ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/365/25 Справа № 701/980/24 Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Маньківського райсуду Черкаської обл. від 21.02.2025 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_7 , який

народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Моринці Звенигородсь-

кого р-ну Черкаської обл., громадянина України,

який має середню освіту, не одружений, не працює,

раніше судимий:

-7.04.2016 р. Звенигородським райсудом Черкаської

обл. за ч. 1 ст. 125, ч. ч. 2,3 ст. 185 КК України до 3

років позбавлення волі;

-29.06.2016 р. Звенигородським райсудом Черкась-

кої обл. за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, 69, ч. 4 ст. 70 КК

України до 3 років 8 місяців позбавлення волі,

-15.06.2017 р. Звенигородським райсудом Черкась-

кої обл. за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців

позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України,

до 3 років 10 місяців позбавлення волі,

проживає

АДРЕСА_1 , зареєстрований

АДРЕСА_2 ,

продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 22.04.2025 р. включно, в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , підтримане його захисником ОСОБА_8 , про зміну запобіжного заходу відмовлено, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Маньківського райсуду Черкаської обл. перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 в у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 22.04.2025 р. включно, в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , підтримане його захисником ОСОБА_8 , про зміну запобіжного заходу відмовлено.

При прийняті рішення про продовження строку тримання під вартою, суд врахував ступень тяжкості кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, які, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких кримінальних правопорушень. Судом встановлена наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, понятих у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Наведені прокурором ризики продовжують існувати, не зменшилися та виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Про існування ризиків свідчить і суворість можливого покарання у випадку визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Санкції ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, з конфіскацією майна чи без такої, тому ризики зазначені прокурором є обґрунтованими.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, оскільки, на його думку, рішення суду є необ`єктивним, не обґрунтованим, винесеним з грубими порушеннями матеріального та процесуального законодавства та йому обрано занадто суворий запобіжний захід, просить замінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт по місцю його проживання АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що ризики, наведені прокурором в клопотанні, а саме те, що нібито він може уникати кримінального покарання, впливати на потерпілих та інших осіб кримінального провадження, ухилятися від явки до суду є необґрунтованими.

На спростування ризиків, наведених прокурором в клопотанні, зауважує, що ніколи не переховувався і не ухилявся від суду, в розшуку ніколи не перебував, на свідків і потерпілих ніколи не впливав, вину свою визнає, пішов «на зустріч» слідству.

Крім того, зауважує, що в нього є дружина та троє дітей, місце проживання та місце реєстрації, однак зазначені факти судом до уваги не прийняті.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 електронною поштою надав суду заяву про розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 без його участі. В своїй заяві захисник зазначив, що за станом здоров`я не може прийняти участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, оскільки в період з 16.03.2025 р. по 7.04.2025 р. він буде перебувати на лікуванні в медзакладі за межами Черкаської обл.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку обвинуваченого ОСОБА_9 , який не заперечував проти розгляду його апеляційної скарги без участі захисника та підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, прокурора ОСОБА_10 , який також не заперечував про розгляд апеляційної скарги обвинуваченого без участі захисника, однак заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали виділені з кримінального провадження, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скарги обвинуваченого без участі захисника, оскільки останній подав до суду обґрунтовану заяву про причини своєї відсутності і дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями КПК України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів встановлено, що вказані вимоги місцевим судом виконані в повному обсязі.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 суд врахував ступень тяжкості кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, та які, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких кримінальних правопорушень; судом встановлена наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення. Наведені ризики продовжують існувати, не зменшилися та виключають можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який; крім того про існування ризиків свідчить можлива суворість покарання у випадку визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, санкції яких передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, з конфіскацією майна чи без такої, тому ризики зазначені прокурором є обґрунтованими.

Ризики, які були наявні при обранні даного виду запобіжного заходу обвинуваченому, не відпали, ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, продовжують існувати, в зв`язку з чим суд прийшов до обґрунтованого висновку про доцільність збереження застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Дані обставини у своїй сукупності на сьогоднішній день свідчать про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 скоїв кримінальні правопорушенні під час дії воєнного стану та враховуючи відсутність даних про втрату ризиків, підтвердження їх існування і на цей час, відсутність даних про неможливість утримування обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що запобіжний захід обраний відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою доцільно продовжити на 60 днів з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки під час розгляду кримінального провадження та запобіганню визначених судом ризиків.

Зазначені вище ризики наразі є реальними та триваючими, вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, альтернативний запобіжний захід, який не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду погоджується і суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст. ст. 197 та 199 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів.

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він ніколи не переховувався, не ухилявся від суду, в розшуку ніколи не перебував, на свідків і потерпілих ніколи не впливав, вину свою визнає, пішов «на зустріч» слідству, апеляційний суд вважає не доречними, та зауважує, що обвинуваченим висловлена незгода з рішенням суду, однак вивченням наданих судом першої інстанції та сторонами матеріалів вбачається, що розгляд справи місцевим судом проводиться згідно вимог КПК України, його тривалість залежить від кількох чинників, як об`єктивних так і суб`єктивних та на які суд апеляційної інстанції не має законних підстав для впливу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції на даній стадії кримінального процесу позбавлений можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, оскільки це належить до виключної компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті, тому зазначені доводи апелянта є передчасними.

З огляду на викладене, доводи обвинуваченого про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутність підстав для продовження відносно нього строку тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам виділеного провадження.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_11 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Маньківського райсуду Черкаської обл. від 21.02.2025 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 22.04.2025 р. включно залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді