Справа №: 398/3316/24
провадження №: 1-кп/398/204/25
ВИРОК

Іменем України

"30" січня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 в режимі відеоконференції,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_5 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрії кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000063 від 28.03.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Новоукраїнка Кіровоградської області, неодружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді старшого стрільця 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат », зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 171 від 25.07.2022 солдата ОСОБА_5 з 25.07.2022 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , постановлено на всі види забезпечення, а також визнано таким, що справи та посаду старшого стрільця 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 прийняв та приступив до виконання службових обов`язків. Таким чином, з моменту зарахування 25.07.2022 року до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу, та з того ж дня, 25.07.2022 приступив до виконання військового обов`язку проходження військової служби. Так, відповідно до п. п. 1-3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). Проходячи військову службу на посаді старшого сапера інженерно-саперного взводу частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 як військовослужбовець відповідно до ст. 11, 16-17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог Статутів Збройних Сил України; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, а також спеціальні обов`язки; бездоганно і неухильно додержуватися порядку і правил встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України; усвідомлювати та свідомо ставитися до виконання свого військового обов`язку; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Згідно зі ст. 2, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 також був зобов`язаний, зокрема, захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України; точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки і поставлені йому завдання; зразково виконувати свої службові обов`язки; додержуватися військової дисципліни; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни; неухильно виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питатися дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено, востаннє до 14.05.2024, відповідно до Указу Президента України № 49/2024 від 05.02.2024.

Зважаючи на викладене, 24.10.2022 солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом, під час мобілізації та перебування на посаді старшого стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно в порушення вимог ст. ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану та ухилявся від проходження військової служби до 10.02.2024, перебуваючи в різних місцях, використовуючи виниклий у зв`язку з цим вільний час на власний розсуд, що не пов`язано з виконанням його обов`язків з військової служби.

ОСОБА_5 обвинувачується у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав повністю, надав показання, відповідно до яких фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, не оспорював, оскільки в ньому все викладено правильно, і пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин у спосіб, в час та за обставин, зазначених в обвинувальному акті, зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння останнім змісту обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, суд встановив, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, за відсутністю будь-яких сумнівів у добровільності та істинності позиції останніх, за згодою учасників судового провадження, суд провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що мають істотне значення для вирішення обвинувачення по суті, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд роз`яснив сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 в межах висунутого обвинувачення, допитавши останнього, дослідивши письмові матеріали, долучені прокурором відповідно до встановленого порядку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за обставин, встановлених у судовому засіданні, доведено повністю та кваліфікує дії останнього як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.

Ухвалюючи рішення щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості злочину, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, характер, мотиви та обставини вчинення злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України суд не встановив.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_5 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, винуватість у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що на переконання суду свідчить про наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

Зважив суд і на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема згідно з досудовою доповіддю ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній, виконання покарання у громаді можливе лише за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Враховуючи принципи й загальні засади призначення покарання, мотиви, характер, спосіб вчинення ОСОБА_5 злочину, який відноситься до категорії тяжких, в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого та відомостями про особу обвинуваченого, зваживши на позиції сторін кримінального провадження в судових дебатах, суд дійшов висновку про призначення винному покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене з реальним його відбуванням.

При цьому, у зв`язку з набранням 27.01.2023 чинності Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13.12.2022 № 2839-IX, яким посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень та обмежено застосування положень статей 69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за злочин, передбачений ст. 407 КК України, вчинений в умовах воєнного стану, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень статей 69 та 75 КК України.

Водночас, відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на момент ухвалення вироку у цій справі ОСОБА_5 засуджений вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2024 (набрав законної сили 12.12.2024) за ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 263 КК України на підставі угоди про визнання винуватості до 6 років розбавлення волі, водночас у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, до постановлення попереднього вироку від 11.11.2024, а тому остаточне покарання обвинуваченому за цим вироком слід визначити на підставі ч. 4 ст. 70 цього Кодексу.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 368-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2024 і цим вироком, призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді 6 (шести) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня ухвалення вироку.

Зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до строку остаточно призначеного покарання частково відбуте ним покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2024 з 10 лютого 2024 року до 29 січня 2025 року включно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_6