Справа № 709/211/25
У Х В А Л А

про відмову у затвердженні угоди

20 березня 2025 року с-ще Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Чорнобаївського районного суду Черкаської області кримінальне провадження

№ 0000016, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 січня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Чорнобаївського районного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження № 0000016, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 січня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

20 березня 2025 року через канцелярію суду від захисника надійшло клопотання про затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим від 03 березня 2025 року. Згідно з умовами угоди, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, надав матеріальну допомогу на лікування потерпілому в медичному закладі. Сторони узгодили, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч. 1

ст. 286-1 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 просив клопотання задовольнити, затвердити угоду про примирення, укладену між потерпілим та обвинуваченим.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні щодо клопотання захисника не заперечував, просив долучити до матеріалів справи письмові документи та характеризуючі матеріали.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні повідомив, що наслідки затвердження угоди йому зрозумілі, просив її затвердити.

Потерпілий ОСОБА_6 в підготовчому засіданні повідомив, що угоду укладав добровільно, просив затвердити.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши клопотання захисника, дійшов такого висновку.

Так, згідно з вимогами ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч. 4 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене

ч. 1 ст. 286-1 КК України, є нетяжким кримінальним правопорушенням, що свідчить про можливість укладення угоди про примирення у кримінальних провадженнях такої категорії.

Водночас, вказане кримінальне правопорушення має двооб`єктний склад, а саме: основним безпосереднім об`єктом даного кримінального правопорушення є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, перелік яких наведений у примітці до ст. 286 КК України, і лише його додатковим обов`язковим об`єктом виступає життя і здоров`я особи.

За таких обставин на переконання суду у такій категорії кримінальних проваджень угоди про примирення не допускаються.

Відповідно до вимог закону на забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв`язки між принципами публічності і диспозитивності. Суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок, а тому суд вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 756/11661/17.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» від 16.02.2021 року, з метою більш жорсткого дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, Кримінальний кодекс України доповнено ст. 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання, ніж санкція ст. 286 КК України.

Крім цього, цим же законом внесені зміни до ст. ст. 45-48, 75 КК України щодо прямої заборони на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, примиренням винного з потерпілим, з передачею особи на поруки, у зв`язку із зміною обстановки, а також звільнення від відбування покарання з випробуванням при засудженні за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, законодавцем виокремлено в окремий склад кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю порівняно з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України.

Для задоволення інтересу суспільства (публічного інтересу), який полягає у суворому покаранні осіб, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, Кримінальним кодексом України прямо заборонено звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного із потерпілим (ст. 46 КК України).

Згідно з положенням п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Санкція ч. 1 ст. 286-1 КК України, передбачає міру покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Як вже зазначалося вище, сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Однак, визначене в угоді покарання явно не узгоджується із вимогами ст. 65 КК України та не враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тому такі умови угоди не відповідають інтересам суспільства, у зв`язку з чим у затвердженні угоди про примирення необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 473, 474, 314-317 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

У затвердженні угоди про примирення, укладеної 03 березня 2025 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000016, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 січня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ст. 392 КПК України.

Повний текст ухвали проголошено 25 березня 2025 року о 08 год. 30 хв.

Суддя ОСОБА_1