ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/595/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 309 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого обвинуваченого чи захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 19 11 2024 року щодо ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єреван Вірменія, громадянина України, з повною вищою освітою, неодруженого, ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 09 12 2013 року вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України до 1 року іспитового строку,

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних доходів громадян 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 12 2013 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та згідно ст. 75 КК України звільнено з іспитовим строком один рік, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України ухвалено виконувати самостійно.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до ст. ст. 100, 126 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 у невстановлений в ході досудового розслідування час та у невстановленому місці у невстановленої особи, але не пізніше 21 12 2023 року придбав з метою власного вживання 4 блістери з написом на поверхні «МЕТАДОН-ЗН», які в подальшому приніс за місцем свого фактичного мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 та почав зберігати без мети збуту.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/121-24/2167-НЗПРАП від 04 03 2024, надані на дослідження таблетки загальною масою 17,7310 грам містять в своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон. Маса метадону, в перерахунку на масу таблеток, склала 0,8534 грам.

Таким чином, ОСОБА_7 всупереч Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», незаконно придбав та зберігав, без мети збуту, наркотичний засіб - «метадон», що віднесений до наркотичних засобів та психотропних речовин, що знаходиться у незаконному обігу, згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06 05 2000.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 кваліфіковано, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту за ч.1 ст. 309 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із вказаним рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив про його зміну у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність застосування закону, який не підлягає застосуванню, а саме ч.3 ст. 72 КК України.

Просив виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду щодо окремого виконання вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 12 2013 року та призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17 000 гривень.

В іншій частині вирок суду першої інстанції просив залишити без змін.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор просив про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі.

Обвинувачений про час та дату розгляду апеляційної скарги прокурора був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги до апеляційного суду не надавав.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно норм матеріального права з дотриманням процесуальних вимог, передбачених цим Кодексом.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних доводів прокурора, щодо безпідставності застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 положень ч. 3 ст. 72 КК України колегія суддів погоджується з їх обґрунтованістю та зазначає наступне.

Так, частиною 3 статті 72 КК України встановлено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 12 2013 року ОСОБА_7 було засудженого за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та за ст. 75 КК України звільнено від його відбування з іспитовим строком один рік.

Відомостей про вчинення ОСОБА_7 впродовж іспитового строку нового кримінального правопорушення за яке щодо останнього було б ухвалено обвинувальний вирок матеріали кримінального провадження не містять.

Відповідно ж до ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення їх від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Враховуючи викладене, констатації підлягає факт того, що ОСОБА_7 на момент вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України був особою, яка в силу ст. 89 КК України є не судимою.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з твердженням прокурора про те, що у даному випадку судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання було безпідставно застосовано інститут сукупності вироків, а саме положення ч. 3 ст. 72 КК України.

Зазначене свідчить про те, що суд застосував закон, який не підлягає застосуванню, що згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України - підставою для зміни вироку.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності зміни вироку Київського районного суду м. Харкова від 19 11 2024 року в частині застосування при призначенні ОСОБА_7 покарання положень ч. 3 ст.72 КК України. В іншій частині вирок суду вважає за необхідне залишити без змін.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст. 7, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, ст.45 КК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.

Вирок Київського районного суду м.Харкова від 19 11 2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України, в частині застосування ч. 3 ст. 72 КК України, - змінити.

Виключити з вироку суду першої інстанції посилання на необхідність окремого виконання вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 12 2013 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та за ст. 75 КК України звільнено з іспитовим строком один рік.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В решті вироку суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4