СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-в/759/228/25
ун. № 1-305/93
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва в складі головуючого судді ОСОБА_7., за участі секретаря судового засідання ОСОБА_8., прокурора ОСОБА_9., представника співвласника майна - адвоката ОСОБА_10., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

До Святошинського районного суду м. Києва в порядку ст. 539 КПК України звернулась адвокат ОСОБА_11., яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_1 , з клопотанням про зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінальної справи №01-305, яка розглядалась Ленінградським районним судом м. Києва (вирок від 03.11.1993 року).

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Квартиру було приватизовано згідно розпорядження ДКП «Житлофонд» Мінської районної державної адміністрації від 24 квітня 1993 року № 13 та передано у спільну власність ОСОБА_1 та членів її сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть - серії НОМЕР_1 , виданим 10 вересня 2024 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 стало відомо, що в архівній складовій Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міститься обтяження - арешт квартири АДРЕСА_2 , зареєстрований Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали 1-305/932.

За чиїм зверненням внесений відповідний запис про арешт ОСОБА_1 не відомо і реєстр також не містить такої інформації. У даному випадку наявність запису про арешт на квартиру є перешкодою для вільного розпоряджання своєю власністю, що значною мірою порушує її законні права та інтереси, а також оформлення спадкових прав після смерті чоловіка.

Адвокатом ОСОБА_10. було вжито заходів із з`ясування питання щодо видавника ухвали 1-305/932, на підставі якої в реєстр був внесений запис про арешт квартири.

Міністерство юстиції України у відповіді на запит адвоката ОСОБА_10. про найменування судового органу, яким могла бути прийнята ухвала (присвоєний номер справи) №1-305/932 у 1994-1996 роках листом від 27.11.2024року № 164433/200448 повідомило про те, що відповідно до пункту 1.5 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999року № 31/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 10 червня 1999 року за №364/3657 (яке втратило чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 грудня 2012 року) реєстратором Реєстру заборон, зокрема, були державні нотаріальні контори, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мали повний доступ до Реєстру заборон через комп`ютерну мережу. В реєстрі заборон не містяться копії документів, на підставі яких проводилась реєстрація обтяження.

Зі змісту відповіді Першої київської державної нотаріальної контори від 08.08.2024 року № 4357/01-16 вбачається, що надати документи на підставі яких було внесене обтяження у 1995 році не має можливості, у зв`язку з відсутністю документів.

Зі змісту відповіді Одинадцятої київської державної нотаріальної контори від 14.08.2024 № 2858/01-16 вбачається, що Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою було передано ухвалу 1-305/932 на виконання Першій київській державній нотаріальній конторі, яка була єдиним реєстратором арештів станом на той час.

Київський державний нотаріальний архів листом від 08.10.2024 року № 3378/01-21 повідомив адвоката ОСОБА_10. про те, що Перша Київська державна нотаріальна контора передала на державне відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву документи нотаріального діловодства та архіву за період з 1951 по 1986 роки, Одинадцята Київська державна нотаріальна контора передала на державне відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву документи нотаріального діловодства та архіву за період з 1957 по 1997 роки. При цьому повідомила, що довідки про вчинені нотаріальні дії та інші документи на вимогу суду, прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування у зв`язку з кримінальним провадженням, цивільними, господарськими, адміністративними справами, справами про адміністративні правопорушення, що знаходяться в провадженні цих органів.

Зі змісту відповіді від 27.01.2025 Департаменту інформатизації МВС України за № 205/16- 2025 на адвокатський запит представника Заявника щодо наявності відкритих (або закритих) кримінальних проваджень відносно громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) вбачається, що станом на 24.01.2025 на обліку в інформаційно- аналітичній системі «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» стосовно ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тімертау Карагандинської області Казахстану, перебувають такі відомості:

-13.05.1992 Печерським районним судом м. Києва засуджено за ч. 2 ст. 188-1 КК України (у редакції 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 25.05.1992. Звільнено 06.02.1993 з Ізяславської ВК Хмельницької області (№ 31) за ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05.02.1993 на підставі ст. 52 КК України (у редакції 1960 року) умовно-достроково, невідбута частина строку покарання 11 місяців 16 днів;

-03.11.1993 Ленінградським районним судом м. Києва засуджено за ч. 2 ст. 144, ч. 3 ст. 142, ст. 42, ст. 43 КК України (у редакції 1960 року) до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирок набрав законної сили 25.02.1994. Ухвалою Верховного Суду України від 22.02.1996 вважати засудженим за ч. 2 ст. 144, ч. З ст. 144, ст. 42, ст. 43 КК України (у редакції 1960 року) до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнено 14.03.1997 з Софіївської ВК Запорізької області (№ 55) на підставі Указу Президента України «Про помилування» від 07.03.1997 умовно з іспитовим строком на 3 роки.

Вироком Ленінградського районного суду м.Києва від 03.1 1.1993року у справі 1-305, який набрав законної сили 25.02.1994, ОСОБА_2 було засуджено за ч. 2 ст. 144. ч. 3 ст. 144, ст. 42, ст. 43 Кримінального кодексу України в редакції 1960 року до 7 років позбавлення волі у виправно-трудовій колонії суворого режиму з конфіскацією майна.

Зі змісту відповіді від 21.03.2025 Департаменту виконавчої служби МЮ України за №4157/40336.33.25/20.3.2 на адвокатський запит представника Заявника зазначено, що ухвала 1- 305/932, на підставі якої реєстратором Першої київської державної нотаріальної контори 14.01.2005 за № 1606968 Єдиного Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження майна ОСОБА_2 , а саме квартири АДРЕСА_2 , а також виконавчі провадження з примусового виконання рішень про конфіскацію майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконанні в органах державної виконавчої служби міста Києва не перебували та зареєстрованими в системі не значаться.

У відповіді від 11.03.2025 Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) за № 33343 на адвокатський запит представника Заявника зазначено, що згідно даних АСВК відсутня інформація про виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що передбачають конфіскацію майна.

У відповіді від 07.03.2025 Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) за № 21643 на адвокатський запит представника Заявника зазначено, що згідно даних АСВК станом на 07.03.2025року виконавчі провадження де стороною боржника значиться ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконанні у відділі не перебувають та зареєстрованими не значаться.

На підставі викладеного, адвокат ОСОБА_11. просила суд скасувати арешт вказаної квартири, оскільки у ньому відпала необхідність, а його наявність перешкоджає співвласнику квартири, ОСОБА_1 , реалізувати свої майнові права.

У судовому засіданні прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання, за умови, що ОСОБА_1 і ОСОБА_1 це одна й та сама особа.

Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали клопотання, приходить до таких висновків.

Вирок щодо ОСОБА_2 у справі № 01-305 Ленінградським районним судом м. Києва постановлено 03 листопада 1993 року (набрав законної сили 25.02.1994), тобто в порядку КПК України в редакції 1960 року. На теперішній час з моменту набрання вказаним вироком законної сили пройшло більше двадцяти дев`яти років.

Відповідно до п. 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Дана норма узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Згідно зі ст. 35 КК України в ред. 1960 року конфіскація майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є особистою власністю засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України в ред. 1960 року, за яким було засуджено ОСОБА_2 , обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в такі строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили:

-один рік - при засудженні до покарання не більш суворого, ніж виправні роботи або направлення в дисциплінарний батальйон;

-три роки - при засудженні до позбавлення волі на строк не більше двох років;

-п`ять років - при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

-десять років - при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років.

Згідно із ч. 2 ст. 49 КК України в ред. 1960 року перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання - з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому, обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

У даному випадку ОСОБА_2 було засуджено за тяжкі злочини (ст. 7-1 КК України в ред. 1960 року) до позбавлення волі більше як на 5 років, тому строк давності виконання вироку стосовно нього складає 10 років.

Таким чином, строк виконання покарання у вигляді конфіскації майна засудженого ОСОБА_2 сплив 26.02.2004.

Будь-які відомості про ухилення засудженої ОСОБА_2 від відбування покарання або про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності у матеріалах справи відсутні. Крім того, відсутні і будь-які відомості щодо перешкоджання ним виконанню вироку в частині конфіскації майна.

Отже, згідно приписів ч. 1 ст. 5 КПК України, ст. 35 КК України в ред. 1960 року, ст. 49 КК України в ред. 1960 року вказаний вище вирок суду в частині конфіскації майна ОСОБА_2 є таким, що не може бути виконаний, у зв`язку зі спливом строку давності його виконання.

Відповідно ч. 2 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Таким чином, рішення суду про зняття арешту з квартири буде підставою для державної реєстрації припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Згідно з ч. 2 ст. 80 КК України строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду. Згідно з ч. 2 ст. 52 КК України додатковими покараннями є позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу та конфіскація майна.

Згідно з ч. 1 ст. 535 КПК України судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду.

Відповідно до чч. 3, 4 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Іншого вирішення питання про скасування арешту з майна окрім, як звернення до суду не існує.

Як вбачається з матеріалів справи, вирок суду в частині конфіскації майна на сьогоднішній день фактично не виконано.

За таких обставин суд вбачає підстави для задоволення клопотання та скасування арешту майна.

Керуючись статтями 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_10., яка діє в інтересах співвласника майна - ОСОБА_1 , про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , накладений Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали 1-305/932.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_7