КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/8220/25-к Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2335/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року про відмову в продовженні строку домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні №0000045 від 13.01.2025,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під домашнім арештом.

Застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строком до 26 березня 2025 року в межах строку досудового розслідування.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, зокрема:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись за межі Черкаської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у даному кримінальному провадженні;

- залишити на зберіганні у відповідних органах державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою продовжити в межах досудового розслідування, а саме до 26.03.2025, строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши йому залишати місце свого проживання з 23 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв. наступної доби за винятком необхідності отримати медичну допомогу або/та необхідності забезпечити особисту безпеку у період дії воєнного стану шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги та продовжити дію покладених на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що встановлено достатньо підстав вважати, що без застосування запобіжного заходу підозрюваний буде ухилятися від забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, тому лише запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може запобігти наведеним у клопотанні ризикам.

Крім того, апелянт зазначає, що слідчим суддею не враховано те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строку від трьох до восьми років та те, що встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головне слідче управління Державного бюро розслідувань здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000045 від 13.01.2025 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

26.12.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому у великих розмірах.

27.12.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 25.02.2025 включно.

18.02.2025 постановою першого Генерального прокурора ОСОБА_10 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000045 від 13.01.2025 до трьох місяців, тобто до 26.03.2025.

20.02.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строком до 26.03.2025 в межах строку досудового розслідування.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, зокрема:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись за межі Черкаської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у даному кримінальному провадженні;

- залишити на зберіганні у відповідних органах державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді.

Як вбачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно частин 1, 4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Дійшовши висновку про недоведеність підстав для продовження строку домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_7 та застосувавши щодо нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

Разом з тим, слідчий суддя встановив, що виключних обставин для продовження строку домашнього арешту - немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу у клопотанні слідчого не вказано та в судовому засіданні прокурором не доведено.

Доводи прокурора про неврахування слідчим суддею продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя, розглядаючи клопотання, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування того чи іншого запобіжного заходу та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неможливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, крім домашнього арешту, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя, врахувавши те, що підозрюваний ОСОБА_7 за час перебування під домашнім арештом, не порушував обов`язки покладені на нього, виконує визначені обов`язки, а також те, що прокурор не довів обставини, передбачені пунктом 3 частини першої ст. 194 КПК України, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відмову у задоволенні клопотання прокурора та застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні, а саме особистого зобов`язання, що полягає у покладенні на нього зобов`язання виконувати обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Інші доводи апеляційної скарги прокурора висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_11

Судді:

ОСОБА_12