Справа № 638/6043/25
Провадження № 1-кп/638/1529/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику учасників судового провадження кримінальне провадження №0000170 від 26.02.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, із середньою спеціальною освітою, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 27.02.2025 року Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.436-2 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією майна, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України, -

встановив:

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент російської федерації (далі - рф) ОСОБА_4 , а також інші невстановлені на даний час представники влади рф, всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів збройних сил рф на території України.

24.02.2022 Указом Президента України ОСОБА_5 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжувався, востаннє до 09.05.2025.

Після повномасштабного вторгнення на територію України збройних сил російської федерації, тобто після 24.02.2022, громадянин України ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з мотивів несприйняття діючої української влади та схвалення політики країни агресора, використовуючи власний мобільний телефон з номером НОМЕР_1 , у месенджері «Telegram», на своїй персональній сторінці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ім`я профілю « ОСОБА_6 », ІНФОРМАЦІЯ_3 відправив повідомлення, «а как обидно вы не задумывались, ты живеш на Востоке, а этих детей папаши мрази равняют Нашу землю, боевые действия тут идут а не на Заподной у рагулей, они там еще не слышали Пушек и самолётов, Градов, и Касетных снарядов, они этого ещё не испытывали, А мы Восточные это знаем уже, не обидно, мы Выживаем как можем» тим, самим, згідно висновку експерта № СЕ-19/119-24/3265-ЛД від 19.03.2024 заперечував збройну агресію російської федерації проти України шляхом перекладання провини за збройну агресію на Україну у проросійській групі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Також, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , не пізніше 29.12.2023, ОСОБА_3 , використовуючи власний мобільний телефон з номером НОМЕР_1 , через мережу Інтернет, зі своєї сторінки у соціальній мережі «Telegram» на своїй персональній сторінці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ім`я профілю « ОСОБА_6 », коментував пости у проросійській групі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а саме «ІНФОРМАЦІЯ_6» після ворожих обстрілів по місту Харкову, тим самим, згідно висновку експерта № СЕ-19/119-24/3265-ЛД від 19.03.2024 виправдовував та визнавав правомірною збройну агресію російської федерації проти України.

Крім, того, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на публічне заперечення збройної агресії проти України, ОСОБА_3 , використовуючи власний мобільний телефон з номером НОМЕР_1 у месенджері «Telegram» на своїй персональній сторінці під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» на ім`я профілю « ОСОБА_6 », висловлювався «ВС РФ по людям не стерляют. По мирним домам, а Нацисти стреляют…» висловлювався негативно на ЗСУ, тим самим, згідно висновку експерта № СЕ-19/119-24/3265-ЛД від 19.03.2024 виправдовуючи збройну агресію російської федерації проти України, перекладаючи провину за збройну агресію на Україну.

Таким чином, ОСОБА_3 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, а саме у публічному запереченні громадянином України здійснення збройної агресії проти України.

Вказані обставини встановлені органом досудового розслідування та не оспорюються учасниками судового провадження.

Судом встановлено, що відповідно до положень ч.2 ст.302 КПК України обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, та ОСОБА_3 подав заяву про роз`яснення йому вказаних положень та надання добровільної згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

При цьому ОСОБА_3 подав заяву про беззаперечне визнання своєї винуватості, яка складена у присутності захисника ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене, підстав для призначення розгляду у судовому засіданні даного обвинувального акту, відповідно до ч.3 ст.382 КПК України, суд не вбачає. А тому суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч.2 ст.382 КПК України.

Суд, дослідивши матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання ОСОБА_3 своєї винуватості, приходить до висновку, що він вчинив кримінальне правопорушення-проступок, передбачений ч.1 ст.111-1 КК України, тобто публічне заперечення громадянином України здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації території України (колабораційна діяльність).

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер, ступінь важкості та суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку обвинуваченим, дані про його особу.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий, не працює, із середньо спеціальною освітою, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «МПНД №3» ХМР не звертався, на диспансерному (профілактичному) обліку у КНП ХОР «ОНД» не перебуває.

Обставиною, яка у відповідності до ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття.

Обставини, які у відповідності до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , відсутні.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря психіатра та нарколога, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 10 років.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно ч.4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Крім того, у відповідності до вимог ч.3 ст.72 КК України вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 27.02.2025 року слід виконувати самостійно.

Процесуальні витрати на проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 10 (десять) років.

Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 27.02.2025 року виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_3 витрати на залучення експерта у розмірі 6058,00 грн.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений. Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, однак відповідно до ч.1 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно направити учасникам судового провадження.

Суддя: