Провадження 11-кп/824/2286/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 342, ч. 2 ст. 343, ч. 2 ст. 28 ст. 348 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 28 листопада 2024 року.

Дане рішення мотивовано тим, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були констатовані при застосуванні до ОСОБА_7 запобіжного заходу, продовжують існувати. Місцевим судом була визнана можливість переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, з огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення вчиненого в умовах воєнного стану; знищення, приховання або спотворення будь-якої з речей та документів, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема автомобіля, що є предметом злочину та як стверджує сторона обвинувачення перебуває у володінні ОСОБА_7 ; впливу на свідків; вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки маючи підозру за ч. 4 ст. 190 КК України вчинив нові кримінальні правопорушення; перешкоджання провадженню іншим чином з огляду на виділені матеріали відносно невстановлених осіб, які згідно обвинувачення виконували вказівки ОСОБА_7 - є наявними та триваючими. Крім цього, місцевим судом були враховані дані про особу ОСОБА_7 , його позитивні характеристики та соціальні зв`язки. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисника ОСОБА_6 указано на незаконність ухвали. В обґрунтування скарги указав на те, що врахування судом при вирішенні питання щодо задоволення клопотання прокурора попередньої судової практики із цього питання, є необґрунтованим, адже щоразу, при вирішенні питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу суд повинен вирішити та перевірити весь обсяг питань, які вирішуються при застосуванні запобіжного заходу. На переконання апелянта, кримінальне провадження перебуває на тому етапі, коли всі обставини встановлені, докази зібрані та знаходиться на розгляді у суді, а тому вказані обставини свідчать про те, що спотворити або знищити речі чи документи, знаходячись на свободі ОСОБА_7 не матиме можливості. Окрім цього, ризик можливості незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів та інших учасників судового розгляду прокурором мотивовано лише абстрактними твердженнями, оскільки всі потерпілі, на час розгляду клопотання вже допитані. Захисник вказує, що судове рішення було ухвалено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, незаконним складом суду. Зокрема зазначив, що оскаржуване судове рішення ухвалено незаконним складом, оскільки розподіл декількох десятків судових справ, які були зареєстровані пізніше справи № 752/15102/22 відбувся раніше розподілу вказаної справи, чим грубо порушено встановлений ч. 3 ст. 35 КПК України порядок визначення суддів для розгляду конкретного кримінального провадження. Крім того, вказав на погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 , що безпосередньо загрожує його життю. Просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи прокурор у судове засідання не з`явився. Судом апеляційної інстанції були вжиті усі заходи направлені на виклик прокурора до суду, зокрема: неодноразово прокурору направлялись повідомлення про виклик до суду із зазначенням про його обов`язкову участь у апеляційному розгляді, які ним були своєчасно отримані, апеляційним судом про неявки прокурора до суду був проінформований в.о. Генерального прокурора України. Після такого повідомлення від прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 до апеляційного суду надійшов лист, за змістом якого прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив розглядати справу у його відсутність. Оскільки судом апеляційної інстанції були вжиті усі заходи на правлені на забезпечення участі прокурора у судовому засіданні у ході апеляційного розгляду, які виявилися безрезультатними у зв`язку із неналежною процесуальною поведінкою прокурора та ігноруванням ним судових викликів, суд апеляційної інстанції вимушений розглянути справу у відсутність прокурора.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника, який апеляційну скаргу підтримав, підтвердив доводи цієї скарги і просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав, для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Як вбачається із апеляційної скарги, захисником фактично порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції була постановлена 30 вересня 2024 року, строк тримання під вартою обвинуваченого був визначений до 28 листопада 2024 року. УхвалоюГолосіївського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року ОСОБА_7 , змінено запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із визначенням строку дії цієї ухвали до 21 січня 2025 року. Тобто, на день розгляду справи судом апеляційної інстанції оскаржувана ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою фактично втратила чинність, висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції, а прохання, висловлене у апеляційній скарзі про фактичну відмову у продовженні строку тримання ОСОБА_7 під вартою втратило сенс у зв`язку із звільнення обвинуваченого із під варти.

Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів фактично погоджується із доводами апеляційної скарги захисника про те, що обґрунтування прокурором необхідності продовження строку тримання під вартою мало формальний характер,мотивовано лише абстрактними твердженнями прокурора без належного їх підтвердження. Фактичного доведення цих обставин у ході розгляду судом клопотання прокурором не здійснювалось, а рішення суду із цього приводу носило необґрунтований і формальних характер.

Між тим, указані доводи, за наявності підстав для визнання їх обґрунтованими не дають підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню в одному зі способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей чинного КПК України. Зокрема, аналіз положень ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 196, ч. 3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, можливо лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування.

Колегія суддів також зважає на те, що відповідно до вимог ст. 407 КПК України, до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.

Колегія судів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Питання про законність визначення складу суду не може розглядатись на даному етапі кримінального провадження. Так, ухвала про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою винесена тим складом суду, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта. Питання про законність визначення складу суду, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта не відноситься до компетенції суду, який здійснює розгляд за апеляційною скаргою на ухвалу про продовження строку тримання особи під вартою.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419, 4221 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 28 листопада 2024 року - залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

_____________________ ОСОБА_2 _____________________ ОСОБА_3 _____________________ ОСОБА_4