виїхав на смугу руху автомобіля «ВМW 316і» на відстані 9,0м до місця зіткнення, технічно неспроможні.

З вищенаведеного випливає, що висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 3207-Е від 30.01.2023р., проведеного судовим експертом Львівського Науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_36 судом не приймаються в частині зроблених висновків дій водія автомобіля «ВМW 316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , оскільки суд вважає, що було достатньо поданих експертові даних дослідження, які із сукупності доказів, що містяться у матеріалах кримінального провадження, можливо зробити висновок, що у діях водія автомобіля марки «ВМW 316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вбачається наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК

Що стосується висновку експерта № СЕ-19-23/44215-ІТ від 26.04.2024 р. проведеного експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, то слід зазначити наступне.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 26.07.2023 р. було призначено комісійну інженерно - транспортну експертизу

Комісійною є експертиза, яка проводиться двома чи більшою кількістю експертів, що мають кваліфікацію судового експерта за однією експертною спеціалізацією (фахівцями в одній галузі знань). Комісія експертів може утворюватися органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), або керівником експертної установи.

Оскільки висновок експерта № СЕ-19-23/44215-ІТ від 26.04.2024 р. виконаний одним експертом, то даний висновок не може вважатися проведений комісійно, тому до уваги братися не буде.

Таким чином, суд вважає за необхідним взяти за основу в якості належного доказу наявності невідповідностей дій водія автомобіля «ВМW 316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимогам п. 12.3 та п. 12.6 ґ) ПДР України саме висновок судової авто технічної експертизи № 29-21 та висновок комісійної судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19-24/57082-ІТ від 17.10.2024 р., оскільки ці висновки відповідають встановленим обставинам, були складені з урахуванням більш широкого обсягу вихідних даних, та в частині визначення моменту небезпеки для водія узгоджується із всіма матеріалами кримінального провадження. При цьому, суд ураховує покази експертів ОСОБА_43 , ОСОБА_44 та ОСОБА_45 , які в судовому засіданні роз`яснили, що момент виникнення небезпеки для водія був визначений відповідно до методології правильності визначення моментів небезпеки для руху водіїв і цей момент є можливим для використання та дослідження технічної можливості водія уникнути зіткнення у разі виявлення небезпеки.

Крім того винність обвинуваченого ОСОБА_6 , доводиться і іншими доказами, а саме:

?показаннями свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що близько 13 год. дня йому зателефонував брат обвинуваченого і він з батьком поїхали до місця ДТП. Коли вони прибули до місця пригоди, то вже були працівники МНС, поліція та працівники швидкої. В машині останнього знаходився потерпілий, якого він не бачив. Ним оглядалась машина потерпілого і він бачив там багато пляшок з під спиртних напоїв. Він також приймав в якості понятого при складанні схеми та протоколу огляду місця події, де також приймав участь ОСОБА_46 марки ВМW знаходилося між двома смугами, а де знаходився інший автомобіль, він не пам`ятає. Перевіряли ОСОБА_47 на стан сп`яніння, результат якого був негативний. Слідчий робив і фото фіксацію, і складав схему ДТП, де всі поставили підписи, зауважень і доповнень не було;

?показаннями свідка ОСОБА_48 , який пояснив, що саме ДТП він не бачив, а лише бачив її наслідки. Він майстер з ремонту автомобіля і до нього колись звертався брат обвинуваченого. Автомобіль ВМW знаходилося на осьовій лінії. Він проходив і в ту, і в іншу сторону, і вибоїн він не бачив. Робив фото його син, а чи робив фото слідчий, то він не пам`ятає;

?показаннями свідка ОСОБА_29 , яка пояснила, що в той день перебувала на службі і виїжджала на дану пригоду, але оформленням займався слідчий. Будь яких подробиць даного ДТП не скаже, бо пройшло майже чотири роки і не пам`ятає;

?показаннями свідка ОСОБА_49 , який пояснив, що в той день перебував на службі і виїжджав на дану дорожньо-транспортну пригоду, але нічого іншого повідомити не може, оскільки не пам`ятає.

Показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Отже, згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому прокурору, або посилатися на них.

Що стосується показань свідка ОСОБА_13 щодо того, що швидкість автомобіля марки ВМW 316і, під керуванням водія ОСОБА_6 , була не більше 50-60 км/год., судом не приймається до уваги, оскільки не відповідає матеріалам справи, зокрема трьома експертизами, деякі з них хоч не встановлювали швидкість автомобіля марки ВМW 316і, номерний знак НОМЕР_1 , але в описані експерти зазначали, що вона не відповідала п. 12.6. ґ) Правил дорожнього руху.

Що стосується показань свідка ОСОБА_48 , то, до деяких його показань слід віднестись критично, виходячи з наступного. На початку показань він повідомив, що він брав участь при оформленні ДТП, а коли було звернуто увагу суду на те, що вказана особа не була понятим, то він почав путатись у своїх свідченнях. Також на початку своїх показань він повідомив проте, що машина потерпілого знаходилась на смузі руху в напрямку м. Ржищів, але після запитання представника потерпілого щодо розташування машини марки ВАЗ, то він змінив свої покази, вказавши, що машина марки ВАЗ знаходилась на полосі в напрямку м. Кагарлик.

Свідки ОСОБА_50 та ОСОБА_29 підтвердили, що вони виїжджали 11.05.2021 р. на ДТП за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , але більш ніяких інших даних не повідомили.

Так, відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом;сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Що ж стосується доказів, які були здобуті під час судового слухання даного кримінального провадження, то суд оцінював їх на підставі Глави 4 Докази і доказування діючого КПК України.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, відповідно до ст. 86 КПК України якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом; недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд погоджується із висновками експертиз № № 3207-Е від 30.01.2023р. та № СЕ-19-24/57082-ІТ від 17.10.2024 р. вважає їх слушними та підтвердженими про те, що настання ДТП було також зумовлено й порушеннями потерпілим ОСОБА_10 під час керуванням ним автомобіля марки ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), оскільки водій автомобіля ВАЗ 21063 ОСОБА_10 , перед виїздом на зустрічну смугу руху, не впевнився в тому, що маневр буде безпечним, та своїми діями створив небезпеку для руху водію автомобіля ВМW 316і. Тому в діях водія ОСОБА_10 вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 ПДР. А оскільки, за умов виконання вимог п. 10.1 ПДР, він мав технічну можливість запобігти зіткненню, то зазначена невідповідність знаходиться у причинному зв`язку з подією ДТП.

Однак, вказані обставини, з урахуванням допущенного, в свою чергу, водієм автомобіля марки ВАЗ 21063, ОСОБА_10 п. 10.1 Правил дорожнього руху України, яке, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням ДТП, не виключають наявності в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Разом з тим, наведені вище обставини враховуються судом під час прийняття рішення у справі з огляду на роз`яснення, що містяться у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту», а також з урахуванням правових позицій Верховного Суду України, які викладені у Постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року у справі відносно ОСОБА_20 , та у справі № 5-218 кс від 05 листопада 2015 року, які орієнтують суд на те, щоб аби під час розгляду справ, де дорожньо-транспортна пригода сталася за участю двох водіїв-учасників дорожнього руху, для правильного вирішення справи, суди враховували, що особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен з водіїв, а також детальне з`ясування питання про те, чи міг передбачити один з водіїв порушення Правил дорожнього руху іншим водієм, прорахувати дії потерпілого, тощо.

Згідно роз`яснень та практики ВС України, у випадку, коли ПДР порушені кількома учасниками ДТП до кримінальної відповідальності притягається лише та особа, протиправні дії якої перебували у причинному зв`язку з наслідками, що настали. Протиправна поведінка іншого учасника ДТП у цьому випадку є умовою спричинення відповідних наслідків та не впливає на підставу кримінальної відповідальності особи, у діях якої встановлено причинний зв`язок з наслідками, що настали.

У випадках, коли наслідки перебувають у причинному зв`язку з порушеннями, які допустили двоє або більше водіїв, всі вони притягуються до кримінальної відповідальності.

Суб`єктивна сторона даного злочину визначається складністю об`єктивної сторони, яка характеризується діянням, наслідками та причинним зв`язком між ними.

В діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, оскільки у його діях вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди та наслідком у виді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

У діях ОСОБА_10 , хоч і вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди, однак його діями не заподіяно наслідків у виді заподіяння тілесних ушкоджень (середньої тяжкості, тяжкі тілесні ушкодження, смерть потерпілого).

Суд також приходить до висновку, що здобутих судом доказів є достатньо для того, щоб прийти до висновку про визнання обвинуваченого винним у вчиненні пред`явленого йому обвинувачення.

Окрім того, загальновідомим фактом є те, що дорожній рух становить діяльність з підвищеним ризиком, під час якої можуть виникати непередбачувані ситуації як в силу певних зовнішніх факторів, так і в силу людських помилок, необережності, необачності і порушення правил дорожнього руху, у зв`язку з чим на всіх учасників дорожнього руху покладається обов`язок дотримуватися не лише чітко визначених правил, як, наприклад, обмеження швидкості або заборони проїзду, але й загальних засад безпеки руху, що визначаються дорожньою обстановкою, що склалася.

Водій юридично зобов`язаний постійно бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну (пункт 2.3 ПДР України) та в разі виникнення небезпеки для руху чи перешкоди, яку об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (пункт 12.3 ПДР України).

Закон не передбачає модифікації цих обов`язків або звільнення від них залежно від причин виникнення небезпеки чи перешкоди для руху, тому ці причини можуть включати також і порушення ПДР іншим учасником дорожнього руху.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому, жоден доказ не має наперед встановленої сили, що відповідає вимогам ст.94 КПК України.

З огляду на вказане, визначальним фактором для визначення відповідальності водія за наслідки ДТП є об`єктивна можливість виявити небезпеку і технічна можливість уникнути спричинення цих наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі Кобець проти України доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Крім того, відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження

Оцінюючи доведеність винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Аналіз вищенаведених показів обвинуваченого, потерпілого, свідків та досліджених письмових доказів, оцінку яких надано вище, у їх сукупності, які суд визнає належними та допустимими, дозволяє суду зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого у порушенні водієм правил дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тяжкості тілесне ушкодження.

Оцінюючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого доведена повністю, оскільки досліджені вищезазначені докази отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними, взаємно узгодженими, підтверджуючими один одному, вони мають значення для кримінального провадження та відповідають фактичним обставинам справи. Необережні дії обвинуваченого ОСОБА_6 , що виразилися в порушенні вимог п.п. 12.1, 12.3, 12.6 ґ) та 12.9.б) Правил дорожнього руху, що спричинило отримання тяжких тілесний ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфікує за:

ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, суд дійшов до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується обвинувачений, винний та підлягає покаранню.

Обставини, які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно паспорту НОМЕР_11 , виданого 02.12.2003 року обвинувачений ОСОБА_6 . народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Кагарлик Київської області, відповідно, на момент вчинення злочину був повнолітнім та є громадянином України.

Згідно вимоги про судимість № 4084/109/1600-21 від 02.06.2021 р. станом на 02.06.2021 року ОСОБА_6 є особою раніше не судимою.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачений ОСОБА_6 за наркологічною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - нарколога не перебуває.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачений ОСОБА_6 за психіатричною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває.

Листом щодо надання характеристики на ОСОБА_6 , Кагарлицька міська рада повідомляє, що згідно інформації завідувача сектору місцем проживання відділу ЦНАП ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 . При виконавчому комітеті міської ради відсутні будь-які інші відомості на ОСОБА_6 .

Обгрунтування судом призначення обвинуваченому ОСОБА_6 міри та виду покарання.

Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно ч. 5 ст. 12 КК України - тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 , є тяжким злочином.

При призначенні обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, суд не вбачає.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

З огляду на вказану мету й принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Таким чином, виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З огляду на положення ст. 65 КК України, а також роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та iндивiдуалiзацiї покарання.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд на підставі ст. 314-1 КПК України, враховує інформацію органу пробаціїї, що була зібрана уповноваженим представником та викладена у досудовій доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до якої характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_6 , його спосіб життя, відсутність історії правопорушень, готовність до змін, низький рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб Обухівський районний сектору №2 Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 , без обмеження волі або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб). Якщо суд дійде висновку про можливість призначення ОСОБА_6 , покарання не пов`язаного з позбавленням волі, буде доцільно, з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень у майбутньому, застосовувати заходи нагляду, соціально-виховні заходи, які можуть вплинути на фактор ризику та знизити ризик повторного кримінального злочину. Орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язку відповідно п.2 ч.3 ст.76 КК України. (т. 1 а.с. 75-81).

Враховуючи, відсутність у справі обтяжуючих обставин, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин з необережності та перебував за кермом у тверезому стані, встановлену судовим розглядом вини як обвинуваченого, наслідки скоєного кримінального правопорушення у вигляді отримання потерпілим тяжких тілесних пошкоджень, який також порушив ПДР, приводять суд до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 має бути засудженим за ч. 2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої вказаною статтею і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає можливість застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування, і вирішення цього питання законодавець відніс на розсуд суду, в залежності від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог ПДР, наслідків, які настали, тощо.

В кожному конкретному випадку судом можуть бути враховані індивідуальні особливості вчиненого діяння, тривалість протиправної поведінки та її наслідків, а також позиція потерпілого про призначення покарання.

Суд приходить до висновку про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в максимальному строку, оскільки не було встановлено даних на підтвердження того, що діяльність обвинуваченого пов`язана з правом керування транспортним засобом чи останній потребує постійного користування транспортним засобом з певних медичних причин, існування яких потребувало б більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації, та буде справедливим та необхідним покаранням у такому випадку.

Призначаючи зазначене покарання та вважаючи за можливе призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням ст. 75 КК України, суд враховує вимоги положень п.1.4 ПДР, згідно з якими кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники руху виконують ці Правила.

Натомість, потерпілий ОСОБА_10 , під час ДТП, що відбулося, порушив п. 10.1 ПДР, яке також перебуває в причинному зв`язку з настанням ДТП та його наслідками.

Думка представника потерпілого, так і самого потерпілого щодо виду та міри покарання обвинуваченому (реальний строк позбавлення волі) враховується судом, однак не є визначальною.

