Справа № 428/2689/16-к
№ 1-в/183/23/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року Дніпропетровська обл.,

м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у судовому засіданні в залі суду подання начальника відділу № 20 філії державної установи "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_4 щодо вирішення питання про звільнення від покарання, призначеного вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.04.2016 року у відповідність до вимог закону щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецька, Луганської обл., громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 06.04.2016 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.75, ст.76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И В:

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло вищезазначене подання.

В обґрунтування подання представник органу пробації зазначає, що на обліку відділу № 20 філії державної установи "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях перебуває засуджений ОСОБА_5 .

Відповідно до вироку суду 05.02.2016 р. ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України. Вартість викраденого майна згідно вироку суду становить 1000,0 гривень.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон). Законом змінено поняття «вартості вкраденого майна» для визначення кримінальної караності крадіжки, як ознаки складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, що призвело до часткової декриміналізації умисних діянь, які виражені в умисному викраденні чужого майна. До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.

Ураховуючи викладене, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, ст. ст. 4, 5 КК України, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. 58 Конституції України, керуючись Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-1X заявник подання просить звільнити від покарання ОСОБА_5 засудженого вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.04.2016 року.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення подання.

Представник органу пробації в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, подання підтримує та просить задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_5 не з`явився.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали надані до суду як докази в їх сукупності, суд доходить до наступного.

Вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.04.2016 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.75, ст.76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік,

Із вказаного вироку вбачається, що загальна вартість викраденого засудженим майна становить 1000,0 грн. Події злочину мали місце в 2016 році.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, яким ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст.51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, вартість майна якої на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім того, суд бере до уваги правові висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, що містяться в постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24), згідно яких, Закон №3886?IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2016 року становить 1378 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян складає 689 гривень на 2016 рік, а два неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст. 51 КУпАП) становить 1378 гривень.

Як вбачається з вироку Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.04.2016 року загальна вартість викраденого засудженим 05 лютого 2016 року майна становить 1000,0 грн., що є меншим розміру двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2016 р.. Тому таке діяння, станом на день розгляду подання, не є кримінально караним.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

За таких обставин засуджений підлягає звільненню від призначеного судом покарання.

На підставі викладеного заявлене подання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 74 КК України, п. 13 ч. 1 ст. 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Подання від 22.10.2024 р. начальника відділу № 20 філії державної установи "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_4 про звільнення від покарання, призначеного вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.04.2016 року засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

ОСОБА_5 звільнити від призначеного вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.04.2016 року покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонним суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1