Справа № 303/9125/24
У Х В А Л А

10 квітня 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2024 року за № 0000443 про обвинувачення

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рівне Мукачівського

району, проживаючого

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 та ч.1 ст.135 КК України,

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт. Батьово Берегівського

району, проживаючої

АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 та ч.1 ст.135 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_6

захисника обвинуваченої ОСОБА_4 ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

перекладача ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Мукачівського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження відносно обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 та ч.1 ст.135 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2024 року за №0000443.

До початку судового розгляду прокурор подала письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 діб без можливості внесення застави, яке мотивувала наступним.

ОСОБА_3 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених: ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в

Ст. 2 із 7

момент заподіяння, вчиненому групою осіб, способом, що має характер особливого мучення, що спричинило смерть потерпілого, та ч. 1 ст. 135 КК України, - тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство та внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також, у разі, коли сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан. Наявність обгрунтованого обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доводиться протоколом огляду місця події від 13.05.2024 року, вилученими речовими доказами, показаннями підозрюваного ОСОБА_3 від 17.05.2024 року, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від 14.05.2024 року, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від 17.05.2024 року, протоколом слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_3 від 17.05.2024 року, протоколами слідчих експериментів з ОСОБА_4 від 17.05.2024 року та 23.05.2024 року, висновком судово-медичної експертизи та іншими зібраними на даний час у ході досудового розслідування доказами. Ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду від 18 травня 2024 року стосовно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, строком до 16.07.2024 року, який в подальшому продовжено ухвалами слідчих суддів Берегівського районного суду та Мукачівського міськрайонного суду, в-останнє 18.02.2025 року строком до 15.04.2025 року включно.

Враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину (ч. 2 ст.121 КК України), який спричинив загибель малолітньої дитини, за який передбачено можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, є наявними ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, ОСОБА_3 може переховуватись від суду, з огляду на можливе призначення покарання у вигляді позбавлення волі вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого уникати від кримінальної відповідальності таким чином. Вищевказана обставина, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина), дає підстави вважати, що ОСОБА_3 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину може переховуватись від суду та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону, а також переховуватись на території України. Крім того, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме знаходячись на волі, ОСОБА_3 зможе шляхом погрози та тиску на учасників (сторін) кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності, та ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, оскільки вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, зокрема щодо малолітньої дитини, а отже є підстави вважати, що він є достатньо рішучим для вчинення й інших кримінальних правопорушень. Враховуючи вищенаведене, а також те, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин (ч. 2 ст. 121 КК України), з метою запобігання спробам передбаченим п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України є всі підстави продовжити дію запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Прокурор в судовому засіданні підтримала подане нею суду клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , яке просила задовільнити з наведених у ньому підстав.

Потерпілий ОСОБА_13 у судове засідання не з`явився, згідно поданої суду заяви просив проводити судові засідання без його участі.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні просив застосувати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з позбавлення волі, а саме домашній арешт, під час якого зобов`язався виконувати покладені на нього судом процесуальні обов`язки у повному обсязі.

Ст. 3 із 7

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_6 заперечила щодо задоволення клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно її підзахисного, у зв`язку з відсутністю належних доказів про наявність ризиків, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, які є лише припущеннями сторони обвинувачення. Зазначені стороною обвинувачення обставини про наявність підстав у ОСОБА_3 ухилятися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальну відповідальність, з огляду на характеризуючі дані особи ОСОБА_3 , який має постійне місце проживання та вперше притягається до кримінальної відповідальності, є безпідставним. На підставі вищенаведеного, просила застосувати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, під час якого ОСОБА_3 зобов`язався виконувати покладені на нього судом процесуальні обов`язки.

Також прокурор подала письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_4 у виді цілодобового домашнього арешту без використання електронних засобів контролю, строком на два місяці, із покладенням на неї процесуальних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, яке мотивувала наступним.

ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених: ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, вчиненому групою осіб, способом, що має характер особливого мучення, що спричинило смерть потерпілого, та ч. 1 ст. 135 КК України, - тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство та внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також, у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан. Ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду від 07 червня 2024 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, який в подальшому було продовжено ухвалами слідчого судді Берегівського районного суду та Мукачівського міськрайонного суду, в-останнє: 18.02.2025 року строком до 15.04.2025 року включно. Наявність обгрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень доводяться протоколом огляду місця події від 13.05.2024 року, вилученими речовими доказами, показаннями підозрюваного ОСОБА_3 від 17.05.2024 року, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від 14.05.2024 року, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від 17.05.2024 року, протоколом слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_3 від 17.05.2024 року, протоколами слідчих експериментів з ОСОБА_4 від 17.05.2024 року та 23.05.2024 року та іншими зібраними на даний час у ході досудового розслідування доказами.

Ризики, передбачені ст.177 КПК України, наявні на момент обрання обвинуваченій такого виду запобіжного заходу наразі не відпали, продовжують об`єктивно існувати. Зокрема, ОСОБА_4 може переховуватись від суду, з огляду на можливе призначення покарання у вигляді позбавлення волі, яке вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченої уникати від кримінальної відповідальності таким чином усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину може спонукати обвинувачену переховуватись від суду з огляду також на реальні можливості ОСОБА_4 покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону, а також переховуватись на території України. Крім того, обвинувачена може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема ОСОБА_4 зможе використовуючи свої зв`язки та можливості впливати на викривлення зазначених даних для кримінального провадження, шляхом погрози, тиску або підкупу на учасників (сторін) кримінального провадження, що є способом перешкоджання розгляду кримінального провадження. Також, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, оскільки вчинила

ОСОБА_14 із 7

злочин проти життя та здоров`я особи. Окрім цього, відсутність належного та ефективного заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої може негативно відобразитися на результатах судового розгляду. Ураховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 121 КК України), у вчиненні якого обвиунвачується ОСОБА_4 , дані про її особу, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобіганням наведеним у клопотанні ризикам до останньої необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Прокурор підтримала подане нею клопотання та просила його задовільнити з наведених у клопотанні підстав.

Обвинувачена ОСОБА_4 не заперечила проти продовження відносно неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 ОСОБА_7 частково заперечив щодо клопотання прокурора і просив продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід, але у виді нічного домашнього арешту, а саме в період часу з 20 год. вечора по 07 годину ранку, оскільки зазначені прокурором ризики істотно знизилися, потерпілий та свідки вже допитані в судовому засіданні, з метою надання обвинуваченій можливості працювати для того, щоб утримувати свою малолітню дитину.

Суд, вивчивши клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів та додані до них документи, заслухавши думки учасників судового розгляду з приводу вказаних клопотань, прийшов до наступного.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, вчиненому групою осіб, способом, що має характер особливого мучення, що спричинило смерть потерпілого, та ч. 1 ст. 135 КК України, - тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство та внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також, у разі, коли сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 квітня 2025 року включно та відносно обвинуваченої ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_2 без застосуванням електронного засобу контролю строком до 15 квітня 2025 року включно.

До вказаної дати суд не має можливості закінчити розгляд вказаного кримінального провадження.

У відповідності до вимог частини 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно вимог ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам,

Ст. 5 із 7

передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує положення статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу (пункти 35, 51 рішення ЄСПЛ № 12369/86 від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції»).

Також суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, зокрема за ч 2 ст. 121 КК України, відповідальність за вчинення якого передбачена у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, в результаті вчинення злочину якого спричинено смерть малолітньої дитини ОСОБА_15 , та існують ризики передбачені пунктами 1, 4 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, зокрема ОСОБА_3 може: переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винним у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (ч. 2 ст. 121 КК України), чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. Крім того, ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вже вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, зокрема щодо малолітньої дитини.

При вирішенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 4 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі обставини, зазначені в ст.178 КПК України, а саме: ОСОБА_3 офіційно не працює, у нього відсутні постійна робота і джерело доходів, є офіційно не одруженим, на утриманні неповнолітніх чи престарілих осіб не має, у нього є відсутніми міцні соціальні зв`язки за місцем проживання.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд прийшов до висновку, що на даний час ризики, передбачені пунктами 1, 4 та 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати, тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти доведеним під час розгляду вказаного клопотання ризикам, наявність яких була встановлена судом при обранні та продовженні відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту щодо наявність підстав для застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з огляду на характеризуючі дані особи обвинуваченого, спростовуються відомостями, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України з огляду на те, що ОСОБА_3 не має постійного місця роботи і джерела доходу, неодружений та утриманців не має, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення із застосуванням насильства відносно малолітньої дитини, внаслідок чого вона загинула, що свідчить про нього, як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень, тобто ризики, які були підставами для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою надалі продовжують існувати.

Таким чином є необхідним продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на шістдесят днів.

Згідно вимог п.1, 2 ч. 4 статті 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та

Ст. 6 із 7

обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства, а також щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи, що в результаті насильницьких дій, які ставляться у вину обвинуваченому ОСОБА_3 загинув малолітній ОСОБА_15 , суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченому розмір застави.

З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до переконання, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно задовольнити.

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_4 у вигляді цілодобового домашнього арешту суд враховує п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно положень, викладених у п. 1, 4 та п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків або інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.6 ст.181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 суд враховує те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України, яке віднесене до категорії тяжких, санкція статті Кримінального кодексу України, що їй інкримінується передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а також наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачена ОСОБА_4 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у скоєнні нею тяжкого кримінального правопорушення з групою осіб, що спричинило смерть потерпілого (малолітньої дитини).

Окрім того, судом встановлено, що не спростовано стороною захисту, ОСОБА_4 офіційно не працює, не заміжня, у неї відсутні міцні соціальні зв`язки в місці її проживання, тому суд прийшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім цілодобового домашнього арешту не зможе запобігти доведеним під час розгляду вказаного клопотання ризикам, які були встановлені при обранні відносно неї запобіжного заходу і на даний час продовжують існувати.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та враховуючи відомості характеризуючі особу обвинуваченої, суд вважає за необхідне продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю.

Доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту з метою надання їй можливості

Ст. 7 із 7

працювати та утримувати власну дитину судом відхиляються з огляду на відсутість доказів щодо працевлаштування останньої та характеризуючих відомостей особу обвинуваченої, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою кримінальних правопорушень, наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні обвинуваченою злочинів, ризику продовження чи повторення протиправної поведінки, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні тяжкого злочину (ч. 2 ст. 121 КК України), суд з урахуванням доведеності прокурором наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, вважає, що застосування судом більш м`якого запобіжного заходу, ніж застосований на даний час судом, не буде забезпечувати його дієвість у даному кримінальному провадженні.

Крім того, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену ОСОБА_4 обов`язок, передбачений ч.5 ст.194 КПК України.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 181, 183, 194, 331, 371, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 до 08 червня 2025 року включно.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченої ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 без застосуванням електронного засобу контролю до 08 червня 2025 року включно.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 у період дії запобіжного заходу такий обов`язок - прибувати до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області за кожною вимогою.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 , що порушення умов домашнього арешту має наслідком можливість застосування більш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Копію ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання Берегівському районному відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та вручити обвинуваченій негайно після її оголошення.

Ухвала суду в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1