Справа № 503/1260/23
Провадження № 1-кп/503/26/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачена ОСОБА_4 , захисник адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000664 від 06.07.2023 року, за обвинуваченням -

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Пискарешти Резинського району, Республіка Молдова, громадянки України, молдованки, із середньою спеціальною освітою, не одруженої, не працюючої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Судом встановлені наступні фактичні данні.

06 липня 2023 року в обідній час доби більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, обвинувачена ОСОБА_4 , перебуваючи в с. Круті Кодимської ТГ Подільського району Одеської області біля водойми «Плешкани», маючи при собі реєстраційні документи на автомобіль марки «HONDA CIVIC» державний номерний знак НОМЕР_1 сірого кольору, що належить ОСОБА_6 , та посвідчення водія відповідної категорії, керуючи цим технічно справним транспортним засобом, в порушення вимог Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, із внесеними змінами, а саме: п.1.5, за яким дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.п. (б), (д) п. 2.3, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п.10.1, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 31.1, згідно з яким технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації; п.31.4, п.п.31.4.1 (а), (д), за якими забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: а) «Гальмові системи»: змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства- виробника; д) стоянкова гальмова система при відключеному від трансмісії двигуні не забезпечує нерухомий стан легкових автомобілів, їхніх модифікацій для перевезення вантажів, а також автобусів у спорядженому стані на уклоні не менше ніж 23%; п.п. (г) п.31.4.5 «Колеса і шини»: на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиновані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора для вантажних автомобілів, рух керованого автомобіля постійно не контролювала, вкрай уважною не була, за дорожньою обстановкою та її зміною постійно не слідкувала, та відповідно не відреагувала та її зміну, чим створила небезпеку для інших учасників дорожнього руху, діючи з необережності, внаслідок злочинної самовпевненості, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розрахувала на їх відвернення, сіла на переднє пасажирське сидіння, праворуч від керма автомобіля, тим самим умисно позбавила себе можливості ним керувати та змінювати швидкість та напрямок руху, застосовувати гальмівну систему, будучи обізнаною, що транспортний засіб знаходився у статистичному стані, шляхом провертання ключа в замку запалення привела в рух вказаний автомобіль та під час руху по відкритій ділянці місцевості не врахувала дорожньої обстановки, стан транспортного засобу, постійно не контролюючи рух автомобіля, проявляючи злочинну самовпевненість, продовжувала рух цього транспортного засобу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди обвинувачена ОСОБА_4 допустила наїзд на ОСОБА_7 , який лежав на травяному настилі перед вказаним автомобілем на відстані близько 1,5 метрів, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки, множинних уламкових переломів правих та лівих ребер з крововиливом у плевральні порожнини та розривами пристінкової плеври, які були небезпечними для життя і за цими критеріями згідно п.2.1.1. (а), 2.1.3. (л) та 2.1.3. (о) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_7 .Ушкодження у вигляді множинних саден обличчя, живота, верхніх кінцівок, при звичайному своєму перебігу, за життя, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів і за цим критерієм згідно з п.2.3.5. вищезазначених Правил мають ознаки легкого тілесного ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе винною в обсязі пред`явленого їй обвинувачення. В ході судового розгляду вона детально розповіла про обставини кримінального правопорушення та щиро розкаялася в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини справи, викладені в обвинувальному акті. Так, обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що кримінальне правопорушення вона вчинила за вище описаних обставинах, пояснюючи свою поведінку тим, що хотіла увімкнути музику в автомобілі, який стояв, та привела його в рух через провертання ключа в замку запалення, внаслідок чого автомобіль покотився з пагорбу, а вона, в свою чергу, його рух не проконтролювала та допустила наїзд на потерпілого ОСОБА_7 , який лежав перед автомобілем на невеликій відстані. Відразу після дорожньо-транспортної пригоди вона намагалась самостійно надати ОСОБА_7 першу медичну допомогу та в подальшому особисто повезла ОСОБА_7 до лікарні для надання йому кваліфікованої медичної допомоги.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, однак надала до суду заяву, в якій просила проводити підготовче засідання та судовий розгляд справи без її участі, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченою своєї провини в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, а також те, що вона не піддала сумніву обставини справи, які викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченої.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченої, а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинуваченої.

При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов до висновку, що обставини вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушення, зазначеного в обвинувальному акті знайшли своє підтвердження, суд погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченої за ч.2 ст.286 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, а саме порушила правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні покарання суд, відповідно до ст. 65-67 КК України враховує характер і міру громадської небезпеки вчиненого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченої, обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання, висновок органу з питань пробації.

Обставиною, яка б згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченої є тяжкі наслідки, завдані злочином.

До обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , є щире каяття в скоєнні злочину, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до досудової доповіді, складеної 05.02.2024 року представником персоналу органу пробації ОСОБА_9 за участю обвинуваченої ОСОБА_4 , виправлення останньої можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

Так, обвинувачена ОСОБА_4 вчинила тяжкий злочин, від якого настали тяжкі наслідки, а саме смерть людини.

Разом з тим, обвинувачена ОСОБА_4 є раніше не судимою, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та потерпіла ОСОБА_8 до обвинуваченої жодних претензій матеріального та морального характеру не має.

Тому, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , з урахуванням особи обвинуваченої, беручи до уваги те, що ОСОБА_4 вчинила злочин вперше, керуючись вимогами карного закону і передбачених цим законом санкцій, суд вважає можливим при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 основне покарання призначити в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України та приймаючи до уваги особу винної, ненавмисний характер вчиненого нею, зміст досудової доповіді та позицію прокурора, який просив призначити покарання із застосуванням іспитового строку, а також інші в сукупності обставини, які пом`якшують покарання та знижують ступінь небезпечності обвинуваченої для суспільства, суд приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченої від відбуття призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Згідно з п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України» суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Вирішуючи питання, щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, суд виходить із того, що обвинувачена за кермом автомобіля в стані алкогольного сп`яніння не перебувала, що підтверджується протоколом №72 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 07.07.2023 року, на її утриманні перебуває мати похилого віку, а транспортний засіб є єдиним джерелом доходу обвинуваченої та необхідний їй для користування, а тому вважає за можливе не застосувати до обвинуваченої додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Таке покарання, на думку суду відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати за проведення експертиз у загальному розмірі 11472 гривні підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

У кримінальному провадженні застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, які підлягають скасуванню відповідно до положень ч.4 ст.174 КПК України.

Речовими доказами слід розпорядитись у відповідності до положень ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.100,174,368,370,374,376, ч.15 ст.615 КПК України, суд

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_4 визнати винною в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити їй покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межи України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_4 відраховувати з 10.04.2025 року.

Запобіжний захід до набрання законної сили вироком відносно ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати у справі, пов`язані з проведенням експертиз в сумі 11472 (одинадцять тисяч чотириста сімдесят дві) гривні.

Арешт на речові докази, який накладений згідно ухвали слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2023 року, - скасувати.

Речові докази: автомобіль марки «Honda Civic» реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору - повернути власнику (законному володільцю) або інший уповноваженій особі; чоловічі гумові шльопанці чорного кольору, кофту синього кольору, джинсові штани синього кольору, змив з внутрішньої ручки дверей водія, змив з важеля перемикання коробки передач та змив з керма автомобіля, що знаходяться в камері зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській області знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області впродовж 30 днів з моменту його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченій та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Повний текст вироку негайно після проголошення вступної та резолютивної частини згідно ч.15ст.615 КПК Українивручити обвинуваченій, прокурору.

Суддя

Кодимського районного суду ОСОБА_1