Провадження № 1-кп/201/626/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000045, внесене до ЄРДР 20.11.2024 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має неповну середню освіту, не одружений, утриманців не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

В середині листопада 2024 року, більш точний час не встановлено, у денний час ОСОБА_3 , перебуваючи біля Нагорного ринку у м. Дніпрі, більш точне місце не встановлено, знайшов на землі паспорт громадянина України із серійним номером НОМЕР_1 , виданого на ім`я « ОСОБА_5 », ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після огляду якого ОСОБА_3 взяв вказаний паспорт і став зберігати при собі та у нього виник умисел, направлений на підроблення офіційного документу а саме паспорта громадянина України, який видається установою, яка має право видавати такі документи, відповідно наказу МВС України № 320 від 13.04.2012 «Про затвердження порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», який надає права, а саме Державною міграційною службою України, з метою використання його в подальшому.

В середині листопада 2024 року, більш точний час не встановлено, перебуваючи за адресою свого постійного місця проживання: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , реалізуючи свій умисел, спрямований на підроблення офіційного документу, а саме паспорта громадянина України, який видається установою, яка має право видавати такі документи, відповідно наказу МВС України № 320 від 13.04.2012 «Про затвердження порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», який надає права, а саме Державною міграційною службою України, з метою використання його в подальшому, видалив фотокартку на третій сторінці, після чого на її місце вклеїв власну фотокартку та змінив дату народження з 1995 на 1985, таким чином вніс до первинного змісту паспорта громадянина України із серійним номером НОМЕР_1 , виданого на ім`я « ОСОБА_5 », ІНФОРМАЦІЯ_2 зміни шляхом заміни фотокартки на власну на третій сторінці та вніс виправлення на 1-й та 2-й сторінках способом домалювання штрихів, що відповідають цифрі «8». Первинні цифри розряду десятків дати року народження у паспорті читалися як «9» (дата року народження 1995), тим самим підробив офіційний документ, а саме паспорт громадянина України, який видається установою, яка має право видавати такі документи, відповідно наказу МВС України № 320 від 13.04.2012 «Про затвердження порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», який надає права, а саме Державною міграційною службою України, з метою використання його в подальшому.

Умисні дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які виразилися у підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його використання, кваліфіковані за ч. 1 ст. 358 КК України.

Продовжуючи свою незаконну діяльність, з метою використання підробленого офіційного документа паспорта громадянина України із серійним номером НОМЕР_1 , виданого на ім`я « ОСОБА_5 », ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 почав зберігати з собою завідомо підроблений офіційний документ.

20.11.2024 приблизно о 09 год. 32 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Дніпро, пр. Науки, біля буд. 8А, продовжуючи умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, порушуючи «Положення про порядок видачі паспорту громадянина України та паспорту громадянина України для виїзду за кордон», діючи умисно, з метою використання завідомо підробленого офіційного документу, який видається державною установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, достовірно знаючи та розуміючи, що паспорт громадянина України із серійним номером НОМЕР_1 , виданого на ім`я « ОСОБА_5 », ІНФОРМАЦІЯ_2 є підробленим, був зупинений працівниками сектору превенції відділу поліції № 2 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області та в ході перевірки документів, на вимогу дільничного офіцера поліції, з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення за паління тютюнових виробів у громадських місцях, діючи умисно, ОСОБА_3 надав співробітникам поліції завідомо підроблений документ, а саме паспорт громадянина України із серійним номером НОМЕР_1 , виданого на ім`я « ОСОБА_5 », ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином, своїми умисними, протиправними діями, які виразились у наданні службовій особі яка виконує свої професійні обов`язки, а саме працівнику поліції, завідомо підробленого документу - паспорт громадянина України із серійним номером

НОМЕР_1 , виданого на ім`я « ОСОБА_5 », ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим використав завідомо підроблений документ.

Умисні дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які виразились у використанні завідомо підробленого документу, кваліфіковані за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

2.Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд його суворо не карати, повідомив, що вклеїв до знайденого паспорту власну фотокартку з метою використання його для посвідчення своєї особи при можливій зупинці його співробітниками ТЦК та правоохоронними органами.

3.Позиція потерпілого

Потерпілий відсутній.

4. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечував.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.

Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого і дослідив документи, які характеризують її особу.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5. Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його використання, кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, вірно.

Умисні дії ОСОБА_3 ,які виразились у використанні завідомо підробленого документу, кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому суд виходить із наступного.

Відповідно до положень ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, кримінальні правопорушення, передбаченіч. 1 і ч. 4 ст. 358 віднесено до категорії кримінальних проступків.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, які, відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання, не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, його соціальне та матеріальне становище, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретних обставин вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчиненню нових злочинів є покарання у виді пробаційного нагляду, встановленого санкціями як ч. 1 так і 4 ст. 358 КК України.

При цьому підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Підсумок.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

7.Вирішення питання щодо цивільного позову

У даному кримінальному провадженні цивільного позову пред`явлено не було.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не застосовувався, клопотань про його застосування не надходило, враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України, дані про особу і призначене покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.

Судові витрати, понесені на залучення експерта, складають 5571,30 грн, які підлягають стягненню з засудженого.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, і призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 358 КК України у виді пробаційного нагляду строком 1 рік;

-за ч. 4 ст. 358 КК України у виді пробаційного нагляду строком 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 призначити остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на засудженого до пробаційного нагляду ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення експертизи в розмірі 5571,30 грн.

Запобіжний захід не застосовувався.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази:

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 22);

- оптичний диск залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 39).

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1