Справа № 296/150/25
УХВАЛА

Іменем України

08 січня 2025 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Радомишль Житомирської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні за №0000857 від 21 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

07 січня 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшло клопотання слідчого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_10 .

1. Зміст поданого клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що СУ ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000857, відомості про яке 21 листопада 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21 листопада 2024 року приблизно о 19 год. 08 хв. водій ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «SKODA FABIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , рухався по Київському шосе міста Житомира в напрямку вулиці Параджанова.

Продовжуючи рух вказаним автомобілем, водій ОСОБА_10 , будучи достовірно обізнаним про дорожню обстановку та проінформованим дорожніми знаками про організацію дорожнього руху на даній ділянці автодороги, проявив злочинну самовпевненість при керуванні транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки).

Так, рухаючись у населеному пункті, визначеному дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту «Житомир», водій ОСОБА_10 під час руху по прямій горизонтальній асфальтованій ділянці дороги, в задовільних умовах дорожнього руху, в темну пору доби, однак з наявним вуличним електроосвітленням, проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку і в умовах достатньої видимості, в порушення вимог п. 1.5, п. 2.3 «б», п. 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не простежив за дорожньою обстановкою та її змінами, не врахував дорожні умови та обрану ним швидкість транспортного засобу, що призвело до наступного.

Керуючи у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом в населеному пункті та наближаючись до місця на проїжджій частині поблизу будинку №25, в межах якої знаходився пішохід ОСОБА_12 , якого він об`єктивно спроможний був виявити, водій ОСОБА_10 в порушення вимог пункту 1.7. ПДР України не був особливо уважним до такої категорії учасника дорожнього руху як пішохід.

Водночас, перебуваючи на відстані, достатній для зменшення швидкості руху транспортного засобу аж до його зупинки при умові дотримання вимог п.п. 12.4., 12.9.б) Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_10 в порушення вимог пункту 12.1. ПДР неправильно оцінив дорожню обстановку, маючи змогу не відреагував на її зміну, тобто під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не зменшив швидкість руху керованого транспортного засобу, щоб мати змогу безпечно ним керувати задля належної оцінки дорожньої ситуації, створеної ним внаслідок злочинної самовпевненості.

Натомість, продовжуючи рух автомобілем без вжиття жодних заходів для усунення створеної ним небезпечної обстановки, не будучи достовірно обізнаним про наміри пішохода, водій ОСОБА_10 здійснив наїзд передньою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_12 , який перетинав проїзну частину зліва направо по напрямку руху транспортного засобу.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.

Порушення водієм ОСОБА_10 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_10 підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_12 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

30 грудня 2024 року відповідно до вимог ст.ст. 276-278 КПК України ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

2. Позиція учасників у судовому засіданні.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні вимоги клопотання підтримав, додатково пояснив, що матеріалами кримінального провадження, у тому числі протоколом огляду місця події, схемою ДТП, протоколами допиту свідків підтверджується наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказаний злочин є тяжким, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула людина, а тому існує вірогідність, що підозрюваний може переховуватись від слідства і суду з метою уникнення відповідальності, може незаконно впливати на свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема, може не з`являтися за викликами до слідчого, прокурора для проведення відповідних слідчий дій.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав пояснення прокурора, а також додав, що на час вчинення дорожньо-транспортної ОСОБА_10 було достовірно відомо, що на передній та задній осях його автомобіля були колеса різного розміру та різних марок, що також вплинуло на можливість застосування екстреного гальмування та на розмір гальмівного шляху.

Підозрюваний ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що він не вважає себе винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки ОСОБА_12 раптово вийшов на дорогу, намагався перейти дорогу в недозволеному місці через три смуги руху та був стані алкогольного сп`яніння, а тому він не міг передбачити таку ситуацію та вчасно зреагувати на неї. Також підозрюваний просив врахувати, що він навчається на денній формі навчання, а також сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина. В разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту він буде позбавлений можливості продовжити навчання, а також не зможе заробляти та сплачувати аліменти.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечував, вказуючи на недоведеність ризиків, на які посилався слідчий та прокурор, зазначив про наявність у підозрюваного сталих соціальних зав`язків, він навчається на денній формі навчання, має зареєстроване місце проживання, має позитивну характеристику за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину. Крім того, підозрюваний допомагає своїй матері, яка проживає сама та потребує його допомоги. Також захисник зазначив, що підозрюваний зацікавлений в швидкому та безперешкодному з`ясуванню істини в цьому кримінальному провадженні та не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування або іншим чином перешкоджати розслідуванню. Щодо аргументів прокурора про те, що ОСОБА_10 не з`являвся за викликами захисник зазначив, що вказане не відповідає дійсності та не підтверджено документально.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримала позицію сторони обвинувачення.

Потерпіла ОСОБА_7 власної позиції щодо вирішення клопотання не висловлювала.

3. Мотиви та оцінка слідчого судді.

3.1. Підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частина третя ст. 176 КПК України встановлює, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:(1)прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;(2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; (3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; (4)утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; (5)не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; (6)пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; (7)докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; (8)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт(паспорти)для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; (9) носити електронний засіб контролю (ч. 5 ст. 194 КПК України).

3.2. Набуття статусу підозрюваного.

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України статус підозрюваного має, зокрема, особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.

Частиною 1 статті 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: (1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; (2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; (3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Як встановлено слідчим суддею, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, складено і підписано 30.12.2024 та вручено підозрюваному 30.12.2024 о 16:35 годині.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України ОСОБА_10 набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

3.3. Наявність обґрунтованої підозри.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Європейської Конвенції про захист прав людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom, § 34).

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Murray v. the United Kingdom» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Наявні у провадженні докази, на думку слідчого судді, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованого кримінального правопорушення, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_10 міг вчинити вище зазначене кримінальне правопорушення.

Наведене підтверджується наявними матеріалами клопотання, зокрема:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.11.2024;

-висновком експерта № СЕ-19/106-24/18052-ІТ від 20.12.2024;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 27.11.2024;

-відповіддю КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» від 04.12.2024 на запит слідчого ;

-копією посвідчення водія ОСОБА_10 ;

-висновком щодо результатів медичного огляду ОСОБА_10 від 21.11.2024;

-висновком експерта № 1155 від 25.12.2024;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 23.12.2024;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 23.12.2024;

-висновком експерта за результатами проведення судової автомеханічної експертизи № 1177/24-25 від 27.12.2024;

-повідомленням про підозру від 30.12.2024.

3.4. Наявність ризиків.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_10 дій, передбачених пунктами 1 та 4 частини 1 статті 177 КПК України.

3.4.1. Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення та засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру слідчих та процесуальних дій, які належить провести органу досудового розслідування.

Слідчий суддя ураховує суть та характер кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 , санкція якого передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

ОСОБА_10 , усвідомлюючи реальну можливість та побоюючись отримати значний термін покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Зокрема, ОСОБА_10 може змінити своє місце проживання.

3.4.2 Ризик незаконного впливу на свідка.

Передусім, слідчий суддя зазначає, що в клопотанні, яке надійшло до суду не заявлено та необґрунтовано ризик незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_10 на свідка ОСОБА_13 . Такий ризик озвучено прокурором безпосередньо в ході судового розгляду клопотання.

Слідчий суддя вважає доцільним зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 188 КПК України в клопотанні слідчого, серед іншого, має бути зазначено посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини (п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 188 КПК України).

Враховуючи наведені норми процесуального закону, слідчий суддя вважає недостатнім доповнення обґрунтування клопотання прокурором безпосередньо в судовому засіданні та заявлення «нового» ризику, про який не було зазначено в клопотанні, адже такі доповнення порушують права інших учасників процесу щодо можливості належної підготовки до розгляду клопотання та надання власних доводів та аргументів на спростування позиції сторони обвинувачення, зібрання відповідних доказів.

3.4.2. Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_10 може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом ігнорування викликів слідчого/прокурора для участі в слідчих діях. Слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність вищевказаного ризику, оскільки матеріали клопотання не містять документального підтвердження того, що ОСОБА_10 допускав неналежну процесуальну поведінку.

3.5. Наявність інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

Слідчий суддя ураховує, що підозрюваний ОСОБА_10 має зареєстроване місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, навчається в Житомирському агротехнічному фаховому коледжі на денній формі навчання. Крім того, слідчий суддя ураховує, що ОСОБА_10 є батьком малолітнього сина ОСОБА_14 , на утримання його сплачує аліменти.

3.6. Наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання слідчого судді, встановлений під час судового засідання ризик свідчить, що менш суворий запобіжний захід ніж домашній арешт може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених слідчим суддею обставин, необхідним є саме домашній арешт, оскільки застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановленого ризику.

Разом з тим, слідчий суддя вважає достатнім застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 (з можливістю відвідування найближчого укриття у разі оголошення повітряної загрози), у період часу з 22:00 години до 06:00 години, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вирішуючи питання про строк дії такого запобіжного заходу, слідчий суддя ураховує обсяг обставин, що підлягають доказуванню, з огляду на правову кваліфікацію, а також введений на всій території України воєнний стан, який поза залежністю від волі сторони обвинувачення може ускладнити проведення слідчих та процесуальних дій, а тому вважає за доцільне визначити строк дії такого запобіжного заходу у межах строку досудового розслідування.

4. Висновки за результатами розгляду клопотання.

З урахуванням встановлених вище обставин кримінального правопорушення та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_10 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення останнім інкримінованого кримінального правопорушення, про наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик вчинення підозрюваним дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що полягає в забороні підозрюваному залишати житло у певний період доби.

Слід зазначити, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваного з метою забезпечення кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень частини 1 статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 197 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у межах строку досудового розслідування по 27 лютого 2025 року (включно), який полягає у забороні підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 (з можливістю відвідування найближчого укриття у разі оголошення повітряної загрози) у період часу з 22:00 години до 06:00 години.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог ч. 5 ст. 194 КПК України, такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора за першим викликом та до суду за кожною вимогою;

2) не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) не спілкуватися будь яким способом зі свідком ОСОБА_13 .

Встановити строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 27.02.2025 року включно.

Роз`яснити ОСОБА_10 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Попередити підозрюваного, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Контроль за виконанням запобіжного заходу покласти на органи Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення, проте, може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з оголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Слідчий суддя ОСОБА_15