Справа № 333/287/25
Провадження № 1-кп/333/532/25
ВИРОК

Іменем України

1 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, громадянина України, освіта середня, офіційно не працевлаштований, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

29.10.2024 року у невстановлений органом досудового розслідування точно час, але не пізніше 21 год. 00 хв., ОСОБА_5 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, у невстановленому місці, за невстановлених органом досудового розслідування обставин, придбав мисливський ніж, який відноситься до холодної зброї, після чого, всупереч вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 року №622 та «Переліку видів майна, що може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» №2471-ХІІ від 17.06.1992 року, тобто без передбаченого законом дозволу, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з особистих мотивів, носив мисливський ніж при собі до моменту вилучення працівниками поліції.

Після чого, в ході огляду місця події у період часу з 23 год. 08 хв. по 23 год. 21 хв. 29.10.2024 року біля будинку №56 по вул. Автозаводській у м. Запоріжжі, у ОСОБА_5 вилучено мисливський ніж, який є контактною короткоклинковою холодною зброєю колюче-ріжучої дії, а саме: мисливським ножем загального призначення, що виготовлений саморобним способом, який ОСОБА_5 незаконно носив у відділенні своєї сумки, маючи при цьому можливість його швидкого використання, без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні прокурор звернувся із клопотанням про затвердження угоди про визнання винуватості, згідно змісту якої 13.02.2025 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні в приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя за спільною ініціативою та згодою укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до умов зазначеної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.263 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести обвинувачений.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за ч.2 ст.263 КК України у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні сторонам угоди.

У судовому засіданні обвинувачений визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, у повному обсязі та пояснив, що зможе виконати усі умови, передбачені угодою, у т.ч. сплатити штраф.

ОСОБА_5 та прокурор підтвердили суду, що угода про визнання винуватості ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити, призначивши узгоджену в ній міру покарання.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості.

На виконання вимог ст.474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України.

Таким чином, суд, заслухавши обвинуваченого, думки прокурора та захисника, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов до такого.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року, суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».

Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роу і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28 жовтня 2010 року та «Боротюк проти України» від 16 грудня 2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «… ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі «Сейдович проти Італії»).

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 2 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.

Згідно з п.1 ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, яке згідно із вимогами ст.12 КК України, є нетяжким злочином.

Також, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а також має права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 КПК України, зокрема, про характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до обвинуваченого у разі затвердження угоди судом; права, передбачені ч.5 ст.474 КПК України.

Зі змісту угоди про визнання винуватості від 13.02.2025 року вбачається, що вона відповідає вимогам, встановленим в ст.471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та її правова кваліфікація із зазначенням статті Кримінального Кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, ОСОБА_5 зможе виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Для з`ясування добровільності укладення угоди прокурором надані матеріали провадження №0001631, відомості про яке внесені до ЄРДР 30.10.2024 року, які судом вивчені на предмет наявності скарг обвинуваченого під час досудового розслідування, але останні відсутні.

Судом встановлено, що дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.263 КК України як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, та меті покарання, передбаченої ст.50 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, і обставину, що пом`якшує його покарання, а саме: щире каяття.

В обвинувальному акті вказано, що обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 є рецидив злочину. Водночас, у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, враховуючи сплату ним штрафу 09.11.2023 року за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.11.2023 року, тому відсутні обставини, що обтяжують покарання останнього.

Приймаючи до уваги, що умови даної угоди відповідають вимогам ст.471 КПК України та КК України, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснені та зрозумілі наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав та необхідність затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 і призначення останньому узгоджених сторонами виду та міри покарання.

Процесуальні витрати за залучення експертів під час досудового розслідування для проведення судової експертизи холодної зброї у кримінальному провадженні всього складають 3 183 грн. 60 коп. за залучення експертів.

Судом встановлено, що постановою старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 від 15.11.2024 року вміст спецпакету №1626330 з мисливським ножем загального призначення, який виготовлений саморобним способом, вилученим у ОСОБА_5 , був визнаний речовим доказом.

Згідно п.3 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, при цьому майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, передається відповідним установам або знищується.

Отже, вилучений у обвинуваченого мисливський ніж підлягає знищенню.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній, запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст.ст.370, 373, 374, 468, 469, 472 - 476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 13.02.2025 року у кримінальному провадженні №0001631, відомості про яке внесені до ЄРДР 30.10.2024 року, про визнання винуватості, укладену між обвинуваченим ОСОБА_5 і прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Скасувати арешт на майно (ніж, вилучений під час огляду місця події за адресою: м. Запоріжжя, вул. Автозаводська, буд.56), накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 від 04.11.2024 року.

Речові докази:

- мисливський ніж загального призначення, виготовлений саморобним способом, що є холодною зброєю, упакований до спецпакету №1626330, що знаходиться в камері зберігання речових доказів Відділу поліції №4 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 3 183 (три тисячі сто вісімдесят три) грн. 60 коп. за залучення експертів на проведення судових експертизи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України:

- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4, 6, 7 ст.474 КПК України, у тому числі, не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1