КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 у межах кримінального провадження № 0000008 від 06 січня 2022 року.

Прокурор у судовому засіданні звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме в Комунальному некомерційному підприємстві «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що розташований за адресою: 08631, Київська область, Фастівський район, смт. Глеваха, вул. Павлова, 7, строком на 60 діб, оскільки на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та є достатні підстави вважати, що особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року вищевказане клопотання задоволено та продовжено ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Комунального некомерційного підприємства «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» (КНП «Психіатрія») виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), строком на 60 днів, тобто до 18 січня 2025 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року скасувати та не застосовувати жодних запобіжних заходів до ОСОБА_5 .

В обґрунтування своїх вимог вказав, що ОСОБА_5 є особою з психічним захворюванням, він не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування або суду, не має наміру впливати на свідків та потерпілих. На думку сторони захисту, ОСОБА_5 необґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361, ч. 5 ст. 185 КК України і звичайно ж, останній не визнає свою вину у вчиненні вказаних злочинів. Тяжкість покарання за злочини, які інкримінуються ОСОБА_5 , на думку сторони захисту, не є безумовною підставою для застосування до нього вказаного запобіжного заходу. Сторона захисту вказує, що у ОСОБА_5 є постійне місце проживання у м. Києві, а також міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, які надійшли в порядку ст. 422-1 КПК України та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що від учасників даного кримінального провадження не надходило клопотань про розгляд поданої апеляційної скарги за участю сторін, колегія суддів вважає за необхідне розгляд апеляційної скарги сторони захисту здійснювати без участі сторін кримінального провадження.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 508 КПК України передбачено, щодо особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, може бути застосовано запобіжний захід у вигляді поміщенні до психіатричного закладу в умовах, що виключають її протиправну поведінку.

Відповідно до ч. 3 ст. 508 КПК України застосування запобіжних заходів до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, здійснюється за загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У частині 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, судом першої інстанції враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Крім того, суд першої інстанції доречно врахував висновок судово-психіатричного експерта № 214 від 23 червня 2022 року, відповідно до якого, в період часу, до якого відносяться діяння (тобто в період з 2019 по 2021 p.p.), які інкриміновані ОСОБА_7 , останній страждав та страждає на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдної форми, безперервний тип перебігу, дефектний стан (згідно з МКХ-10: F 20.0). За своїм психічний станом він не був здатним усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_5 за своїм психічним станом потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціалізованого психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, колегія суддів враховуючи вказаний висновок судово-психіатричного експерта, характер і фактичні обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та низки об`єктивних обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді поміщення особи до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_5 є особою з психічним захворюванням, а тому він не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування або суду, не має наміру впливати на свідків та потерпілих - не заслуговують на увагу та в цілому спростовуються вищенаведеним.

Твердження сторони захисту проте, що у ОСОБА_5 є постійне місце проживання у м. Києві, а також міцні соціальні зв`язки, то на думку апеляційного суду, вказані обставини не зменшують встановлені ризики та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки останнього, оскільки не завадили його злочинним діям.

Щодо доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_5 необґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361, ч. 5 ст. 185 КК України, то суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді поміщення ОСОБА_5 до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку,в межах апеляційного розгляду, не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_5 , судом на даному етапі не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Враховуючи наведене, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 331, 508, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року, якою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Комунального некомерційного підприємства «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» (КНП «Психіатрія») виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що розташований за адресою: 08631, Київська область, Фастівський район, смт. Глеваха, вул. Павлова, 7, строком на 60 днів, тобто до 18 січня 2025 року включно - залишити без змін .

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2