ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/889/25 Справа № 202/5291/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

особи стосовно

якої вирішується питання

про застосування заходів

медичного характеру ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

законного представника особи

стосовно якої вирішується

питання про застосування

заходів медичного характеру ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000065 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024 року про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, непрацевлаштованого, неодруженого, інваліда 2 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до якого раніше застосовувалися примусові заходи медичного характеру,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024 року застосовано до ОСОБА_7 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Разом з цим, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у провадженні.

За обставин детально викладених в ухвалі суду першої інстанції, 15.01.2024 о 14:54 год., ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні відділення АТ «Державний ощадний банк України», за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський 12, здійснив неправдиве повідомлення про підготовку до вибуху приміщення відділення банку, який є критично важливим об`єктом інфраструктури, з метою порушення нормального ритму роботи, функціонування вищевказаного закладу, та внесення елементу дезорганізації у функціонування даного закладу, шляхом залишення двох аркушів паперу А-4 з текстом на службовому столі у приміщенні відділення АТ «Державний ощадний банк України» за вищезазначеною адресою, при цьому ОСОБА_7 достовірно знав, що вказане повідомлення не відповідає дійсності та є неправдивим.

У результаті завідомо неправдивого повідомлення ОСОБА_7 про підготовку вибуху будівлі вказаного банку, для відвернення можливої загрози вибуху, було залучено особовий склад відділення Національної поліції України.

15.01.2024 у період часу з 15:50 год. до 16:09 год., при виїзді особового складу відділення Національної поліції України, вибухових пристроїв та речовин, саморобних вибухових пристроїв у відділенні АТ «Державний ощадний банк України», за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський 12, виявлено не було.

05 березня 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у завідомо неправдивому повідомленні про підготовку вибуху на критично важливому об`єкті інфраструктури, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України.

Під час досудового розслідування отримано інформацію, що може свідчити про наявність психічного захворювання у підозрюваного під час вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №212 від 05.04.2024, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в даний час виявляє психічний розлад у формі шизофренії параноїдної. У період, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, він не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. На теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи психічний розлад, перебуваючи в стані неосудності, тобто не усвідомлюючи свої дії та не керуючи ними внаслідок психічного розладу, знаходячись у приміщенні відділення АТ «Державний ощадний банк України», за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський 12, який є критично важливим об`єктом інфраструктури, шляхом залишення двох аркушів паперу формату А-4 з текстом на службовому столі у вищевказаному приміщенні, який працівники сприйняли як повідомлення про підготовку до вибуху.

За викладених вище обставин, дії ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який діяв в стані неосудності, мають ознаки суспільно небезпечного діяння, що містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України - завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху на критично важливому об`єкті інфраструктури.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника обласної прокуратури просить ухвалу суду змінити, виключивши з мотивувальної частини ухвали посилання суду на мету дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на те, що виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру, тому посилання суду на спрямованість мети дій ОСОБА_11 при вчиненні суспільно небезпечних діянь, вважає безпідставним.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, та з підстав, викладених в ній, просила її задовольнити.

В судовому засіданні захисник та особа, стосовно якої застосовані примусові заходи медичного характеру та її представник не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх достатньо обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Тобто, осудність - це юридична передумова вини і кримінальної відповідальності, обов`язкова ознака суб`єкта злочину та лише психічно здорова людина свідомо обирає варіанти поведінки, здатна розуміти те, що чинить і тому може бути відповідальною за свої діяння. В той час, як неосудність виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності, оскільки при такому стані особа під час вчинення діяння не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної психіки, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема з висновку судово-психіатричної експертизи №212 від 05.04.2024, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в даний час виявляє психічний розлад у формі шизофренії параноїдної. У період, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, він не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. На теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, тобто завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху на критично важливому об`єкті інфраструктури, перебуваючи у стані, при якому він не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, так як страждав на психічне захворювання у формі параноїдної шизофренії, за своїм психічним станом він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому суд обґрунтовано та відповідно до вимог ч. 2 ст. 513 КПК України, застосував примусові заходи медичного характеру.

Водночас, суд першої інстанції помилково зазначив в своїй ухвалі про спрямованість мети дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, а саме, що ОСОБА_7 здійснив неправдиве повідомлення про підготовку до вибуху приміщення відділення банку, який є критично важливим об`єктом інфраструктури, з метою порушення нормального ритму роботи, функціонування вищевказаного закладу, та внесення елементу дезорганізації у функціонування даного закладу, оскільки, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, мотив злочину, вмотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини і прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Зазначені вище обставини та положення закону України про кримінальну відповідальність суд першої інстанції залишив поза увагою, у зв`язку з чим помилково зазначив в мотивувальній частині своєї ухвали, що ОСОБА_7 вчиняв дії з наявністю у нього певної мети, у зв`язку з чим ухвала суду в цій частині підлягає зміні.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити ухвалу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

З цих підстав апеляційний суд вважає, що доводи прокурора підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції посилання на мету дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 514, 516 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024 року про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, - змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на мету його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4