КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/571/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001126, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.10.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 361 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про арешт тимчасово вилученого майна, яке вилучене 25.10.2024 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001126 від 01.10.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 361 КК України.

Накладено арешт на майно, вилучене під час проведення 25.10.2024 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- планшет SAMSUNG SM-T719, IMEI НОМЕР_1 ;

- планшет SAMSUNG SM-T835, IMEI НОМЕР_2 ;

- планшет Xiaomi Pad 6, s/n 9256786;

- планшет Lenovo Tab P11, IMEI НОМЕР_3 ;

- ноутбук НР сірого кольору, s/n 5CD6247Х2Х, та зарядний пристрій до нього;

- ноутбук Acer, s/n NXRYAEV0011511BB291601, із зарядним пристроєм до нього;

- банківські картки АТ КБ «Приват Банк»: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 (загалом 3 шт.);

- банківські картки «OTP Банк»: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 (загалом 2 шт.);

- банківські картки «А-Банк»: НОМЕР_9 , іменна картка ОСОБА_9 ;

- банківська картка АТ «UKRSIBBANK» НОМЕР_10 , НОМЕР_11 ;

- мобільний телефон SAMSUNG чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_12 , IMEI2: НОМЕР_13 ;

- мобільний телефон SAMSUNG чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_14 , IMEI2: НОМЕР_15 ;

- мобільний телефон SAMSUNG Galaxy Fold 4, чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_16 , IMEI2: НОМЕР_17 .

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучені речі в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В доповненнях до апеляційної скарги, які надійшли до Київського апеляційного суду 13 грудня 2024 року, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 посилається на те, що в ухвалі слідчого судді від 18 листопада 2024 року зазначено, що матеріалами клопотання обґрунтовано те, що речі, на які просить накласти арешт прокурор, містять чи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке розслідується у даному кримінальному провадженні. Тому, на думку слідчої судді, зазначене майно відповідає ознакам, зазначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, і має значення речових доказів.

У свою чергу, в матеріалах клопотання про арешт майна прокурором не надано жодних належних доказів, які б вказували на те, що планшети, ноутбуки, мобільні телефони та банківські картки, що були вилучені під час обшуку 25.10.2024 року, відповідають ознакам, зазначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

На думку скаржника, постанова слідчого про визнання речовим доказом від 25.10.2024 року не відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України щодо належного мотивування та обґрунтування прийнятого слідчим рішення. Зокрема, з вказаної постанови не зрозуміло яким же саме критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідає вилучене майно під час обшуку 25.10.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , і чому саме це майно слід визнати речовими доказами.

Зазначає про те, що слідча суддя, мотивуючи оскаржуване рішення, посилалася на те, що вилучені під час обшуку речі відповідають одному з критеріїв, передбачених в ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме, що вони містять чи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Однак, вилучені під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 планшети, ноутбуки, мобільні телефони та банківські картки були набуті власником майна законним шляхом за рахунок власних коштів, які жодного відношення до протиправної діяльності не мають та не можуть мати.

В матеріалах клопотання відсутні протоколи огляду вмісту вилученої техніки, а відповідно і відсутні докази, що в ній міститься інформація, що може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також, відсутні і виписки з банківських рахунків, протоколи допиту потерпілих (яких, виходячи з матеріалів клопотання, взагалі не встановлено до цього часу), які б вказували про надходження грошових коштів на банківські рахунки, що обслуговуються вилученими банківськими картками, та їх протиправне походження.

Таким чином, слідчою суддею при постановленні оскаржуваної ухвали взагалі не враховано зміст ч. 6 ст. 132 КПК України щодо необхідності надання прокурором доказів обставин, на які він посилається в своєму клопотанні про накладення арешту на майно.

Скаржник зазначає, що враховуючи зміст абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України та матеріали клопотання, у слідчої судді за жодних умов не було підстав для накладення арешту на планшети, ноутбуки та мобільні телефони, вилучені під час обшуку 25.10.2024 року за місцем мешкання ОСОБА_6 .

З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18.11.2024 року не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, щодо її законності та обгрунтованості, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення власника майна ОСОБА_6 та його представника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, як законну та обґрунтовану, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги та доповнень до неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягаєзадоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, відділом розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001126 від 01.10.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 361 КК України.

