ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-сс/821/496/24 Справа № 711/9544/24Головуючий в суді 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2024 року, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новостав-Дальний, Ровенського району, Ровенської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, який не є особою з інвалідністю, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03.02.2025, включно, без визначення розміру застави,

встановив:

07 грудня 2024 року слідчий відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням, погодженим прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

В обгрунтування клопотання вказував, що СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000447 від 12.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений в ході досудового розслідування період часу в ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у зв`язку з тривалими неприязними відносинами.

В подальшому, за попередньою змовою із ОСОБА_11 , з якою ОСОБА_7 перебуває у шлюбі, останній звернувся до ОСОБА_14 , з проханням виготовлення саморобного вибухового пристрою, для подальшого вчинення вбивства ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , однак ОСОБА_14 не сприйняв дане прохання як реальне.

В період часу з серпня по листопад 2024 року, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_11 , здійснили неодноразові візити до території домоволодіння за адресою проживання ОСОБА_14 , та здійснили передачу речовин та елементів, що необхідні для виготовлення саморобного вибухового пристрою, а саме: перманганат калію, порох, алюмінієву пудру, фрагменти сталевих труб та з`єднувальні елементи та наполягали на необхідності термінового виготовлення саморобного вибухового пристрою.

В подальшому, ОСОБА_14 , 11.11.2024, розуміючи протиправність дій ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , та реальність їх намірів, повідомив про даний факт правоохоронні органи та був залучений до конфіденційного співробітництва, та діяв під контролем правоохоронних органів з метою викриття та документування злочинних дій останніх.

Згідно розробленого ОСОБА_11 , ОСОБА_7 плану, ОСОБА_14 повинен був виготовити саморобні вибухові пристрої з наданих йому вище речовин та матеріалів, та здійснити спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_7 умисне вбивство ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , шляхом підриву вказаних саморобних вибухових пристроїв, які вони повинні всі разом закинути у вікна будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично проживали потерпілі в узгоджений час і дату.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 21 листопада 2024 року ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , перебуваючи на території домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_14 за вищевказаною адресою здійснили обговорення щодо необхідних складових елементів конструкції, саморобних вибухових пристроїв, призначених для вчинення умисного вбивства, а також наполягали на виготовленні саморобного вибухового пристрою для проведення випробувань перед вчиненням вбивства.

ОСОБА_11 та ОСОБА_7 27 листопада 2024 року, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_14 , неодноразово обговорювали деталі вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а саме необхідну кількість вибухових пристроїв та цього ж дня спільно з ОСОБА_14 на відкритій місцевості здійснили підрив саморобного вибухового пристрою, які в період часу з 21.11.2024 по 27.11.2024 виготовив ОСОБА_14 з вищеописаних речовин та матеріалів, які йому надали ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .

В подальшому, 03.12.2024 ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , перебуваючи на території власного домоволодіння, спільно з ОСОБА_14 вкотре обговорювали деталі вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а саме можливість залучення до вчинення умисного вбивства інших осіб, необхідну кількість саморобних вибухових пристроїв в кількості чотирьох, які повинен був виготовити ОСОБА_14 , способу їх підриву, а саме необхідності закинути вибухові пристрої в спальну кімнату, де будуть відпочивати ОСОБА_12 та ОСОБА_13 через вікна будинку, необхідність придбання маскувального одягу (шапок, балаклав). Під час обговорення попередньо домовились про вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , 06.12.2024 близько 03 години та необхідності зустрічі всіх учасників за адресою: АДРЕСА_2 , близько 01 години, для більш детального обговорення.

06.12.2024 близько 00 годин 50 хвилин ОСОБА_14 , за попередньої домовленості, яку обговорювали 03.12.2024, імітуючи при цьому роль співвиконавця вчинення кримінального правопорушення, прибув до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , із наявними при собі чотирма виготовленими вибуховими пристроями, які він виготовив на їх замовлення, для вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , де передав їх ОСОБА_7 , однак ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , з причин, що не залежали від їх волі не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, так як були затримані працівниками правоохоронних органів за місцем свого проживання.

В обгрунтування необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий вказував на тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та, в зв`язку з цим неможливості застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2024 року клопотання задоволено. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03.02.2025, включно.

Строк тримання під вартою вирішено обраховувати з моменту затримання 06.12.2024. Строк дії ухвали визначено до 03.02.2025, включно.

Ухвалюючи таке рішення, суд мотивував тим, що прокурором доведено всі обставини, передбачені ч.1 ст. 194 КПК України, та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 відповідатиме конкретній меті, визначеній у КПК України, є необхідним для запобігання існуючим ризикам. Крім того, слідчий суддя виснував, що жоден інший більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , оскаржив її в апеляційному порядку. Просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати стосовно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити мінімальний розмір застави.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що до клопотання не додано жодного доказу, який свідчить про необхідність обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апелянт звертає увагу колегії суддів на те, що підозрюваний має постійне місце проживання, має сталі міцні соціальні зв`язки, до кримінальної відповідальності притягується вперше. Вважає недоведеними жодними доказами наявність ризиків, визначених в клопотанні слічого та встановлених ухвалою слідчого судді.

Крім того, апелянт вважає, що орган досудового розслідування не довів слідчому судді обов`язковість незастосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, а слідчий суддя, ухвалюючи рішення, не мотивував належним чином висновки в цій частині, що, на переконання апелянта, позбавляє підозрюваного можливості обрати альтерантивний триманню під вартою запобіжний захід.

Заслухавши доповідь судді, міркування захисника та підозрюваного, які підтримали вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні за наведених у ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи тим, що ухвала є законна та обґрунтована, перевіривши матеріали справи, ухвалу слідчого судді в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Згідно з положенням п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а також вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються.

За змістом ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, необов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

При цьому, надаючи оцінку обґрунтованості підозри, колегія суддів враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини термін «обґрунтована підозра» у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, тлумачення поняття «обґрунтованості» залежить від усіх обставин справи (рішення від 22.10.1997 у справі «Ердагоз проти Туреччини», № 21890/93, §51; рішення від 30.08.1990 у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», серія A № 182, § 32).

Колегією суддів встановлено, що за матеріалами справи наявна достатня сукупність даних, які вказують на причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, п.п. 1, 12 ч.2 ст. 115 КК України незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох осіб, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що підтверджується такими доказами, як: даними протоколів допиту та додаткового допиту свідка ОСОБА_14 від 13.11.2024 та 06.12.2024, відповідно; даними протоколів допиту потерпілої ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_13 від 18.11.2024; даними протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_14 від 06.12.2024; даними протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 від 06.12.2024, та іншими матеріалами кримінального провадження.

06.12.2024 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня йому вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, п.п. 1, 12 ч.2 ст. 115 КК України.

Колегія суддів вважає, що, обираючи ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався вимог Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ і норм кримінального процесуального закону, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, п.п. 1, 12 ч.2 ст. 115 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, направлених на насильницьке позбавлення життя людини, врахував наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які доведені органом досудового розслідування під час розгляду клопотання слідчим суддею, з чим погоджується і колегія суддів, та які дають підстави вважати, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти наявним ризикам.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею наведено достатньо аргументів, які свідчать про реальне існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому протилежні твердження захисника щодо відсутності доказів, не заслуговують на увагу, оскільки на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя обмежений процесуальними правами щодо оцінки доказів з точки зору допустимості та належності, а лише вправі зробити висновок про достатність фактичних даних, які, зокрема, вказують на наявність таких ризиків.

Доводи апелянта щодо неврахування слідчим суддею наявності у підозрюваного постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, колегія суддів оцінює критично, оскільки доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків стороною захисту, як слідчому судді, так і в апеляційну інстанцію, не надано.

Крім того, враховуючи обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обгрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , наявність постійного місця проживання та притягнення його до кримінальної відповідальності вперше, не спростовують наявності ризиків у кримінальному провадження, які доведені органом досудового розслідування, запобігти яким неможливо, застосувавши інший більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт, на якому наполягає апелянт.

Стосовно доводів апелянта щодо відсутності мотивування рішення слідчого судді не визначати розмір застави, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4. ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні у конкретних випадках.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя в ухвалі навів обґрунтований висновок щодо непризначення підозрюваному альтерантивного запобіжного заходу у вигляді застави, мотивувавши тим, що злочин, який інкримінується підозрюваному був направлений на позбавлення життя двох осіб, та враховуючи, що злочин був не доведений до кінця з підстав, що не залежали від волі підозрюваного, а тому існує ймовірність доведення незавершеного злочину до кінця, у випадку можливості внесення застави.

За наведених підстав, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді не визначати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Підстав, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора стороною захисту до суду не надано.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді слідчим суддею клопотання щодо обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 та порушення прав останнього, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає застосування до підозрюваного саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, є необхідним та таким, що буде запобігати наявним у кримінальному провадженні ризикам та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому на даний час не вбачає підстав для скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді, та застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2024 року, якою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення іоскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді