Справа № 953/1369/25
н/п 1-кс/953/2532/25
"08" квітня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі заявника ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
В обґрунтування своєї заяви зазначає, що з часу винесення ухвали від 07.10.2024 до моменту проведення обшуку від 17.10.2024 ОСОБА_3 не набув статусу сторони вказаного кримінального провадження. Жодній особі в зазначеному кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру не повідомлено, цивільний позов не заявлений.
Заявник, представник власника майна в судовому засіланні клопотання про скасування арешту майна підтримав та просив задовольнити.
Слідчий в судовому засіданні заперечував проти даного клопотання, зазначив, що ухвала про арешт майна оскаржувалась в апеляційному порядку та залишена без змін, відсутні підстави для скасування арешту майна, що визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки досудове слідство наразі триває, проводяться експертизи, в тому числі предметами дослідження яких є вказане майно.
Відповідно до вимог ст. 174 КПК України неявка прокурора не перешкоджає розгляду клопотання.
Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши всі надані доводи учасниками в обґрунтування заявленого клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.
Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна слідчим суддею було встановлено, що вилучені речі можуть містити на собі сліди кримінального правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Звертаючись до суду з клопотанням про скасування арешту майна власник майна(представник) посилався на необґрунтованість арешту, незаконність ухвали, якою накладено арешт.
Жодних даних, які б підтверджували проведення всіх необхідних слідчих дій з вказаним майном, які б підтверджували, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, заявник до клопотання про скасування арешту не надав.
Разом з цим, як зазначає прокурор у поданій до суду заяві, на даний час триває досудове розслідування, проти даного клопотання заперечує.
Крім того, за вказаних обставин певне тимчасове втручання в реалізацію права власності, яке прямо передбачено законом, не суперечить змісту статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження, з дотриманням справедливого балансу інтересів.
Слідчий суддя роз`яснює заявникові, що в подальшому, під час судового слідства, він не позбавлений можливості звернутись повторно до суду для зміни місця зберігання майна або скасування арешту, за наявності для цього належних підстав, за наявності обґрунтованих доказів на підтвердження необхідності його зміни, або скасування.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 28, 107, 174, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя