Справа № 215/7041/24
УХВАЛА
03 березня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 ,
Ухвалою від 29.01.2025 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 27 березня 2025 року включно, із визначеним розміром застави у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680 грн.,у разі внесення якої на обвинуваченого покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
03.03.2025 до суду надійшло письмове клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів із визначеним розміром застави у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680 грн.Клопотання обґрунтоване тим, що строк перебування обвинуваченого під вартою закінчується, однак винести рішення у вказаному кримінальному провадженні до того часу не є можливим через ряд об`єктивних обставин. Крім того, на сьогодні мають місце ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, що мали місце також під час обрання даного запобіжного заходу та продовженні строку його дії.
У судовому засіданні прокурор підтримав подане ним клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт, посилаючись на намір працевлаштуватись.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію свого підзахисного, вказавши на те, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, не може бути самостійною підставою для продовження строку тримання під вартою. Крім того, прокурором не доведено ризику впливу на свідків, тому просив суд застосувати до ОСОБА_4 домашній арешт.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків.
Положеннями статті 2 КПК України передбачено, що основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
З контексту ст. 177 КПК України випливає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений, може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Суд приходить до висновку про доведеність ризиків переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних речовин та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, може переховуватися від суду, що унеможливить розгляд справи у суді. Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 не має постійного офіційного місця роботи, не одружений, на утриманні не має неповнолітніх та непрацездатних осіб, що додатково обумовлює існування ризику переховування обвинуваченого від суду.
Суд вважає, що зазначені прокурором ризики незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_4 на інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні доведені, оскільки вказані особи ще не допитані в суді, а обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може шляхом залякування, погроз або у інший спосіб схилити їх до зміни наданих показів або відмови від них під час судового розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, не одружений, не має на утриманні ані малолітніх дітей, ані осіб похилого віку, а отже, в нього відсутні міцні соціальні зв`язки, проте наявні місце реєстрації та постійне місце проживання у м. Кривому Розі, але він на момент затримання був офіційно не працевлаштований. В зв`язку з чим у суду є сумніви, що останній мав законні джерела доходів, враховуючи характер пред`явленого обвинувачення збут наркотичних засобів із корисливою метою. Враховуючи викладене, не виключена можливість того, що перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_4 продовжить вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, у вчиненні яких він обвинувачується.
Разом з тим, суд вважає недоведеним існування такого ризику як можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки судовий розгляд вже розпочато і органом досудового розслідування зібрано докази, які на думку сторони обвинувачення, підтверджують винуватість ОСОБА_4 ..
Окрім того, відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання або продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд враховує у сукупності всі обставини, а саме вік обвинуваченого, стан його здоров`я, відсутність у нього соціальних зв`язків та родини, а також відсутність неповнолітніх дітей.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність зазначених у клопотанні прокурора ризиків, а саме ризику переховування від суду, незаконного впливу на інших обвинувачених, можливість скоєння іншого кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним збутом заборонених обігом речовин.
Письмові матеріали справи на даний момент не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні не наведені.
Суд вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який на теперішній час не вбачається. Інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого і продовження раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.
Згідно із ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Положеннями статті 182 КПК України, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб запобігти бажанню особи, щодо якої застосовано заставу, будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні. А тому розмір застави повинен бути встановлений з урахуванням належної особі власності, якою він може безперешкодно і без шкоди для близьких розпоряджатися для внесення застави, її майнового і сімейного стану, іншими словами, з огляду на особу обвинуваченого впевненість у тому, що перспектива втрати застави у випадку його неявки до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі. Проте поряд з цим особа повинна мати реальну здатність внести заставу відповідного розміру.
Щодо ОСОБА_4 при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено заставу в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Зважаючи на те, що за час розгляду справи в суді ризики не відпали, однак зменшились у порівняні з етапом підготовчого провадження, обсягу здійснених процесуальних дій, та необхідність забезпечення запобігання спробам переховуватися від суду, відсутність ризику знищення доказів, суд вважає, що розмір застави на рівні 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) у національній грошовій одиниці, тобто в межах від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, забезпечить належну поведінку обвинуваченого.
Суд вважає за доцільне, зменшити розмір застави у межах 60 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб до 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень з визначеними обов`язками у разі зміни запобіжного заходу.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд
Продовжити застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Криворізькій установі виконання покарань (№3)» на час розгляду справи у суді, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, тобто по 01 травня 2025 року включно.
Попередньо обраний альтернативний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу, зменшити з 60 (шістдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, до 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, визначивши заставу на рівні 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.
Попередньо визначені обов`язки у випадку внесення застави залишити без змін.
У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з-під варти та повідомити про це суд.
Роз`яснити, що застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).
Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч.ч. 8, 9 ст.182 КПК України у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначається терміном дії цієї ухвали.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Суддя