печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні № 0000862 від 03.10.2021, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.06.2024 року, справа №757/25112/24-к,

ВСТАНОВИВ :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні № 0000862 від 03.10.2021, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.06.2024 року, справа №757/25112/24-к, а саме:

- належний ОСОБА_4 автомобіль марки «LAND ROVER», н.з. НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ).

Клопотання мотивоване тим, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки органом досудового розслідування не доведено, що вказане майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України. Зазначає, що достатні підстави для арешту транспортного засобу відсутні, оскільки не існує ані ризиків щодо знищення вказаного речового доказу, ані обставин справи, які б відповідали дійсності в частині причетності транспортного засобу до вчинення правопорушень в рамках кримінального провадження № 000862 від 07.10.2021.

Крім того, транспортний засіб з 17.05.2024 року на законних підставах належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №8046/2024/4596947.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_4 є добросовісним набувачем транспортного засобу.

Все вищевказане свідчить про те, відсутні будь-які обгрунтування щодо доцільності арешту транспортного засобу. Жодного відношення до будь-яких незаконних дій чи правопорушень, зокрема які б стосувалися незаконної діяльності власник арештованого транспортного засобу так само як і транспортний засіб не має.

Адвокат ОСОБА_3 направив на адресу суду заяву, згідно якої доводи клопотання підтримує в повному обсязі, просив його задовольнити, на фіксації судового засідання технічними засобами не наполягав.

Прокурор направив на адресу суду письмові заперечення, згідно яких у задоволенні клопотання просив відмовити, оскільки на даний час актуальність збереження майна як речового доказу у кримінальному провадженні не відпала.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Під час розгляду клопотання встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000862 від 07.10.2021, у тому числі за підозрами:

1) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ст. 219 та ч. 3 ст. 209 КК України;

2) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ст. 219 та ч. 3 ст. 209 КК України;

3) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ст. 219 та ч. 3 ст. 209 КК України;

4) ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ст. 219 та ч. 3 ст. 209 КК України, за відповідними видами співучасті, передбаченими ст. 27 КК України.

5) ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ст. 219 КК України, за відповідними видами співучасті, передбаченими ст. 27 КК України.

Отримані внаслідок вчинення зазначених кримінальних правопорушень, у тому числі кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 209 КК України, грошові кошти організатором злочинної діяльності могли бути використані для придбання майна третіми особами, а саме його членами родини.

Так, у відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

В подальшому з метою забезпечення збереження вищевказаного майна як речових доказів, або ненастання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.06.2024 року у справі № 757/25112/24-к накладено арешт з метою забезпечення збереження речових доказів, зокрема: на наступне рухоме майно власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що до 17.05.2024 належало ТОВ «Укрдонінвест» (), а саме:

- «LAND ROVER», н.з. НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ).

Крім того, зазначеною ухвалою встановлено, що втручання держави у право володіння майном у вказаному конкретному випадку є законним і обґрунтованим та виправданим.

Слідчий суддя погоджується, що в даному випадку існують обставини для встановлення такого заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту з метою збереження речових доказів.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на майно, яке перебуває у власності ОСОБА_4 в частині користування зазначеним автомобілем.

Вказаний арешт накладено слідчим суддею з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки слідчим суддею при накладенні арешту встановлено, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Отже, такий арешт по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

З урахуванням вказаного вважаю, що в силу принципу змагальності сторін заявником не доведено, що арешт в частині заборони відчуження зазначеного майна, було накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, з чим КПК пов`язує підстави для скасування арешту майна, а тому підстави для задоволення вимог клопотання відсутні.

Разом з тим, застосований слідчим суддею арешт рухомого майна позбавляє власника майна права на користування своєю власністю, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №8046/2024/4596947 від 17.05.2024, ОСОБА_4 є його добросовісним набувачем.

Отже, враховуючи вказане, слідчий суддя доходить висновку про наявність обгрунтованих підстав вважати, що існуюча правова підстава для арешту автомобіля марки «LAND ROVER», н.з. НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), є доцільною на даному етапі досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження в частині користування та розпорядження зазначеним майном, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, а також з урахуванням принципів розумності та співмірності застосування заходів забезпечення кримінального провадження, наслідки накладеного арешту для третіх осіб, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне користування та розпорядження заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, в частині користування таким автомобілем не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 1-35, 98, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні № 0000862 від 03.10.2021, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.06.2024 року, справа №757/25112/24-к, - задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений у кримінальному провадженні № 0000862 від 03.10.2021, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.06.2024 року, справа №757/25112/24-к, а саме на:

- належний ОСОБА_4 автомобіль марки «LAND ROVER», н.з. НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), шляхом скасування заборони користування зазначеним транспортним засобом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1