Міжгірський районний суд Закарпатської області
Справа № 302/186/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(у повному обсязі)

24.03.2025селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в особі суддя ОСОБА_1 ,

з участю : секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурор - ОСОБА_3 ,

обвинувачений - ОСОБА_4 ,

захисник адвокат ОСОБА_5 ,

потерпілий - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні ЄРДР № 0000229 від 12.12.2024 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Міжгір`я Міжгірського району Закарпатської області, зареєстроване і фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , гр. України, з професійною технічною середньою освітою, одруженого, раніше не судимий, не працює, утримує троє неповнолітніх дітей, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий органом ДМС України № 2128, РНОКПП НОМЕР_2 , учасник бойових дій, особа з інвалідністю війни третьої групи (посвідчення серія НОМЕР_3 , видане 23.01.2025 Хустською РДА),

- про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 185 ч.4, 357 ч.1 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

30 листопада 2024 року, біля 14.00 год, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні палати №7 хірургічного відділення КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня», що знаходиться по вул.Захисників України, 4, селища Міжгір`я, Хустського району Закарпатської області, керуючись корисливим мотивом, в умовах воєнного стану, з метою власного протиправного збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав банківську картку № НОМЕР_4 АТ КБ «Приватбанк» попередньо знаючи пін код до неї та яка видана (зареєстрована) на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , який у той час спав у вказаній палаті хірургічного відділення.

Надалі, з метою здійснення фінансових операцій за картковим рахунком вказаної банківської картки потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_4 попрямував до банківського автомату АТ КБ "Приватбанк", що знаходиться по вул. Захисників України, 6, с-ща Міжгір`я, Хустського району Закарпатської області, який призначений для здійснення автоматизованих операцій видачі грошових коштів та здійснив перевірку балансу на картці № НОМЕР_4 АТ КБ «Приватбанк». Після чого, достовірно знаючи про позитивний баланс банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 , маючи можливість доступу та повного контролю рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 належністю ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення за рахунок чужого майна о 14.27 год. здійснив операцію по зняттю грошових коштів в готівковій формі однією транзакцією в сумі 10 000.00 грн., у результаті чого без відома власника таємно викрав його грошові кошти. Через що, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 10 000,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану.

Окрім цього, 30 листопада 2024 року, біля 14.00 год, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні палати №7 хірургічного відділення КНП ЛПУ «Міжгірська районна лікарня», що знаходиться по вул.Захисників України, 4, селища Міжгір`я, Хустського району Закарпатської області, маючи умисел на викрадення офіційного документа - банківської картки № НОМЕР_4 АТ КБ «Приватбанк», яка видана (зареєстрована) на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення за рахунок коштів, які наявні на даній картці, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, з тактичної сумки потерпілого викрав банківську картку № НОМЕР_4 АТ КБ «Приватбанк», з метою здійснення фінансових операцій за даним картковим рахунком належністю ОСОБА_6 , який в той час спав у вказаній палаті хірургічного відділення.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, тобто - викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів.

Обвинувачений ОСОБА_4 встановлені обставини, які повністю відповідають змісту формулювання обвинувачення за обвинувальним актом, а також вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 185 ч.4, 357 ч.1 КК України, - визнав повністю, розкаявся у вчиненому, просить суворо не карати.

Обвинувачений запевнив, що не допустить подібного в майбутньому і показав, що в позасудовому порядку дійшов згоди з потерпілим щодо добровільного відшкодування шкоди після оформлення ним пенсії учасника війни - особи з інвалідністю третьої групи, отриманої під час бойових дій по захисту Батьківщини від збройної агресії РФ проти України під час перебування в ЗСУ.

Потерпілий ОСОБА_6 просить узяти до уваги, що простив обвинуваченому вчинене діяння, яке сталося між ним унаслідок непорозумінь. Потерпілий також підтвердив позасудову домовленість з обвинуваченим про добровільне відшкодування ним коштів. Потерпілий не заперечив установлені обставини за змістом обвинувального акту і підтвердив повернення йому банківської картки на досудовому розслідуванні. Просить суворо не карати обвинуваченого і взяти до уваги, що він і обвинувачений були воїнами ЗСУ та отримали поранення і примирились між собою.

Згідно з ч.3 статті 349 КПК України суд за згодою сторін кримінального провадження і потерпілого визнав недоцільним дослідження доказів щодо встановлених обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого, з`ясуванням обставин відшкодування шкоди обвинуваченим потерпілому за їх згодою, дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого, роз`яснивши попередньо наслідки застосування цієї процесуальної норми.

Оцінивши встановлені обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 є винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 185 ч.4 КК України, яке мало місце за такими кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану; є винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 357 КК України, яке мало місце за кваліфікуючими ознаками викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів.

За вчинення зазначених кримінальних правопорушень обвинувачений підлягає покаранню.

Обираючи вид і розмір покарання за санкціями статей 185 ч.4, 357 ч.1 КК України, суд зважає на таке.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, у справі не має.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, сприяння розкриттю злочину, добровільне врегулювання з потерпілим у позасудовому порядку питання відшкодування шкоди.

Суд бере до уваги особу обвинуваченого, який вперше вчинив кримінальне правопорушення, характеризується з місця проживання Міжгірською селищною радою позитивно, з місця військової служби командиром військової частини також позитивно, раніше не судився і не вчиняв адміністративних правопорушень, має утриманців (троє неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ). Обвинувачений тимчасово не працює, є учасником бойових дій по захисту батьківщини від збройної повномасштабної агресії РФ проти України. Обвинувачений має постійне місце проживання, має сім`ю, відомостей про його поведінку антисоціального характеру в справу не подано. Це підтверджено довідками і характеристикою з сільської ради, а також довідкою з органу поліції про відсутність судимостей і вчинення раніше кримінальних чи адміністративних правопорушень.

Суд зважає також на характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, передбаченого статтею 185 ч.4 КК України, який згідно з статтею 12 КК України, віднесений до тяжких злочинів і характеризується умисною формою вини. Натомість кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 статті 357 КК України, згідно з статтею 12 КК України віднесено до кримінальних проступків, яке також характеризується умисною формою вини.

Суд констатує, що негативні наслідки від кримінальних правопорушень, по суті, усунуто. Потерпіла особа не має претензій.

Суд бере до уваги особу обвинуваченого, який є учасником бойових дій, відбував військову службу для цілей захисту України від збройної агресії РФ. Під час військової служби і бойових дій отримав контузію і визнаний МСЕК особою з інвалідністю третьої групи унаслідок війни.

Зазначені обставини та відомості про обвинуваченого підтверджені змістом довідок з Міжгірської селищної ради, характеристикою обвинуваченого за місцем його проживання, виданою зазначеним органом місцевого самоврядування, характеристикою командира військової частини НОМЕР_5 , довідкою з ГУНП в Закарпатській області щодо інформації про відсутність судимостей, довідкою з КНП «ЛПУ Міжгірська районна лікарня» про те, що обвинувачений не перебуває на обліку наркологічному, фтизіатричному та психоневрологічному, довідкою МСЕК № 390797, серія 12 ААД від 26.11.2024 про встановлення третьої групи інвалідності від травми, отриманої контузії, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Згідно з висновками в досудовій доповіді органу пробації ризики повторного вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим та небезпеки особи для суспільства є середніми. Також надано висновок про те, що виправлення особи обвинуваченого можливе без застосування покарань у виді реального позбавлення волі, тобто надано пропозицію про можливість відбуття покарання з випробуванням із застосуванням положень статей 76 ч.1, ч.3 КК України та встановлення протягом іспитового строку додаткового обмеження у виді заборони виїзду за межі України без погодження з органом пробації.

Отже, обставини справи, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, позитивність особи обвинуваченого до вчинення ним злочину, а також те, що він вперше вчинив кримінальні правопорушення, має міцні соціальні зв`язки, дають підстави суду дійти висновку, що обвинуваченого не слід карати позбавленням волі реально, бо це покарання є надмірним. Суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Отже, достатнім, співмірним покаранням, яке заслуговує обвинувачений, є позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією статті 185 ч.4 КК України, із застосуванням статті 75 КК України і звільненням від відбування цього покарання особи з випробуванням протягом мінімального іспитового строку. Цей строк суд установлює на один рік відповідно до положень статті 75 КК України.

Обов`язки, передбачені статтею 76 ч.1 КК України, є достатніми для здійснення контролю за обвинуваченим під час відбування покарання з випробуванням протягом призначеного за цим вироком іспитового строку і належного виправлення особи. На цьому наголосив прокурор і виконати ці обов`язки зобов`язався обвинувачений.

Суд вважає, що достатнім і співмірним покаранням відповідно до санкції ч.1 статті 357 КК України до вчиненого за обставинами цього кримінального правопорушення і відомостями про особу обвинуваченого, - є мінімальний штраф, який передбачений санкцією статті 357 ч.1 КК України і статтею 53 ч.2 КК України. Це покарання можливе для реального виконання, бо обвинувачений отримував пенсію у розмірі 4200 гривень і повідомив, що йому буде здійснено перерахунок з квітня 2025 року на пенсію військовослужбовця - особи з інвалідністю унаслідок війни.

Відповідно до положень ч.3 статті 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Цивільного позову не заявлено. Судових витрат не має.

Речові докази, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження у виді оптичних дисків з інформацією про електронні копії документів з АТ КБ «Приватбанк», , про рух коштів потерпілого ОСОБА_6 , відеозапису з камер спостереження торгового приміщення «Юран» по вулиці Захисників України в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області, - доцільно залишити в матеріалах досудового розслідування кримінального провадження. Натомість речовий доказ банківська картка «АТ «Приватбанк» № НОМЕР_4 повернута на досудовому розслідуванні власнику ОСОБА_6 , який підтвердив це в судовому засіданні.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 357 ч.1 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 510 гривень.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 185 ч.4 Кримінального кодексу України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Згідно з статтею 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку одного року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з статтею 76 ч.1 Кримінального кодексу України, під час відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи.

Згідно з статтею 72 ч.3 КК України призначені основні покарання у виді позбавлення волі з випробуванням протягом іспитового строку і штраф виконувати самостійно.

Речові докази, які зберігаються у матеріалах кримінального провадження у виді оптичних дисків з інформацією про електронні копії документів з АТ КБ «Приватбанк», , про рух коштів потерпілого ОСОБА_6 , відеозапису з камер спостереження торгового приміщення «Юран» по вулиці Захисників України в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області, - залишити в матеріалах досудового розслідування кримінального провадження.

Апеляційну скаргу на вирок суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Оскарження вироку з питань не дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, згідно з ч.3 статті 349 КПК України не допускається.

Вирок набирає законної сили після спливу строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після винесення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Повний вирок складено 24.03.2025.

Суддя ОСОБА_1