Справа №293/568/17
Провадження №1-кп/293/7/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Черняхів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193 від 19.05.2017 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Житомира, громадянинки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня, заміжньої, має на утриманні четверо дітей, є вагітною, непрацюючої,

раніше судимої 06.03.2017 Черняхівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавленя волі на строк 2 роки, з іспитовим строком на 1 рік та на підставі ухвали Черняхівського районного суду Житомирської області від 13.02.2020 звільненої від відбування покарання у виді 2 років позбавленя волі

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

ОСОБА_4 , будучи раніше судимою 06.03.2017 Черняхівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185 КК України, на шлях випралення не стала та повторно вчинила нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 26.04.2017 року близько 18:00 год. ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , де проживає її знайома ОСОБА_5 .

З метою вжити спиртні напої з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 через незачинені двері зайшла до приміщення будинку, в якому на той час господарі були відсутні. Зрозумівши, що в будинку нікого не має та помітивши в кімнаті будинку телевізор у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел направлений на крадіжку чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з приміщення будинку таємно викрала, рідкокристалічний телевізор марки Bravis LED 32Е3000 Smart, вартістю 5,583 гри., 25 коп. який належить ОСОБА_5 , після чого викраденим розпорядилася на власний розсуд, чим заподіяла останній матеріального збитку на вищевказану суму.

За наведених обставин ОСОБА_4 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_4 у повному обсязі визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. Вказала, що за обставин викладеих в обвинувальному акті, у квітні 2027 року близько 18 год зайшла до будинку АДРЕСА_2 своєї знайомої ОСОБА_5 , з якою перед цим розпивали спиртні напої, та побачивши, що в будинку нікого немає, викрала телевізор, після чого телевізор здалав в ломбард. Просила суворо не карати та не позбавляти її волі. Щиро розкаялася у вчиненому. Просила суд зважити на те, що на її утриманні четверо дітей та те, що вона вагітна п`ятою дитиною.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась. Про дату час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

У матеріалах справи має місце заява потерпілої від 01.04.2019, у якій просить справу розглядати у її відсутності, щодо міри покарання покладається на розсуд суду. Претензій до обвинуваченої матеріального та морального характеру не має (а.с.93).

Оскільки обвинувачена ОСОБА_4 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор, обвинувачена не оспорюють фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинувачену, яка визнала себе винною та добровільно повідомила суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченої, суд дійшов такого висновку.

Показання обвинуваченої ОСОБА_4 є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Суд уважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують обвинувачену належними, допустимими та достовірними.

Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

За таких обставин, суд уважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинила умисні дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, які містять всі ознаки складу злочину, які суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_4 суд встановив, що остання має на утриманні четверо неповнолітніх дітей, є вагітною та членом багатодітної сім"ї, характеризується за місцем проживання прсередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Також, обираючи вид та строк покарання обвинуваченій суд враховує, що згідно із ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин проти власності, обставини що пом`якшуюють покарання та відсутність обставин, що його обтяжує, враховуючи особу обвинуваченої, уважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, що є необхідним і достатнім кримінальним покаранням для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нею нових правопорушень.

Водночас з урахуванням встановлених обставин стосовно особи обвинуваченої, суд дійшов переконання, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

У зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на неї обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.

Важливим є те, що звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням буде сприяти її виправленню, вихованню та соціальній реабілітації та не становитиме "особистий і надмірний тягар для особи".

Підстав для обрання більш м`якого або тяжкого покарання суд не знаходить.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нею нових злочинів.

Підсумовуючи викладене, на переконання суду, саме визначене судом покарання обвинуваченій ОСОБА_4 повністю відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченої.

Визначене обвинуваченій покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Цивільний позов не заявлено.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

Запобіжний захід обвинуваченій на досудовому слідстві та під час розгляду кримінального провадження в суді не обирався.

Суд не знаходить підстав для обрання обвинуваченій запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу.

V. Рішення щодо речових доказів

Арешт на майно не накладався.

Речові докази у справі відсутні

VІ. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1(одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї судом обов`язки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на ОСОБА_4 покласти такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 обчислюється з моменту проголошення вироку суду 20.02.2025.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча суддя ОСОБА_6