З урахуванням особи обвинуваченого, який вперше притягується до відповідальності, позитивно характеризується, відсутністю обтяжуючих обставин, встановлення в судовому засіданні вини обох учасників ДТП по цій справі, на думку суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Таке покарання відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного обвинуваченого такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Однак, призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Що стосується цивільного позову, то слід зазначити наступне.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_6 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Адвокат ОСОБА_11 звернувся із позовом в інтересах потерпілого ОСОБА_10 , в якому просить суд стягнути з відповідача - ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. 00 коп., що була завдана кримінальним правопорушенням, процесуальні витрати в сумі 15000 грн. 00 коп. та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_10 суму страхового відшкодування в розмірі 28 000 грн. 00 коп. шкоди заподіяної майну ОСОБА_10 та 13 956,78 гривень шкоди заподіяної життю і здоров`ю, та 697,84 грн. моральної шкоди, обґрунтовуючи позов наступним.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Таким чином, він звертається до суду за захистом своїх прав, порушених відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.

Враховуючи, що завдана шкода позивачу не було відшкодовано добровільно відповідачем -1 та відповідачем -2, у останнього виникло право на звернення до суду. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з цим позовом.

Так, 11 травня 2020 року, близько 13 години 30 хвилин, водій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в світлий час доби за сприятливих погодних умов, сухому асфальтному покритті, керуючи технічно-справним транспортним засобом, автомобілем марки «BMW», модель «316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 із пасажиром ОСОБА_13 , рухався автошляхом «Р-32», сполученням «Кременець-Ржищів», на 460 кілометрі відрізку автомобільної дороги від міста Кагарлик до міста Ржищів, в напрямку від міста Кагарлик до міста Ржищів, Обухівського району, Київської області.

Під час руху водій ОСОБА_6 не стежив за дорожньою обстановкою, не був уважним під час керування транспортним засобом та відповідно не реагував на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян, а також порушуючи вимоги пунктів 12.1., 12.6. «ґ» та 12.9. «б», Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 6 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, згідно з якими передбачено, що:

-п. 12.1. ПДР України - «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також: особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

-п. 12.6. «ґ» ПДР України - поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: «іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., та інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.»;

-п. 12.9. «б» ПДР України - водієві забороняється «перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил», у наслідок чого не обрав безпечну швидкість руху і в момент виникнення небезпеки не зупинив керований ним транспортний засіб, допустив виїзд керованого ним транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» модель «21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в напрямку від міста Ржищів до міста Кагарлик Обухівського району, Київської області.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, водію ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заподіяно тяжке тілесне ушкодження.

Окрім цього позивачу було завдано шкоди здоров`ю, а саме відповідно до висновку судомо-медичної експертизи встановлено, що у ОСОБА_10 , 1986 року народження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому 5-го, 6-го та 7-го ребер зліва зі зміщенням уламків, пневмотораксу ліворуч, підшкірної емфіземи; розриву лівої долі печінки, тіла підшлункової залози, внутрішньочеревної кровотечі; забійної рани лівої ступні, саден нижніх кінцівок. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відносяться: комплекс ушкоджень в області грудної клітки та в області живота черевної порожнини до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, інші окремо взяті ушкодження - до легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин вказаних у фабулі наданої постанови, тобто при ДТП, яка мала місце 11.05.2021 року, і можуть знаходитись в причинному зв`язку з вище вказаною ДТП.

Таким чином, грубе порушення водієм автомобіля «BMW», модель «316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимог пунктів 12.1., 12.6. «ґ» та 12.9. «б» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За фактом дорожньо-транспортної пригоди слідчим відділенням Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.05.2021 було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, та розпочато кримінальне провадження за № 0000440.

Досудовим розслідуванням встановлено, що порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, в т.ч. і отриманням тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 .

У рамках кримінального провадження № 0000440 на підставі постанови слідчого Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_19 від 09.06.2021 лікар, судово-медичний експерт Комунального закладу Київської обласної ради Київського обласного бюро судово-медичних експертиз ОСОБА_51 проведено судово-медичну експертизу по матеріалах кримінального провадження № 0000440 стосовно ОСОБА_10 .

Відповідно до висновку експерта №117 від 18.06.2021 на підставі проведеної експертизи (по медичних документах ОСОБА_10 ) встановлено, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи встановлено, що у ОСОБА_10 , 1986 року народження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому 5-го, 6-го та 7-го ребер зліва зі зміщенням уламків, пневмотораксу ліворуч, підшкірної емфіземи; розриву лівої долі печінки, тіла підшлункової залози, внутрішньочеревної кровотечі; забійної рани лівої ступні, саден нижніх кінцівок. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відносяться: комплекс ушкоджень в області грудної клітки та в області живота черевної порожнини до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, інші окремо взяті ушкодження - до легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин вказаних у фабулі наданої постанови, тобто при ДТП яка мала місце 11.05.2021 року і можуть заходитись в причинному зв`язку з вище вказаною ДТП.

З моменту дорожньо-транспортної пригоди та до моменту подачі цивільного позову позивач для відновлення здоров`я провів дорого вартісне лікування у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», переніс складну операцію, та проходив курс реабілітації по відновленню свого стану здоров`я, яке на даний час повністю не відновилося.

Як стало відомо позивачу, відповідач-1 на час події був застрахований.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

З полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/1387337, вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача - 1 під час керування автомобілем «BMW», модель «316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату пригоди був зареєстрований страхувальником ОСОБА_6 , і на дату та час настання ДТП була забезпечена страховиком ПРАТ "СК "ВУСО" на умовах відшкодування шкоди страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: заподіяної життю і здоров`ю 250 000,00 гривень (двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.), шкоди заподіяної майну третіх осіб в межах до 130 000,00 грн. (сто тридцять тисяч гривень) включно, франшиза за даним полісом становить нуль грн.

У встановлені законом терміни позивачем, звернувся до відповідача -2 із відповідними документами, зокрема, із повідомленням про настання згаданої вище ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування і наданням підтверджуючих документів по витратам.

Пунктом 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до ст. 26-1 «Відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

-страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ї" пункту 41.1 підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Окрім цього ст. 36.5 цього ж Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Щодо стягнення матеріальної шкоди.

В наслідок протиправних дій відповідача-1 позивачу було завдано майнової шкоди, зокрема:

З моменту отримання тілесних ушкоджень до моменту звернення до суду з цивільним позовом ОСОБА_10 поніс витрати на лікування та реабілітацію у сумі 13 956,78 гривень, що підтверджується квитанціями.

Також, у результаті дорожньо-транспортної пригоди повністю зруйновано належний позивачу транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ» модель «21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Ринкова вартість якого становить 28 000,00 грн.

Крім офіційних платежів, позивач поніс додаткові витрати (що не декларуються) під час перебування в лікарняному закладі (проведення операцій, догляду, харчування, умови перебування в лікарняному закладі), що в загальному становить 20 000,00 грн.

Крім того за отримання юридичної допомоги позивачем сплачено на користь адвоката кошти в сумі 15 000,00 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт № 61/1 від 10.11.2021 та квитанцією про сплату.

Таким чином розмір матеріальних збитків завданих позивачу внаслідок протиправних дій відповідача-1, становить 76 956,78 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.995 № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явиш, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Отже, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім цього, в п. 3 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи ій особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Отже, наслідки кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, постали для позивача ОСОБА_10 як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто, спричинили позивачу як потерпілому моральні страждання.

Щодо відшкодування моральної шкоди:

В наслідок неправомірних дій відповідача-1, позивачу заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 300 000, 00 грн. та 697,84 грн. моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що відшкодовується страховою компанією, з огляду на наступне.

Протягом усього періоду, після нанесених травм і до цього часу, ОСОБА_10 відчуває періодичні болі у місцях травмування, зокрема при зміні клімату, піднятті важкої ваги. Незважаючи на те, що пройшов деякий проміжок часу, однак наслідки отриманих травм та пов`язаного з цим стресу і досі даються взнаки.

В одну мить, з вини безвідповідального водія ОСОБА_10 зазнав тяжкі тілесні ушкодження, від яких страждає і досі.

Таким чином, внаслідок злочинних дій відповідача ОСОБА_10 було завдано фізичну, моральну та матеріальну шкоду.

Моральна шкода полягає у тому, що ОСОБА_10 страждав емоційно та фізично, у першу чергу через сильний пронизливий біль у місцях ушкоджень, який відчував протягом усього часу лікування і відчуває досі. До вищеперерахованого додаються ще й моральні переживання у зв`язку з порушенням нормальних життєвих зв`язків, через неможливість продовження активного життя. Ніяк не проходять його переживання щодо стану здоров`я. Будучи прикованим до ліжка ОСОБА_10 був позбавлений вести соціальне життя бачитись та спілкуватись з дитиною.

Отже, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача, ОСОБА_10 завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення події, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, страх сідати за кермо.

У момент отримання тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя.

Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень, позивач досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця, переживає щодо своєї соціальної репутації, відношення родини та близьких до скоєного.

- вчинене сталася не за волевиявленням позивача, це призвело до непередбачуваних негативних змін в житті сім`ї останнього;

- до зміни планів у його житті в зв`язку пошкодженням автомобіля, так як тривалий позивач був вимушений звертатися за допомогою для пересування у власних справах:

- в зв`язку з пошкодженням майна позивачу довелось витрачати власний час, кошти для того, щоб отримати відшкодування завданого збитку, звертання із відповідними вимогами до страхової компаній, юристів, станцій технічного обслуговування, оцінювача;

Відповідач - 1 в добровільному порядку не відшкодовує завдану шкоду, чим, також завдає моральних та душевних страждань позивачу;

В результаті ДТП, кардинально порушився нормальний спосіб життя позивача;

Відповідач - 1 не намагається вжити заходів до примирення.

Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвої часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.

Правове обґрунтування позову:

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також: витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Як вбачається із ч. 1 ст. 524, ст.. 525 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договорам або законом.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях /ч. 1 ст. 533 ЦК України/.

Згідно ст.. 610, ч. 1 ст. 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України).

Як вбачається із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

За ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно положень ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню. не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яке її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодекс України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно ст. 3 названого Закону, обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 названого Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування " страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частин перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 України «Про обов`язкове страхування цивільне правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страхових відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку із відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним, (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (стаття 982Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 983 Цивільного кодексу України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до норм статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, або смертю фізичної особи, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих), їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Таким чином, внаслідок суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_6 , яке проявилося в порушенні правил безпеки дорожнього руху та спричиненні ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 286 КК України, позивачу були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат, повинен бути дуже високим.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Обвинувачений не сплатив потерпілому ОСОБА_10 жодної копійки в рахунок відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, завданої його неправомірними, суспільно-небезпечними діяннями здоров`ю позивача, не надавав допомоги як на місці скоєння кримінального правопорушення, так і в подальшому, не цікавився станом здоров`я та не приймав ніякої участі в одужуванні Навіть не попросив пробачення за скоєне. Відповідач проявив байдужість до скоєного злочину, до його наслідків та поновлення порушених прав позивача.

Представник відповідача в особі Приватного акціонерного товариства «»Страхова компанія «ВУСО» в судове засідання не з`явився, подавши до суду відзив, в якому просить в задоволені позовних вимог ОСОБА_10 у відношенні до ПрАТ «СК «ВУСО» щодо відшкодування шкоди заподіяної життю і здоров`ю у розмірі 2 048,41 гри. відмовити в повному обсязі, у задоволені позовних вимог ОСОБА_10 у відношенні до ПрАТ «СК «ВУСО» щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 102,43 грн. відмовити в повному обсязі, а також у задоволені позовних вимог ОСОБА_10 у відношенні до ПрАТ «СК «ВУСО» щодо стягнення страхової суми у розмірі 28 000 грн. за відшкодування шкоди заподіяної майну відмовити в повному обсязі, обґрунтовуючи наступним.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Так, між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_6 (страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.05.2021 року №АР/1387337. Згідно умов даного договору, страховик взяв на себе зобов`язання у випадку настання страхової події відшкодувати завдану страхувальником або водієм забезпеченого транспортного засобу шкоду життю, здоров`ю та майну третіх осіб при експлуатації забезпеченого транспортного засобу ВМW, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 . Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю складає 260 000,00 грн.; за шкоду заподіяну майну - 130 000,00 грн.; франшиза - 2500 грн. В період дії вищевказаного договору, а саме 11.05.2021 року на автошляху зі сполученням «Кременець-Ржищів», на 460 кілометрі відрізку автомобільної дороги від міста Кагарлик до міста Ржиіців, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу марки ВМW, д.р.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_6 та транспортного засобу марки «ВАЗ» модель «21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а також було пошкоджено транспортний засіб марки «ВАЗ» модель «21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 . 10.11.2021року представником цивільного позивача - ОСОБА_10 було подано цивільний позов в рамках даного кримінального провадження. Водночас, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_10 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування, але станом на дату подання вищезазначеної позовної заяви страховиком не прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування. Однак, ПрАТ «СК «ВУСО» звертають увагу суду, що ОСОБА_10 вводить суд в оману щодо дати звернення із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика. ОСОБА_10 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявами про виплату страхового відшкодування у зв`язку із лікуванням, а також шкодою пов`язаною з пошкодженням транспортного засобу 13.11.2021 року, які було отримано страховиком - 03.12.2021 року, що підтверджується роздруківкою з офіційного веб-сайту «Укрпошта» щодо відслідковування поштового відправлення №635 та 27 відповідно. Тобто, позивач звернувся до страховика з заявами про виплату страхового відшкодування через 3 дні після подання позовної заяви до суду. Таким чином, у зв`язку з тим, що ПрАТ «СК «ВУСО» станом на дату звернення позивача до суду жодним чином не порушувало право ОСОБА_10 на отримання страхового відшкодування (не відмовляло у здійсненні виплати) заявлені позовні вимоги є передчасними. Водночас звертають увагу суду, що згідно п.2.1. ст.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Статтею 36 Закону визначено строки та порядок розгляду страховиком заяви про страхове відшкодування. Так, відповідно до п.36.1. ст.36 Закону, страховик керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). ПрАТ «СК «ВУСО» було розглянуто подані позивачем документи (як в судовому і позасудовому порядку) та здійснивши аналіз поданих документів зазначає наступне.

Щодо відшкодування витрат пов`язаних із лікуванням ОСОБА_10 .

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_10 було пред`явлено цивільний позов про стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» 13 956,78 грн. в рахунок шкоди пов`язаної із лікуванням потерпілого. Відповідно до п. 24.1 ст.24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Згідно абз.3 п. 24.1 ст. 24 Закону, зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Стосовно поданих документів пов`язаних з лікуванням потерпілого ПрАТ «СК ВУСО» зазначає наступне. ПрАТ «СК «ВУСО» визнає своє зобов`язання по сплаті страхового відшкодування у зв`язку з лікуванням ОСОБА_10 у розмірі 11 908,37 грн.

В той же час, розглянувши подані ОСОБА_10 медичні документи ПрАТ «СК ВУСО» не визнає свої зобов`язання зі сплати страхового відшкодування, яке на думку позивача пов`язане з лікуванням потерпілого у розмірі 2048,41 грн. з огляду на наступне. На підтвердження понесених витрат ОСОБА_10 було надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №3077 від 07.06.2021 року про сплату добровільного благодійного внеску у розмірі 290 грн. Однак, добровільні внески на рахунок медичних закладів не є витратами, які у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягають відшкодуванню із страховика з огляду на наступне. Відповідно до ст. 729 ЦК України, пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети. За своєю правовою природою пожертва є добровільним внеском певним особам, здійсненим для досягнення визначеної у ній меті. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара. Цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах (статті 3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації»). Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року № 1222 Про затвердження Порядку отримання благодійних (добровільних) внесків і пожертв від юридичних та фізичних осіб бюджетними установами і закладами освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, культури, науки, спорту та фізичного виховання для потреб їх фінансування. Благодійні внески не можуть заміняти плату за надання установами і закладами платних послуг за переліками, визначеними в установленому порядку. Таким чином можна зробити висновок, що благодійні внески не є формою оплати за лікування, а є формою добровільного внеску на розвиток медичного закладу. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 20 20.03.2019 року по справі №183/1679/17. Отже, з урахування вищезазначеного можна дійти висновку, що страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в силу приписів ст. 24 Закону не відшкодовує витрати пов`язані із добровільними внесками на рахунок медичних закладів.

Крім цього, на підтвердження понесених медичних витрат цивільним позивачем було надано чек на суму 36,90 грн. (стр.1 додатку № 2 позовної заяви). Однак, вищезазначений чек є неналежної якості (нечитабельний) та з його змісту неможливо ідентифікувати товар (фрагменти тексту). В той же час, згідно п.5.21 Національних стандартів України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, текст документу повинен містити інформацію, заради фіксування якої було створено документ. Відповідно до п. 4.1. цього стандарту, документ повинен містити (п. 20) - текст документа, який є головним елементом документу. Іншими словами, документ, що надається, повинен мати текст, який можливо дослідити та який несе певний зміст. Таким чином, відсутність на чеку тексту із зазначенням товару, який було придбано на вищезазначену суму в свою чергу унеможливлює здійснення перевірки обгрунтованості витрат ОСОБА_10 у розмірі 36,90 грн. Враховуючи вищевикладене, вважають, що даний чек не може бути прийнятий в якості належного та достовірного доказу понесених витрат.

Фіскальний чек № 595732 від 24.05.2021 року взагалі неможливо встановити вартість товару та розмір сплачених (витрачених) коштів. Таким чином залишається лише здогадуватись, яку суму позивач витрат на придбання товару та чи відповідає вона тій сумі, яку ОСОБА_10 вирішив стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» в якості понесених витрат. Водночас, у ч. 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, вважають, що оскільки з фіскального чеку № 595732 від 24.05.2021 року неможливо встановити вартість товару та дані про розмір сплачених (витрачених коштів) на покупку товару, то позивачем жодним чином не доведено суму понесених витрат. Таким чином даний фіскальний чек не може бути прийнятий судом в якості належного та достовірного доказу понесених витрат.

Фіскальний чек № 594810 також є неналежної якості та за даним фіскальним чеком неможливо ідентифікувати товар, а також суму витрачену ОСОБА_10 на здійснення покупки такого товару. Таким чином, відсутність на чеку тексту із зазначенням товару, а також та даних про розмір сплачених (витрачених коштів) позивачем на покупку такого товару унеможливлює встановлення обґрунтованості витрат, а також фактичний розмір понесених витрат. Враховуючи викладене, керуючись ст. 81 ЦПК України, вважають, що позивачем не доведено розмір та обґрунтованість понесених витрат за вищезазначеним фіскальним чеком.

Фіскальним чек № 594570 від 21.05.2021 року на суму 12,90 грн. (стр.1 додатку 1 позовної заяви) є неналежної якості (нечитабельний) та з його змісту можливо ідентифікувати товар (фрагменти тексту). В той же час, згідно п.5.21 Національних стандартів України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, текст документу повинен містити інформацію, заради фіксування якої було створено документ. Відповідно до п. 4.1. цього стандарту, документ повинен містити (п. 20) - текст документа, який є головним елементом документу. Іншими словами, документ, що надається, повинен мати текст, який можливо дослідити та який несе певний зміст. Таким чином, відсутність на чеку тексту із зазначенням товару унеможливлює здійснення перевірки обґрунтованості витрат ОСОБА_10 у розмірі 12,90 грн. Враховуючи викладене, даний фіскальний чек не може бути прийнятий судом в якості належного та достовірного доказу понесених витрат.

За чеком № 590430 на суму 2964,10 грн. ПрАТ «СК «ВУСО» не визнає свої зобов`язання в частині відшкодування витрат на здійснення покупки пакету «майка» у вартості 1,20 грн., оскільки, страховик не відшкодовує дані витрати з огляду на те, що такі витрати не відносяться до витрат пов`язаних із лікуванням в силу п. 24.1 24 Закону.

За чеком № 64376 на суму 73,48 грн. ПрАТ «СК «ВУСО» не визнає свої зобов`язання в частині відшкодування витрат на здійснення покупки пакету "майка" у вартості 1,00 грн., оскільки, страховик не відшкодовує дані витрати з огляду на такі витрати не відносяться до витрат пов`язаних із лікуванням в силу п. 24.1 ст. 24 Закону.

Чек № 589624 па суму 2041,90 грн. ПрАТ «СК «ВУСО» не визнає свої зобов`язання в частині відшкодування витрат на здійснення покупок: пакет «майка» у розмірі 0,50 грн. Маска медичка у розмірі 4.50 грн. З огляду на те, що вищезазначені витрати не відносяться до витрат пов`язаних із лікуванням в силу п.24.1 ст. 24 Закону. Крім цього, частково вищезазначений чек є неналежної якості (нечитабельний) та з його змісту неможливо ідентифікувати товар (фрагменти тексту) та відповідну вартість товару. В той же час, згідно п.5.21 Національних стандартів України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, текст документу повинен містити інформацію, заради фіксування якої було створено документ. Відповідно до п. 4.1. цього стандарту, документ повинен містити (п. 20) - текст документа, який є головним елементом документу. Іншими словами, документ, що надається, повинен мати текст, який можливо дослідити та який несе певний зміст. Таким чином, часткова відсутність на чеку тексту із зазначенням товару та суми за товар унеможливлює перевірку обґрунтованості витрат ОСОБА_10 , а тому і не може прийнята судом в якості належного та достовірного доказу понесених витрат. Враховуючи вищевикладене, ПрАТ «СК «ВУСО» визнає свої зобов`язання за №589624 лише на суму 352,59 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди. Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено порядок та розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому. Страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Отже, Законом чітко передбачено порядок відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а не від ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у справі № 357/12069/14 від 28 листопада 2018 року. Оскільки, обґрунтовані витрати ОСОБА_10 , пов`язані зі шкодою заподіяною здоров`ю потерпілого складає 11 908,37 грн., то з урахуванням ст. 26-1 Закону моральна шкода складає 595,41 грн. (11 908,37 грн. * 5% = 595,41 грн.). Таким чином ПрАТ «СК «ВУСО» визнає свої зобов`язання пов`язані з відшкодуванням моральної шкоди у розмірі 595,41 грн.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди заподіяної майну. У позовній заяві ОСОБА_10 вказує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди повністю зруйновано належний позивачу транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ» модель «21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 . При цьому вказуючи, що нова вартість вищезазначеного транспортного засобу становить 28 000 грн. Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім цього, ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. Однак, матеріали справи №368/1033/21 не містять жодного доказу на підтвердження доводів позивача, що ринкова вартість транспортного засобу марки «ВАЗ» модель «21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 складає саме 28 000 грн. Отже, позовна заява в частині відшкодування матеріальної шкоди заподіяної майну потерпілого ґрунтується виключно на припущеннях. Таким чином, позивачем не доведено ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, а отже позовна вимога в цій частині підлягає відмові в повному обсязі. До того ж, імперативні норми ч.2 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» вказують, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Аналізуючи ч.2 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» можна зробити висновок, що у випадках пошкодження майна розмір збитків визначається автотоварознавчою експертизою, а не будь-яким іншим чином. Крім цього, як вже було зазначено вище, то у позовній заяві ОСОБА_10 зазначає, що транспортний засіб марки «ВАЗ» модель «21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 повністю зруйнований. Проте, у випадку, якщо транспортний засіб був фізично знищеним, то в даному випадку підлягають застосуванню норми ст. 30 Закону. Так, у п. 30.1, п. 30.2, ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Отже, твердження ОСОБА_10 про те, що ПрАТ «СК «ВУСО» має відшкодувати повну ринкову вартість транспортного засобу марки «ВАЗ» модель «21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є незаконною, необгрунтованою та такою, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» франшизи передбаченої Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно змісту та прохальної частини позовної заяви, ОСОБА_10 просить стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» суму страхового відшкодування з урахуванням франшизи передбаченої Полісом №АР/1387337 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В той же час, п. 12.1 ст. 12 Закону визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Полісом №АР/1387337 встановлена франшиза у розмірі 2500,00 грн. Отже, сума франшизи у розмірі 2500 грн. має бути компенсована страхувальником ОСОБА_6 , а не ПрАТ «СК «ВУСО».

Цивільний відповідач ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_12 позовні вимоги цивільного позивача не визнають в повному обсязі, оскільки вважають, що ОСОБА_6 є не винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а тому ніякої матеріальної, так і моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 не нанесено, тому просять у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 відмовити.

Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали кримінального провадження та надані потерпілим докази щодо цивільного позову, прийшов до наступного.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Положення частини 1 статті 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої підозрюваним (обвинуваченим чи неосудною особою).

За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_6 11 травня 2021 року, близько 13 години 30 хвилин, в світлий час доби за сприятливих погодних умов, сухому асфальтному покритті, керуючи технічно-справним транспортним засобом, автомобілем марки «BMW», модель «316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 із пасажиром ОСОБА_13 , рухався автошляхом «Р-32», сполученням «Кременець-Ржищів», на 460 кілометрі відрізку автомобільної дороги від міста Кагарлик до міста Ржищів, в напрямку від міста Кагарлик до міста Ржищів, Обухівського району, Київської області.

Під час руху водій ОСОБА_6 , не стежив за дорожньою обстановкою, не був уважним під час керування транспортним засобом та відповідно не реагував на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян, а також порушуючи вимоги пунктів 12.1., 12.3, 12.6. «ґ» та 12.9. «б», Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - ПДР України), згідно з якими передбачено, що:

п. 12.1. ПДР України - «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п. 12.3 ПДР України - «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п. 12.6. «ґ» ПДР України - поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: «іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.»;

п. 12.9. «б» ПДР України - водієві забороняється «перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и " пункту 30.3 цих Правил»,

у наслідок чого не обрав безпечну швидкість руху і в момент виникнення небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, допустив виїзд керованого ним транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» модель «21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в напрямку від міста Ржищів до міста Кагарлик Обухівського району, Київської області.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, водію ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяно тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи встановлено, що у ОСОБА_10 , 1986 року народження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому 5-го, 6-го та 7-го ребер зліва зі зміщенням уламків, пневмотораксу ліворуч, підшкірної емфіземи; розриву лівої долі печінки, тіла підшлункової залози, внутрішньочеревної кровотечі; забійної рани лівої ступні, саден нижніх кінцівок. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відносяться: комплекс ушкоджень в області грудної клітки та в області живота черевної порожнини до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, інші окремо взяті ушкодження - до легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин вказаних в фабулі наданої постанови, тобто при ДТП яка мала місце 11.05.2021 року і можуть знаходитись в причинному зв`язку з вище вказаною ДТП.

Таким чином, грубе порушення водієм автомобіля «BMW», модель «316і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимог пунктів 12.1., 12.3, 12.6. «ґ» та 12.9. «б» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до висновку комісійної інженернотранспортної експертизи № СЕ-19-24/57082-ІТ від 17.10.2024 р. встановлено, що

1)варіант розвитку дорожньо-транспортної ситуації, заснований на фактичних даних, встановлених в ході слідчого експерименту (протокол від 16.09.2021) за участю водія автомобіля ВМW 316і (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 в частині розташування місця зіткнення транспортних засобів відносно меж проїзної частини та слідової інформації на місці події, слід вважати неспроможними з технічної точки зору;

2)у варіанті розвитку дорожньо-транспортної ситуації, заснованому на фактичних даних, встановлених в ході слідчого експерименту (протокол від 13.08.2021) за участю водія автомобіля ВАЗ 21063 (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_10 , вбачається технічна неспроможність фактичних даних в частині встановлених швидкостей руху транспортних засобів перед зіткненням (їх співвідношення). Проте, фактичні дані стосовно розташування місця зіткнення транспортних засобів та механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди в цілому можуть вважатися спроможними з технічної точки зору;

3)у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля ВМW 316і (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 повинен був діяти згідно з технічними вимогами п. 12.3 та 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху;

4)водій автомобіля ВМW 316і (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 , з моменту виникнення небезпеки для руху, мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем ВАЗ 21063 (номерний знак НОМЕР_2 ) шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху;

5)у діях водія автомобіля ВМW 316і (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди.

6)у діях водія автомобіля ВАЗ 21063 (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_10 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Тому виникає необхідність визначення ступеня вини кожного з учасників ДТП, зокрема, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання щодо визначення ступеня вини позивача та відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди та наслідків суд виходить з наступного.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

Визначений Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Зазначена правова позиція висвітлена в постанові Верховного суду від 18.10.2019 року по справі № 328/2750/18.

Судовим розглядом встановлена обопільна вина обох учасників ДТП, яка мала місце 11.05.2021 року, як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_10 .

Вирішуючи ступень вини кожного з учасників ДТП, суд виходить з того, що за встановлених обставин, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушень ПДР в першу чергу ОСОБА_6 , оскільки останній порушив п. 12.3 ПДР, а саме: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

У зв`язку з цим, суд визначає ступінь вини ОСОБА_6 у вчиненні ДТП в 60%, а ступінь вини ОСОБА_10 - в 40%.

Тому, зважаючи на викладене, розмір відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, який підлягає стягненню з ПрАТ «СК «ВУСО»», так і з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 складатиме 60 %.

Відповідальність водія автомобіля марки ВМW 316і (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 , на момент ДТП була застрахована, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР1387337 у ПрАТ «СК «ВУСО».

Згідно зазначеного вище полісу, строк дії договору з 11.05.2021 року по 10.11.2021 року. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 130000 грн., розмір франшизи 2600 грн. (т. 2, а.с.122).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Щодо позовних вимог цивільного позивача ОСОБА_10 , а саме: матеріальної шкоди в сумі 13 956,78 грн., то слід зазначити наступне.

Суд вважає, що витрати на ліки на загальну суму 8 188 грн. 06 коп. (13 592,76 грн. х 60%) потрачені цивільним позивачем ОСОБА_10 підлягають до задоволення і стягнення їх з цивільного відповідача в особі ПрАТ «СК «ВУСО»», оскільки вказані ліки були придбанні для лікування ушкодження отриманого ним від злочинних дій відповідача ОСОБА_6 і були необхідні йому для проведення лікування це квитанції від 25.05.2021 року на суму 12,50 грн., від 19.05.2021 року на суму 60,00 грн., від 14.05.2021 року на суму 1400,00 грн., від 11.05.2021 р. на суму 2390 грн., від 08.06.2021 року на суму 25,70 грн., від 20.06.2021 року на суму 72,48 грн., від 21.05.2021 р. на суму 231,75 грн., від 15.06.2021 р. на суму 1450,00 грн., від 31.05.2021 р. на суму 519,80 грн., від 11.05.2021 р. 2036,90 грн., від 30.06.2021 р. - на суму 13,80 грн., від 22.05.2021 року на суму 64,00 грн., від 13.05.2021 року на суму 2962,98 грн., від 26.05.2021 року на суму 326,40 грн., від 25.05.2021 року на суму 109,40 грн. та від 14.05.2021 року на суму 1917,05 грн., а всього на загальну суму 13 592,76 грн.

Разом з тим, для визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди, в частині витрат пов`язаних із лікуванням в силу п. 24.1 ст. 24 Закону, судом не можуть бути взяті до уваги витрачені цивільним позивачем ОСОБА_10 кошти на суму 310 грн. 02 коп. без врахування двох квитанцій, де не видно сум, а саме:

?відшкодування витрат цивільного позивача на сплату за пакети з квитанцій: від 20.06.2021 р. на суму 1,00 грн.; від 11.05.2021 р. 5,00 грн.; від 13.05.2021 р. 1,12 грн.

?відшкодування витрат цивільного позивача на сплату по квитанція від 24.05.2021 р. без суми; квитанція за 2021 р. без суми; квитанція від 21.05.2021 р. на 12,90 грн. (не зрозуміло за що),

?відшкодування витрат цивільного позивача на сплату на користь лікарні від 07.06.2021 р. в сумі 290 грн. 00 коп. в якості добровільного благодійного внеску.

Відповідно до ст. 729 ЦК України, пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети.

За своєю правовою природою пожертва є добровільним внеском певним особам, здійсненим для досягнення визначеної у ній меті. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара. Цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах (статті 3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації»).

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року № 1222 Про затвердження Порядку отримання благодійних (добровільних) внесків і пожертв від юридичних та фізичних осіб бюджетними установами і закладами освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, культури, науки, спорту та фізичного виховання для потреб їх фінансування. Благодійні внески не можуть заміняти плату за надання установами і закладами платних послуг за переліками, визначеними в установленому порядку.

Таким чином можна зробити висновок, що благодійні внески не є формою оплати за лікування, а є формою добровільного внеску на розвиток медичного закладу. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 20 20.03.2019 року по справі №183/1679/17.

Оскільки даний внесок являється добровільним волевиявленням цивільного позивача і відношення до лікування останнього немає, тому відшкодуванню не підлягає.

Тому, зважаючи на викладене, розмір відшкодування матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з ПрАТ «СК «ВУСО»» на користь ОСОБА_10 складає 8 188,60 грн. (13 592,76 грн. х 60%), а решті вимог відмовити.

Щодо позовних вимог цивільного позивача ОСОБА_10 , а саме: страхового відшкодування в сумі 28000,00 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п. 30.1.статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Розмір шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням ТЗ, визначається на підставі п. 8.2 Методики та ст. 30.1 Закону № 1961- IV. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо визначені звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Згідно зі ст. 30.2 Закону № 1961-IV, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Згідно з абз. 2 п. 15 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4 порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням ТЗ, регламентовано ст. 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Імперативні норми ч.2 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» вказують, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Аналізуючи ч.2 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» можна зробити висновок, що у випадках пошкодження майна розмір збитків визначається автотоварознавчою експертизою, а не будь-яким іншим чином.

Різниця між вартістю матеріального збитку, що дорівнює ринковій вартості авто на момент ДТП, та утилізаційною вартістю авто і є та сума, яку має отримати потерпілий у випадку фізичного знищення авто від страховика.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки ні цивільним позивачем ОСОБА_10 , ні його представником адвокатом ОСОБА_11 не надано доказів того, що транспортний засіб відповідача автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зруйнований повністю і ринкова вартість складає 28 000,00 грн., тому позовні вимоги в цій частині вимог не підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог цивільного позивача ОСОБА_10 , а саме: моральної шкоди в сумі 697,84 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідальність водія автомобіля марки ВМW 316і (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 , на момент ДТП була застрахована, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР1387337 у ПрАТ «СК «ВУСО».

Згідно зазначеного вище полісу, строк дії договору з 11.05.2021 року по 10.11.2021 року. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 130000 грн., розмір франшизи 2600 грн. (т. 2, а.с.122).

Відповідно до положень ст. 26-1 Закону № 1961-ІV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Разом із тим страхова сума - це грошова сума, у межах якої (тобто не більше) страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 1 ст. 9 Закону № 1961-ІV).

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п. 4 ст. 9 зазначеного Закону). Порядок та розмір страхової виплати визначається відповідно до статей 23 - 25 Закону.

Так, п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Як установлено п. 24.1 ст. 24 вказаного Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані, зокрема, з придбанням лікарських засобів.

Оскільки судом із Страхової компанії стягнуто у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8188,06 грн. як суму, яка відповідно до чеків, наявних у матеріалах справи, була витрачена потерпілим, зокрема, на придбання медичних препаратів.

Таким чином, враховуючи положення Закону № 1961-ІV, суд вважає, що розрахунок суми на відшкодування моральної шкоди від суми страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (8188,06 грн.), що узгоджується зі ст. 26-1 цього Закону, на підставі якої відповідно до встановлених судами обставин стягненню підлягає 409,40 грн. (8188,06 грн. х 5 %), а у решті вимог відмовити.

Щодо позовних вимог цивільного позивача ОСОБА_10 , а саме: моральної шкоди в сумі 300 000,00 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України, передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судовим розглядом встановлена обопільна провина обох учасників ДТП, яка мала місце 11 травня 2021 року, тобто провина як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_10 .

Вирішуючи ступень вини кожного з учасників ДТП, суд виходить з того, що за встановлених обставин, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок первинного порушення положень ПДР України з боку ОСОБА_6 .

Отже, суд виходить з того, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_52 до обвинуваченого підлягають частковому задоволенню, оскільки внаслідок провини ОСОБА_6 була завдана моральна шкода такому потерпілому через перенесені ним страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, оскільки ним було отримано тяжкі тілесні ушкодження.

