Справа №295/2914/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про арешт майна, внесене слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0001074 від 22.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 410 КК України, та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на на майно, вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , та належать останньому, а саме:

1) мобільний телефон марки «Samsung M52», модель SM-M526BR в чорному чохлі з двома сім-картами з номерами телефонів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ;

2) записник в обкладинці зеленого кольору з рукописними записами ОСОБА_5 ;

3) грошові кошти у сумі 15 тисяч гривень.

У клопотанні вказано, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001074 від 22.03.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Під час досудового розслідування встановлено, що військові службові особи військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану здійснюють привласнення військового майна військової частини НОМЕР_3 , а саме запчастин до транспортних засобів.

27.02.2025 на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_6 від 18.02.2025 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено майно, на яке слідчий просить накласти арешт.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що з вилученим майном для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідно провести огляди та судові експертизи.

Слідчим ОСОБА_3 заявлено клопотання про проведення розгляду справи без його участі та без участі власника майна, клопотання про арешт майна підтримав та просив задовольнити.

Власник майна, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився.

Дослідивши клопотання, матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою.

Згідно п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Встановлено, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0001074 від 22.03.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_3 від 27.02.2025 майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого іде воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, користування, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Наявні у клопотання матеріали свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

З урахуванням викладеного, оскільки майно, на яке слідчий просить накласти арешт, може бути використане як доказ на підтвердження обставин, що підлягають встановленню під час кримінального провадження, взявши до уваги стадію досудового розслідування, мету та підстави застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою проведення необхідних судових експертиз, слідчий суддя вважає за можливе задовольнити клопотання та накласти на вказане майно арешт.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , та належать останньому, а саме:

1) мобільний телефон марки «Samsung M52», модель SM-M526BR в чорному чохлі з двома сім-картами з номерами телефонів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ;

2) записник в обкладинці зеленого кольору з рукописними записами ОСОБА_5 ;

3) грошові кошти у сумі 15 тисяч гривень.

Тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавити власника і третіх осіб права відчужувати, розпоряджатися та використовувати вищевказане майно.

Ухвала про арешт майна підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1