Номер провадження:1/521/14/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка, Херсонської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 (в/ч 2138)

за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального висновку, з 6 липня 2009 року до 15 листопада 2010 року прапорщик ОСОБА_5 проходив військову службу за контрактом в ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді інспектора прикордонної служби II категорії 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який розташований на території міжнародного аеропорту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом із ОСОБА_5 в період з 8 грудня 2004 року до 15 листопада 2010 року військову службу за контрактом в ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді інспектора прикордонної служби II категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » проходила прапорщик ОСОБА_7

З 5 лютого до 15 листопада 2010 року військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді інспектора прикордонної служби І категорії 4-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » проходив старший прапорщик ОСОБА_6 .

З 9 червня до 19 листопада 2010 року військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді інспектора прикордонної служби І категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » проходив прапорщик ОСОБА_8 .

Будучи військовослужбовцями Державної прикордонної служби України, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548 (далі за текстом Статут), ст.ст. 3, 5 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», були зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань доручених їм за посадою, поважати гідність людини, виявляти до неї гуманне ставлення.

Проходячи службу у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », вищевказані особи систематично призначалися до складу наряду з охорони державного кордону України, ОСОБА_5 - «Контроль за режимом», а ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - «Перевірка документів».

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , під час виконання покладених на них обов`язків, являлися представниками влади, тобто службовими особами.

Будучи службовими особами, які входять до складу наряду з охорони державного кордону України ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст. 19, 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст.ст. 2, 3, 4, 6, 7, 8 Закону України «Про прикордонний контроль», ст.ст. 9, 11, 12 Закону України «Про державний кордон України», п.п. 6, 10, 53, 54, 104, 111, 132 «Інструкції з організації і здійснення прикордонного контролю», затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 5 жовтня 2004 року №711ДСК, п. 4.1 «Тимчасового положення про відділ Державної прикордонної служби України», затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 травня 2006 року №407, Технологічної схеми пропуску через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна в пункті пропуску через державний кордон України «Міжнародний аеропорт Одеса», затвердженої 1 січня 2008 року спільним рішенням начальників ІНФОРМАЦІЯ_4 та Південної митниці та своїх функціональних обов`язків, були зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням прикордонного режиму, здійснювати пропуск в установленому порядку осіб через державний кордон, запобігати та не допускати перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну; мали право перевіряти в осіб, які прямують через державний кордон України, документи на право в`їзду в Україну, робити в них відповідні відмітки, тимчасово їх затримувати, шляхом опитування осіб, з`ясовувати підстави перетинання державного кордону України, у передбачених випадках та встановленим порядком не пропускати іноземних осіб через державний кордон України.

Під час здійснення прикордонного контролю ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було заборонено приймати подарунки та інші матеріальні цінності від осіб, що прямують через державний кордон, купувати у них будь-які предмети, речі або звертатися до них за сприянням у придбанні їх як за кордоном, так і на території України; вступати в неслужбові розмови з особами, що прямують через кордон, у тому числі й з обслуговуючим персоналом транспортних засобів закордонного прямування; мати на службі гроші в розмірі більше трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

26 жовтня 2010 року ОСОБА_5 було призначено до складу наряду з охорони державного кордону України «Контроль за режимом», а ОСОБА_8 - «Перевірка документів».

О 18-й годині 26 жовтня 2010 року рейсом №OTL542 сполученням «Алеппо (Сирія) - Одеса» на в`їзд в Україну до міжнародного аеропорту «Одеса» прибула група громадян Іраку для навчання у Одеському державному медичному університеті.

Тоді ж ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , прагнучи протиправно збагатитися, вирішили спільно вимагати від вказаних громадян Іраку хабарі за їх безперешкодний пропуск через державний кордон України.

З цією метою, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 домовилися, що ОСОБА_5 під час здійснення прикордонного контролю у залі оформлення прильоту міжнародного аеропорту «Одеса» повідомить вказаним громадянам Іраку, що їх безперешкодний пропуск на територію України можливий лише у випадку передачі йому ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_8 хабара, а ОСОБА_8 буде безпосередньо отримувати хабарі, частину з яких передавати ОСОБА_5 .

У той же день, о 20-й годині, ОСОБА_5 , знаходячись у зв`язку з виконанням службових обов`язків в залі оформлення прильоту міжнародного аеропорту «Одеса» дізнався, що групу зазначених вище громадян Іраку від навчального закладу зустрічає громадянин

ОСОБА_11 через ОСОБА_12 поставив вимогу громадянам ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , а всього 12 особам, передати йому ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_8 хабар в сумі 50 доларів США з кожного іноземця, тобто у загальній сумі 600 доларів США. При цьому ОСОБА_5 пригрозив, що у разі відмови від передачі хабара він ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_8 , завдяки своєму службовому становищу, будуть вживати заходи для прийняття уповноваженими особами Державної прикордонної служби України рішення про відмову в пропуску цих осіб через державний кордон України з подальшим поверненням до країни громадянства.

Також ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_25 , що хабар в сумі 50 доларів США кожний вказаний громадянин Іраку повинен покласти у свій паспорт, який разом із грошовими коштами передати в кабіну паспортного контролю №3 залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», де службу по перевірці документів ніс ОСОБА_8

Про вимогу ОСОБА_5 та ОСОБА_8 громадянин ОСОБА_26 повідомив зазначеним громадянам Іраку.

Вважаючи погрози ОСОБА_5 та ОСОБА_8 реальними та такими, що можуть заподіяти шкоду їх правам та законним інтересам, громадяни ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_27 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , всього 12 осіб, були вимушені погодитися з такою вимогою, для чого кожний вклали у свій паспорт грошові кошти в сумі по 50 доларів США для їх подальшої передачі як хабара ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

У цей же день, о 20-й годині, під час здійснення паспортного контролю ОСОБА_8 , перебуваючи у кабіні паспортного контролю №3 залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», діючи за попередньою змовою групою осіб у співучасті з ОСОБА_5 , кожен раз повторно, одержав від 12 громадян Іраку, а саме: ОСОБА_28 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , поєднаний з вимаганням хабара, у вигляді грошових коштів в сумі 50 доларів США від кожного з перелічених осіб, а всього в загальній сумі 600 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України, який діяв на той час, складало 4746 грн. 96 коп., за те, що він ( ОСОБА_8 ) та ОСОБА_5 , завдяки своєму службовому становищу, здійснять безперешкодний пропуск зазначених осіб через державний кордон України, тобто за виконання в інтересах того, хто дає хабара, дій з використанням наданої їм влади та службового становища.

Крім того, 15 листопада 2010 року ОСОБА_5 було призначено до складу наряду з охорони державного кордону України «Контроль за режимом», а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - «Перевірка документів».

Цього ж дня, о 5 годині 43 хвилині, рейсом №WRC 7736 сполученням «Алеппо (Сирія) - Одеса» на в`їзд в Україну до міжнародного аеропорту «Одеса» прибули 136 іноземних громадян, серед яких 87 громадян Іраку.

Після прибуття до міжнародного аеропорту «Одеса» рейсу №WRC 7736, прагнучи протиправно збагатитися за рахунок громадян Іраку, які прибули до України з метою навчання у вищих учбових закладах міст Харкова та Тернополя, ОСОБА_5 , діючи повторно, запропонував ОСОБА_6 , а після нього через деякий час і ОСОБА_7 , спільно з ним вимагати від зазначених осіб хабарі за їх безперешкодний пропуск через державний кордон України.

З цією метою, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 домовилися, що ОСОБА_5 під час здійснення прикордонного контролю у залі оформлення прильоту міжнародного аеропорту «Одеса» повідомить вказаним громадянам Іраку, що їх безперешкодний пропуск на територію України можливий лише у випадку передачі йому ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_6 хабара, а ОСОБА_6 буде безпосередньо отримувати хабарі, частину з яких передавати ОСОБА_5

Окремо від ОСОБА_6 ОСОБА_5 аналогічним чином для одержання хабарів розподілив ролі із ОСОБА_7 .

У той же день, о 8-й годині, ОСОБА_5 , знаходячись у зв`язку з виконанням службових обов`язків у залі оформлення прильоту міжнародного аеропорту «Одеса» дізнався, що одну групу громадян Іраку в кількості 43 осіб, які слідували на навчання у місто Харків, від навчального закладу зустрічає громадянин ОСОБА_29 . Абди.

Тоді ж ОСОБА_5 через ОСОБА_29 поставив вимогу цим громадянам Іраку в кількості 43 осіб, передати йому ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_6 хабар в сумі 100 доларів США з кожною іноземця. При цьому ОСОБА_5 пригрозив, що у разі відмови від передачі хабара, він ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_6 , завдяки своєму службовому становищу, будуть вживати заходи для прийняття уповноваженими особами Державної прикордонної служби України рішення про відмову в пропуску цих осіб через державний кордон України з подальшим поверненням до країни громадянства.

Також ОСОБА_5 зобов`язав ОСОБА_29 зібрати з кожного прибулого громадянина Іраку по 100 доларів США та особисто передати ці гроші в кабіну паспортного контролю №4 залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», де службу по перевірці документів ніс ОСОБА_6 .

Про вимогу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 громадянин ОСОБА_29 . Абди повідомив вказаним громадянам Іраку.

Вважаючи погрози ОСОБА_5 та ОСОБА_6 реальними та такими, що можуть заподіяти шкоду їх правам та законним інтересам, громадяни ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 . ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , а всього 40 осіб, були вимушені погодитися з такою вимогою, для чого передали Алсулайману ОСОБА_70 . Абди кожний по 100 доларів США, а всього грошові кошти на загальну суму 4000 доларів США, для їх подальшої передачі як хабара ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

У цей же день, о 8-й годині, під час здійснення паспортного контролю ОСОБА_6 , перебуваючи у кабіні паспортного контролю №4 залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», діючи за попередньою змовою групою осіб у співучасті з ОСОБА_5 , кожен раз повторно, одержав через ОСОБА_29 від 40 громадян Іраку, а саме: ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 . Факхр ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 та ОСОБА_110 , поєднаний з вимаганням хабара, у вигляді грошових коштів в сумі 100 доларів США від кожного з перелічених осіб, а всього в загальній сумі 4000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України, який діяв на той час, складало 31 718 грн. 08 коп., за те, що він ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_5 , завдяки своєму службовому становищу, здійснять безперешкодний пропуск зазначених осіб через державний кордон України, тобто за виконання в інтересах того, хто дає хабара, дій з використанням наданої їм влади та службового становища.

Отримані в якості хабара грошові кошти в сумі 4000 доларів США, ОСОБА_6 сховав у столі кабіни паспортного контролю №4, в якій ніс службу.

Після отримання вказаних грошових коштів ОСОБА_6 , довідавшись про те, що протиправну вимогу ОСОБА_5 щодо передачі хабара виконали лише 40 громадян Іраку вказаної групи, висловив з цього приводу своє невдоволення ОСОБА_29 , пригрозивши вчинити дії щодо заборони пропуску через державний кордон України осіб, які відмовилися передати хабар.

У зв`язку з цим, ОСОБА_29 знову повідомив громадянам ОСОБА_111 , ОСОБА_112 та ОСОБА_113 , які спочатку не бажали давати хабар, вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Розуміючи, що у разі невиконання вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ними можуть бути вчинені дії про заборону в`їзду на територію України, громадянки ОСОБА_111 , ОСОБА_112 та ОСОБА_113 , були вимушені погодитися задовольнити протиправні грошові вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

У цей же день, о 8-й годині, під час здійснення паспортного контролю ОСОБА_6 , перебуваючи у кабіні паспортного контролю №4 залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», діючи за попередньою змовою групою осіб у співучасті з ОСОБА_5 , кожен раз повторно, одержав від громадянок ОСОБА_114 , ОСОБА_112 та ОСОБА_115 , поєднаний з вимаганням хабара, у вигляді грошових коштів в загальній сумі 380 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України, який діяв на той час, складало 3013 грн. 28 коп., за те, шо він ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_5 , завдяки своєму службовому становищу, здійснять безперешкодний пропуск зазначених осіб через державний кордон України, тобто за виконання в інтересах того, хто дає хабара, дій з використанням наданої їм влади та службового становища.