В той же час суд врахував, що на підставі ч. 2 ст. 1193 ЦК, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Отже, зважаючи на те, що судом було встановлено провину також ОСОБА_10 у спричиненні ДТП від 11 травня 2021 року, внаслідок чого травмувався сам потерпілий, то виходячи з викладеного вмотивування, враховуючи провину обвинуваченого, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди саме 96 000 грн. (160000,00/60%), оскільки суд дійшов до переконання, що у такому розмірі моральної шкоди буде дотримано засади розумності та справедливості, а в решті вимог відмовити.

Щодо позовних вимог цивільного позивача ОСОБА_10 , а саме: процесуальні витрати в сумі 15 000,00 грн., то слід зазначити наступне.

За ст. 118 КПК передбачено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правову допомогу.

На підставі ч. 2 ст. 120 КПК визначено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий.

Згідно із ч. 1 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Отже, саме на обвинуваченого покладається обов`язок відшкодування документально підтверджених процесуальних витрат, зокрема, виплати, пов`язані з правовою допомогою представника потерпілого.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 2 листопада 2023 року по справі № 686/28824/21.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони (Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року у справі № 753/10228/20, провадження № 51-5868км21).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), що підтверджується відповідними висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц, Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, до яких належать, зокрема, і витрати на правову допомогу, що, у відповідності до ст. 91 КПК України, є предметом доказування у кримінальному провадженні.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, з метою захисту своїх прав 14.07.2021 року потерпілим ОСОБА_10 було укладено договір про надання правової допомоги № 61 з адвокатом ОСОБА_11 .

Так, на підтвердження понесених потерпілим витрат на правову допомогу представником потерпілого надано: копія договору про надання правової допомоги № 61 від 14.07.2021; квитанцію про сплату послуг від 10.11.2021 року 15 000,00 грн.; акт № 61/1 від 10.11.2021 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.1.2021 року, в якому зазначено: прийняття участь у слідчих діях 2500,00 грн., вивчення матеріалів кримінального провадження 2500,00 грн., звернення до страхової компанії - 1500,00 грн., складання позовної заяви - 2500,00 грн. та прийняття участь у судових засіданнях 6000,00 грн.; ордер.

Крім того, як вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про які внесені до ЄРДР за № 0000440, від 12.05.2021 року, слідчі дії, які проводилися із потерпілим ОСОБА_10 під час досудового розслідування були проведені разом з адвокатом ОСОБА_11 .

Щодо правової допомоги на стадії судового розгляду, суд зазначає, що адвокат займався підготовкою справи до розгляду шляхом ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, подав письмові клопотання до суду, ним було складено та підготовлено позовну заяву з додатками, а також адвокат приймав участь у всіх судових засіданнях.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що потерпілий отримав адвокатські послуги як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду кримінального провадження, суд вважає за необхідне стягнути на його користь витрати на професійну правову допомогу.

Разом з цим, з огляду на те, що адвокатом здійснювалось представництво потерпілої сторони у кримінальному провадженні, правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються незначною кількістю нормативно-правових актів, стосовно них існує судова практика, складнощів щодо процесу доказування, суд вважає, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, не є завищеним.

Оскільки судом задоволено позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_10 на загальну суму 96 000 грн. 00 коп., що становить 32 % від задоволеної частини, тому з цивільного відповідача на користь цивільного позивача слід стягнути судові витрати в сумі 4800,00 грн. (15000/100х32).

Відповідно до ст.124 КПК України всі судові витрати покладаються на обвинуваченого та підлягають стягненню з нього.

Стосовно експертизи № СЕ-19-23/44215-ІТ від 26.04.2024 р., то вказані витрати віднести за рахунок держави.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Арешт, який накладений на підставі ухвали слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 14.05.2021 р., слід скасувати.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.. ст.. 369, 370, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд, - у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні ним злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Відповідно до положень ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Контроль за поведінкою засудженого покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем його проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_10 , представник цивільного позивача ОСОБА_11 до ОСОБА_6 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_12 ) на користь ОСОБА_10 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 ) моральну шкоду у розмірі 96 000,00 грн. (дев`яносто шість тисяч) грн.. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_12 ) на користь ОСОБА_10 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 ) процесуальні витрати в сумі 4 800 (чотири тисячі вісімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»» (ЄРДПОУ 31650052) на користь ОСОБА_10 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 ) шкоди заподіяної життю і здоров`ю у розмірі 8 188 (вісім тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 06 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»» (ЄРДПОУ 31650052) на користь ОСОБА_10 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 ) моральну шкоду в сумі 409 (чотириста дев`ять) грн.. 40 коп.

У задоволенні решти вимог цивільного позову ОСОБА_10 - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_12 , процесуальні витрати на користь держави вартість проведеної судової експертизи № СЕ-19/111-21/23693-ІТ від 02.07.2021 р. в сумі 1716 грн. 20 коп., вартість проведеної судової експертизи № СЕ-19/111-21/23689-ІТ від 02.07.2021 р. в сумі 1716 грн. 20 коп., вартість проведеної судової експертизи № СЕ-19/111-21/23700-ІТ від 02.07.2021 р. в сумі 1716 грн. 20 коп., вартість проведеної судової експертизи № СЕ-19/111-21/30722-ІТ від 12.08.2021 р. в сумі 1716 грн. 20 коп., вартість проведеної судової авто технічної експертизи № 29-21 від 01.102021 р. в сумі 6864 грн. 40 коп., вартість проведеної судової інженерно-транспортної експертизи № 3207-Е від 30.01.2023 р. в сумі 9060 грн. 96 коп., вартість проведеної комісійної судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19-24/57085-ІТ від 17.10.2024 р. в сумі 6367 грн. 20 коп., а всього 29 157 (двадцять дев`ять тисяч сто п`ятдесят сім) грн. 36 коп.

Судові витрати за проведення судової експертизи № СЕ-19-23/44215-ІТ від 26.04.2024 р. в сумі 10 601 грн. 92 коп. компенсувати за рахунок держави.

Речові докази по кримінальному провадженню: (т. 1 а.с. 153-154) транспортні засоби: автомобіль марки-моделі ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , який направлено на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Матросова, 48-а, після набрання вироком законної сили, - повернути користувачу ОСОБА_10 , (т. 1 а.с. 153-154) автомобіль марки «BMW», модель «316і», реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , який направлено на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Матросова, 48-а, - після набрання вироком законної сили, - повернути ОСОБА_6 ; (т. 1 а.с. 68-70) - медичну карту стаціонарного хворого № 4594, яку передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Обухівського РУП ГУНП в Київській області, після набрання вироком законної сили, - повернути КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2»; (т. 1 а.с. 68-69) висновок УЗД від 07.06.2021, рентгенівські знімки 4 (чотири) шт., які передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 , після набрання вироком законної сили, - залишити ОСОБА_10 .

Арешт, який був накладений ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 14.05.2021 р., на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено під час проведеного огляду пригоди в період часу з 17 год. 30 хв. по 19 год. 30 хв. 12.05.2021 року, під час якого було вилучено транспортні засоби, автомобіль марки-моделі ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 та автомобіль марки «BMW», модель «316і», реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , які направлено на зберігання на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська обл. м. Біла Церква, вул. Матросова, 48-а, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, - скасувати.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1