25.10.2024 року, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 23.10.2024 року у справі №752/22494/24, провадження №1-кс/752/8421/24, проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено таке майно: планшети, ноутбуки, банківські картки, мобільні телефони.

Постановою слідчого від 25.10.2024 року вилучені під час обшуку речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

29.10.2024 року прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, яке вилучене 25.10.2024 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001126 від 01.10.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 361 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що відділом розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001126 від 01.10.2024 року, за фактом заволодіння грошовими коштами у великих розмірах шляхом зловживання довірою третіх осіб, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 361 КК України.

Прокурор у клопотанні зазначає, що до СУ ГУНП у м. Києві надійшла заява філії «Пасажирська компанія» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» про вчинення кримінального правопорушення, згідно якої невстановлені особи, у період дії воєнного стану, на території України вчиняють дії, спрямовані на заволодіння коштами третіх осіб у великих розмірах шахрайським шляхом.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ряд осіб з різних міст України, які не є працівниками філії «Пасажирська компанія» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», здійснюють перепродаж залізничних квитків на міжнародні перевезення сполученням «Київ-Варшава» (поїзд №67) та «Київ-Відень» на постійній основі, використовуючи при цьому мобільний застосунок «Дія». Таким чином, створюється штучний дефіцит квитків на вказане сполучення, шляхом викупу значної їх кількості невстановленим колом осіб, які в подальшому здійснюють перепродаж за цінами, що у два рази та більше перевищує встановлену нормовану ціну у касах АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ».

Під час перевірки проїзних документів пасажирів співробітниками філії «Пасажирська Компанія» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», в ході сканування QR-коду, що містяться на вказаних квитках, неодноразово виявлялися розбіжності у проїзних документах, а саме у прізвищі та імені, та інформації, яка містилася у системі продажу квитків АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ». В ході аналізу даних випадків співробітниками філії встановлено, що купівлю відповідних квитків здійснено у інших осіб, що внесли відомості, які мають розбіжності із справжнім прізвищем та іменем пасажира. В ході розмови з такими пасажирами, стало відомо, що дійсно ними було придбано квитки у сторонніх осіб, а не через касу або сайт чи додаток АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ».

При цьому, як встановлено за результатами проведених слідчих дій, ціна квитка, купленого у такої особи, суттєво відрізнялася від офіційно встановленої. Ціна перепродажу була завищена у 2-3 рази.

Крім того, слідством отримано дані, що підтверджують факт перепродажу проїзних квитків АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» на міжнародні сполучення через мобільний застосунок «Telegram» з метою забезпечення мобільності продажів та уникнення безпосереднього прямого контакту з потенційними покупцями та збереження своєї діяльності в тіньовій сфері продажу. Так, в ході проведення слідчих дій встановлено, що користувач мобільного застосунку «Telegram» katyagroys7, що має номер мобільного телефону НОМЕР_18 , здійснює перепродаж залізничних квитків, про що свідчать медіа матеріали у профілі користувача. Серед наявних особистих фотографій встановлена наявність оголошень про продаж залізничних квитків на міжнародні напрямки - з Києва/в Київ. Відповідна інформація підтверджена протоколом огляду від 03.10.2024 року.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, з використанням анкетних даних третіх осіб за допомогою мобільного застосунку «Дія», у період дії воєнного стану, здійснюють несанкціоноване втручання у автоматизовану електронну мережу АТ «Укрзалізниця». Так, використовуючи облікові записи третіх осіб у застосунку «Дія», невстановлені особи здійснюють верифікаційні дії (підтвердження особи користувача) задля бронювання та створювання штучного дефіциту проїзних квитків на сайті та у застосунку АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», без фактичної присутності власників облікових записів, які у свою чергу не повідомлені про вчинення вказаних дій.

За результатом проведених слідчих дій встановлено ряд осіб, які можуть бути причетні до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, зокрема серед кола фігурантів перебуває ОСОБА_6 .

25.10.2024 року, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 23.10.2024 року у справі №752/22494/24, провадження №1-кс/752/8421/24, проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено таке майно: планшети, ноутбуки, банківські картки, мобільні телефони.

Вилучене майно належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та поміщено до спеціального сейф-пакету ЕХР0333743.

Прокурор зазначав, що відповідно до постанови слідчого від 25.10.2024 року, вилучені речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. У відповідності до положень ч. 2 ст. 168 КПК України, вказане майно є тимчасово вилученим.

Зазначені вище речі мають значення речових доказів в розумінні ст. 98 КПК України, а саме є матеріальними об`єктами, які можуть бути знаряддям вчинення злочину або можуть зберігати на собі його сліди та можуть бути використані як доказ під час досудового розслідування.

Враховуючи викладене, орган досудового розслідування приходить до висновку, що вищезазначений перелік тимчасово вилученого майна в сукупності з іншими фактичними даними мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні і можуть бути використані як докази під час досудового розслідування та судового розгляду в подальшому.

На підставі зазначеного прокурор у клопотанні просив накласти арештна зазначене майно із забороною відчуження, користування та розпорядження.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про арешт тимчасово вилученого майна, яке вилучене 25.10.2024 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001126 від 01.10.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 361 КК України.

Накладено арешт на майно, вилучене під час проведення 25.10.2024 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- планшет SAMSUNG SM-T719, IMEI НОМЕР_1 ;

- планшет SAMSUNG SM-T835, IMEI НОМЕР_2 ;

- планшет Xiaomi Pad 6, s/n 9256786;

- планшет Lenovo Tab P11, IMEI НОМЕР_3 ;

- ноутбук НР сірого кольору, s/n 5CD6247Х2Х, та зарядний пристрій до нього;

- ноутбук Acer, s/n NXRYAEV0011511BB291601, із зарядним пристроєм до нього;

- банківські картки АТ КБ «Приват Банк»: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 (загалом 3 шт.);

- банківські картки «OTP Банк»: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 (загалом 2 шт.);

- банківські картки «А-Банк»: НОМЕР_9 , іменна картка ОСОБА_9 ;

- банківська картка АТ «UKRSIBBANK» НОМЕР_10 , НОМЕР_11 ;

- мобільний телефон SAMSUNG чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_12 , IMEI2: НОМЕР_13 ;

- мобільний телефон SAMSUNG чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_14 , IMEI2: НОМЕР_15 ;

- мобільний телефон SAMSUNG Galaxy Fold 4, чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_16 , IMEI2: НОМЕР_17 .

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження № 0001126 від 01.10.2024 рокуза ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 361 КК України, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів та запобігання їх приховуванню, пошкодженню, знищенню, перетворенню, відчуженню.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

На переконання колегії суддів, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 25.10.2024 року.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Твердження представника власника майна про те, що арештоване майно на законних підставах належить ОСОБА_6 , набуте ним законним шляхом та за рахунок власних коштів, на даному етапі досудового розслідування не впливають на правильність висновків слідчого судді.

При цьому, ці доводи, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, жодним чином не спростовують посилання прокурора на те, що дані речі можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також можуть бути знаряддям кримінального правопорушення. Таким чином, до встановлення усіх фактичних обставин даного кримінального провадження, накладення арешту на вилучене при обшуку майно відповідає вимогам закону та прав ОСОБА_6 не порушує.

Посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не доведено існування зв`язку між вилученими планшетами, ноутбуками, мобільними телефонами, банківськими картками та подією кримінального правопорушення є безпідставними.

Так, дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 361 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що тимчасово вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно є матеріальними об`єктами, які могли бути знаряддям вчинення злочину, могли зберегти на собі сліди або містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та мають значення для кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту, як речових доказів, з метою збереження.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Отже, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи скаржника про те, що клопотання органу досудового розслідування про арешт майна не містить належних аргументів з приводу мети його арешту, є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження і змістом самого клопотання.

Посилання апелянта на те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що арештоване майно не має жодного відношення до кримінального провадження, в рамках якого накладався арешт, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Прокурором при розгляді клопотання було доведено, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, та є речовим доказом, оскільки може містити у собі інформацію щодо обставин, які встановлюються у даному кримінальному провадженні, може бути знаряддям вчинення злочину, відтак, висновок слідчого судді про накладення арешту на дані об`єкти відповідає вимогам кримінального процесуального закону та прав власника майна не порушує.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апеляційної скарги про неспівмірність обмеження прав власника майна ОСОБА_6 завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді про арешт майна, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4