Справа № 539/4815/24
Провадження № 1-кп/539/95/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лубни Полтавської області кримінальне провадження №0000879 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лубни Полтавської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, неодружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2022 року у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався указами Президента України.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 7113, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 оголошено загальну мобілізацію, у тому числі і на території Полтавської області.

Згідно із вимогами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені у повістках.

Згідно довідки позаштатної військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.08.2024 № 13/2149, протокол №185, ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби під час загальної мобілізації у Збройних Силах України.

29.08.2024 ОСОБА_4 було вручено повістку про його явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 для призову за мобілізацією на 05 год. 00 хв. 30.08.2024 до військової частини НОМЕР_1 , а також оголошено та роз`яснено зміст повістки.

ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним і діючи з прямим умислом, тобто, завідомо знаючи про висновок військово-лікарської комісії про придатність його до військової служби під час загальної мобілізації, будучи обізнаним про його призов за мобілізацією та заздалегідь попередженим про строк і необхідність його явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки до військової частини НОМЕР_1 , та про наслідки неявки, бажаючи ухилитися від призову за мобілізацією, без поважних причин не з`явився 30.08.2024 о 05 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , для проходження військової служби та подальшої відправки, чим прямо ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, - ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушння визнав повністю, зазначивши, що вчинив зазначене правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті. Пояснив, що він пройшов військово-лікарську комісію, його було визнано придатним до військової служби під час загальної мобілізації. 29.08.2024 йому було вручено повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 30.08.2024 о 05:00 годині ранку для призову за мобілізацією та направлення до військової частини. Йому роз`яснили та оголосили зміст повістки. Після цього він розписався в тому, що отримав повістку. Йому повідомили, що за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_3 для направлення до військової частини законом передбачена кримінальна відповідальність. 30.08.2024 о 05:00 годині ранку він був вдома і до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився. Він проживає з матір`ю похилого віку та психологічно був не готовий до відправки до військової частини для несення військової служби. Він служив в армії, є військовозобов`язаним. Добровільно і в подальшому він до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився. Якщо це можливо, просив звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком. Оскільки обвинувачений не оспорював фактичних обставин справи та у судовому засіданні визнав свою винуватість за пред`явленим обвинуваченням у повному обсязі, суд за згодою сторін визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин провадження, які не оспорювалися жодним з учасників судового розгляду з огляду на положення ч. 3 ст. 349 КПК України, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку, на що, зокрема, обвинувачений погодився.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення повністю доведена і не оспорюється жодним учасником судового розгляду.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Санкцією ст.336 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує пом`якшуючу обставину - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Як особа обвинувачений ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

З досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що рівень ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення визначений як середній, рівень небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, середній. Результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. За змістом ч.1 ст.314-1 КПК України досудова доповідь складається з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання. Суд зазначає, що така доповідь для суду має рекомендаційний характер, не є вирішальним фактором при призначенні покарання. З аналізу приписів ст.75 КК України вбачається, що при застосуванні даної норми кримінального закону всі зібрані у справі дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу винуватого мають спонукати до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. При призначенні обвинуваченому покарання суд також враховує конкретні обставини справи й високу суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим злочину в умовах воєнного стану, яка полягає у відмові ОСОБА_4 від захисту Батьківщини, що створює підґрунтя для підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави та в умовах воєнного стану є неприпустимим. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення, а тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, про що зазначено в ч.1 ст.1 та ч.2 ст.50 КК України. А тому ухилення обвинуваченого від виконання зазначеного вище обов`язку завдає значної шкоди інтересам суспільства. Жодних даних, які би свідчили про вжиття ОСОБА_4 заходів, спрямованих на те, щоб мобілізуватися, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено. Наведені вище обставини значно підвищують як суспільну небезпечність вчиненого злочину, так і особи ОСОБА_4 . Так, у постанові від 09 грудня 2024 року (справа №146/1811/23) Касаційний кримінальний суд Верховного Суду наголосив, що відсутність належного реагування держави, зокрема, суду під час призначення покарання за вчинення військовозобов`язаними кримінальних правопорушень у сфері забезпечення призову та мобілізації під час збройної агресії та повномасштабного вторгнення ЗС РФ на територію України, нівелює визначену ст.ст.50, 65 КК України мету покарання і може призвести до збільшення кількості аналогічних кримінальних правопорушень іншими особами, а також неспроможності забезпечення належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності й територіальної цілісності України, що призведе до порушення прав та інтересів суспільства і держави в цілому. Наявність у обвинуваченого матері похилого віку та те, що він був психологічно не готовий до відправки до військової частини для несення військової служби, не може слугувати будь-яким виправданням його дій.

Враховуючи викладене, характер суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у мінімальному розмірі у вигляді трьох років позбавлення волі. Зазначене покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. У цьому кримінальному провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою судом не застосовувався, клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не заявлено. Тому підстав для взяття обвинуваченого під варту в залі суду після проголошення вироку судом не встановлено. Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз відсутні.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 124, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання на виконання цього вироку після набрання ним законної сили. Речові докази: копію військового квитка ОСОБА_4 , копію облікової картки ОСОБА_4 , копію довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , корінець-розписку про отримання повістки на ім`я ОСОБА_4 з його підписом про отримання, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1