У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу

28.03.2025 м. Львів

Cлідчий суддя Франківського районного суд м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорки ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчої ВРЗЗС СВ ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000602 від 05.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрий, Львівської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

Слідча, за погодженням прокурора, звернулася з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Клопотання мотивує тим, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у кримінальному провадженні № 0000602.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно ухвали Личаківського районного суду від 28.06.2024, повідомлення № 690/8586 від 05.06.2024 відомо, що з 26.04.2024 по 08.05.2024 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 командир десантно-штурмового відділення взводу роти старший солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . ІПН НОМЕР_2 м.т. НОМЕР_3 , призваний 11.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах воєнного стану самовільно залишив розташування військової частини.

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Втім, військовослужбовець військової служби по мобілізації військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_5 , всупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного начальника, 26.04.2024 самовільно залишив тривалістю понад три доби військову частину НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та не виконував свої службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд до 08.05.2024.

Під час незаконного перебування за межами місця служби солдат ОСОБА_5 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

28.03.2025ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав. Пояснив, що на його думку необхідність взяття під варту підозрюваного є обґрунтованою та підтверджується матеріалами клопотання.

У судовому засіданні слідча клопотання підтримала, просила таке задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_5 вину визнав, відносно міри покарання просив обрати м`якшу міру покарання.

Заслухавши пояснення прокурора, слідчої та підозрюваного, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що в провадженні слідчих органів перебуває кримінальне проводження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування № 0000602 від 05.07.2024, за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 194 КПК України, визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді даного подання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що слідчий та прокурор довели обґрунтованість підозри висунутої підозрюваному, яку слідство обґрунтовує: протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 30.12.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 31.01.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 31.01.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 21.01.2025; матеріалами службового розслідування ВЧ НОМЕР_1 ; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Згідно з положеннями ст. 177 КПК України, визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)). Хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.

Крім того, як зазначає ЄСПЛ, існують різні критерії доведеності необхідні для звинувачення (як правило, доведеність за відсутності обґрунтованих сумнівів) та переслідування (як правило, обґрунтована підозра у скоєнні злочину) особи. Отже, можуть бути звичайно такі випадки, коли обґрунтована підозра не призводить у результаті судового розгляду до засудження особи за відсутності обґрунтованих сумнівів. Однак, у таких ситуаціях держава має законний інтерес забезпечити, аби особи, щодо яких існує обґрунтована підозра у скоєнні злочину, не намагались ухилитися від правосуддя або підірвати належне проведення судового розгляду, у ході якого має бути розглянуто питання про їхню винність або невинність ( «СПРАВА LAVRECHOV ПРОТИ ЧЕСЬКОЇ РЕСПУБЛІКИ», рішення від 20.06.2013, заява № 57404/08, п. 50).

Наявність обґрунтованої підозри є умовою sine qua non законності застосування запобіжного заходу.

Зокрема, обґрунтованими є доводи прокурора та слідчої про те, що є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка.

При встановленні ризику незаконного впливу на потерпілого та свідка у кримінальному проваджені слід враховувати встановлену КПК України, процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілого та свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідка існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого та свідка та дослідження їх судом.

Ризик того, що може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, обумовлений тим, що застосування відносно останнього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою призведе до забезпечення останнім конспірації злочинної діяльності, зокрема шляхом надання порад та вказівок стосовно завуальованого спілкування в телефонних розмовах з використанням маршрутизаторів (інтернет роутерів) та месенджерів на базі соціальних мереж, які неможливо відслідкувати гласними засобами контролю.

Крім цього, у кримінальному провадженні заплановано проведення ряду слідчих (розшукових) та процесуальних дій, та будучи проінформованим про окремі обставини кримінального провадження останній перешкоджати проведенню таких.

Враховуючи викладені вище обставини, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , очевидну суспільну небезпеку підозрюваного, у разі доведеності його вини безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, орган досудового розслідування приходить до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі особистого зобовязання, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного обов`язків, оскільки об`єктивно будуть існувати можливості для переховування від органу досудового розслідування чи суду, вчинення інших злочинів, перешкоджання кримінальному провадженню, незаконного впливу на потерпілого та свідка, як безпосередньо, так і за посередництвом сторонніх осіб, тому лише обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою може запобігти вказаним ризикам.

У зв`язку із тим, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані (Конвенція), тому органом досудового розслідування було враховано наявність законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Враховуючи наведені вище обставини, прихожу до переконання, що до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід - тримання під вартою без визначенням розміру застави.

Слідчий суддя враховує, що ймовірний злочин віднесений до категорії тяжких.

Тому, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси кримінального провадження, вважаю, що підозрюваному слід обрати запобіжний захід тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі наведеного, керуючись вимогами статей 177, 178, 183, 186, 194, 196, 197, 395 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення застави.

Строк дії ухвали становить шістдесят днів до 26.05.2025 включно.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено в судовому засіданні 01 квітня 2025 року об 10:00.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1