Безпосередньо після одержання хабара в сумі 4380 доларів США, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було викрито у цьому правоохоронними органами, а предмета хабара вилучено.

Окрім того, у той же день о 8-й годині 15 листопада 2010 року, ОСОБА_5 , знаходячись у зв`язку з виконанням службових обов`язків у залі оформлення прильоту міжнародного аеропорту «Одеса» дізнався, що одну групу громадян Іраку в кількості 16 осіб, які слідували на навчання до Тернопільського державного медичного університету, від навчального закладу зустрічає громадянин ОСОБА_116 .

Тоді ж ОСОБА_5 , реалізуючи спільний із ОСОБА_7 умисел на вчинення за попередньою змовою групою осіб вимагання та одержання хабарів від громадян Іраку, які прибули до України з метою навчання у вищих учбових закладах міста Тернополя, через ОСОБА_117 поставив вимогу вказаним громадянам Іраку в кількості 16 осіб, передати йому ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_7 хабар в сумі 100 доларів США з кожного іноземця. При цьому ОСОБА_5 пригрозив, що у разі відмови від передачі хабара він ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_7 , завдяки своєму службовому становищу, будуть вживати заходи для прийняття уповноваженими особами Державної прикордонної служби України рішення про відмову в пропуску цих осіб через державний кордон України з подальшим поверненням до країни громадянства.

Також ОСОБА_5 зобов`язав ОСОБА_117 зібрати з кожного прибулого громадянина Іраку по 100 доларів США та особисто передати ці гроші в кабіну паспортного контролю №2 залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», де службу по перевірці документів несла ОСОБА_7 .

Про вимогу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 громадянин ОСОБА_116 повідомив вказаним громадянам Іраку.

Вважаючи погрози ОСОБА_5 та ОСОБА_7 реальними та такими, що можуть заподіяти шкоду їх правам та законним інтересам, громадяни ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_129 , ОСОБА_130 та ОСОБА_131 , а всього 15 осіб, були вимушені погодитися з такою вимогою, для чого передали ОСОБА_132 кожний по 100 доларів США у своїх паспортах, а всього грошові кошти на загальну суму 1500 доларів США, для їх подальшої передачі як хабара ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

У цей же день, о 8-й годині, під час здійснення паспортного контролю ОСОБА_7 , перебуваючи у кабіні паспортного контролю №2 залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», діючи за попередньою змовою групою осіб у співучасті з ОСОБА_5 , кожен раз повторно, одержала через ОСОБА_117 від 15 громадян Іраку, а саме: ОСОБА_133 , ОСОБА_134 , ОСОБА_135 , ОСОБА_136 , ОСОБА_137 , ОСОБА_138 , ОСОБА_139 , ОСОБА_140 , ОСОБА_125 , ОСОБА_141 , ОСОБА_142 , ОСОБА_143 , ОСОБА_144 , ОСОБА_145 та ОСОБА_146 , поєднаний з вимаганням хабара, у вигляді грошових коштів в сумі 100 доларів США від кожного з перелічених осіб, а всього в загальній сумі 1500 доларів США, шо відповідно до офіційного курсу Національного банку України, який діяв на той час, складало 11 894 грн. 55 коп., за те, що вона ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_5 , завдяки своєму службовому становищу, здійснять безперешкодний пропуск зазначених осіб через державний кордон України, тобто за виконання в інтересах того, хто дає хабара, дій з використанням наданої їм влади та службового становища.

Після одержання хабара, прапорщик ОСОБА_7 передала частину предмета хабара, прапорщику ОСОБА_5 .

Вищезазначені дії ОСОБА_5 органом досудового слідства кваліфіковано за ч.2 ст.368 КК України як одержання службовою особою хабара, за виконання в інтересах того, хто дає хабара, дій з використанням наданої йому влади та службового становища, за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно, поєднане з вимаганням хабара.

В ході судового розгляду прокурор заявила клопотання про закриття кримінальної справи відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому прокурор звернула увагу суду, що кримінальна справа відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які за версією сторони обвинувачення, разом з ОСОБА_5 вчинили злочин за ч. 2 ст.368 КК України - закрито на підставі постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2018 року. При цьому прокурор вказала, що оскільки з моменту вчинення злочину минуло більш ніж 14 років, а строк давності за вчинення вищезазначеного злочину, згідно ст. 49 КК України встановлено 5 років, провадження у справі необхідно закрити, а грошові кошти у сумі 4380 доларів США, як предмет одержання хабара передати в дохід держави.

Обвинувачений ОСОБА_5 на заперечував щодо закриття провадження по кримінальній справі, вказавши, що винним себе у вчиненні інкримінованого злочину не визнає, оскільки за своє життя ніколи законів не порушував. Разом з тим, розуміє, що війна яка триває в Україні майже три роки, негативно впливає на розгляд кримінальної справи, складно забезпечити явку потерпілих та свідків до суду, які є громадянами інших держав. Окрім цього, ОСОБА_5 наголошував, що йому зрозуміло, що закриття кримінальної справи у зв`язку зі спливом строку давності, не є підставою, яка його реабілітує, однак, прийняв рішення про недоцільність витрачати особистий час у нескінченних судових процесах, які тривають майже п`ятнадцять років.

Захисник ОСОБА_4 підтримала обвинуваченого ОСОБА_5 та зазначила, що незважаючи, що закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності, не є для ОСОБА_5 реабілітуючою підставою, її підзахисний погоджується на це, оскільки вже визнаснажений тривалими судовими процесами, організація яких (виклики потерпілих та свідків), в період дії у країні воєнного стану значно ускладнилися та займуть ще багато років.

Вислухавши думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінальної справи, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: - закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків; - відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК України).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 368 КК України.

При цьому суд, звертаючи увагу на те, що в ході розгляду кримінальної справи, свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину ОСОБА_5 заперечував, вважає за необхідне роз`яснити учасникам кримінального провадження наступне.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду № 552/5595/18 від 29 липня 2021 року невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання особою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 інкримінується вчинення злочину 15.11.2010 року, та на той момент санкція за ч. 2 ст. 368 КК України передбачала покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Законом України №221-VІІ від 18.04.2013 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення національного законодавства у відповідність із стандартами Кримінальної конвенції про боротьбу з корупцією» до ч. 2 ст. 368 КК України були внесені зміни, якими встановлювалась відповідальність у виді штрафу від однієї тисячі до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк від трьох до шести місяців, або позбавленням волі на строк від двох до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Наразі Законом України №1261-VІI від 13.05.2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України» були внесені зміни, які встановлювали відповідальність за ч. 2 ст. 368 КК України у виді позбавленням волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та зі спеціальною конфіскацією.

Враховуючи, що закон про кримінальну відповідальність, передбачену статтею 368 КК України неодноразово змінювався та посилив відповідальність, згідно ч. 4 ст. 5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Таким чином, відповідно до ст. 12 КК України, інкримінований стороною обвинувачення злочин, відноситься до середньої тяжкості.

Згідно ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7-1 КПК України (ред. 1960 року), провадження в кримінальній справі може бути закрито у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно до ст. 11-1 КПК України (ред. 1960 року), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Статтею 248 КПК України (ред. 1960 року) передбачено, що при наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 погодився на закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності, але винуваність у інкримінованому йому злочині не визнав.

При цьому суд враховує, що така позиція ОСОБА_5 щодо закриття кримінальної справи з невизнанням себе винним, не суперечить нормам процесуального законодавства.

Так, злочин інкримінований обвинуваченому ОСОБА_5 відноситься до злочинів середньої тяжкості, а з моменту вчинення злочину пройшло понад 5 років, що відповідно до ст. 49 КК України надає можливість закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 погодився на закриття кримінальної справи з підстав закінчення строків давності, суд приходить до висновку про завдолення клопотання прокурора про закриття кримінальної справи відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , а також в передачі предмету злочину в дохід держави, оскільки розгляд кримінальної справи відносно ОСОБА_5 , припиняється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7-1, 11-1, 273, 281 КПК України (в редакції 1960 року), ст.ст.5, 12, 44, 49 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про закриття кримінальної справи №0058 у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 368 КК України.

Кримінальну справу відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 368 КК України закрити у зв`язку із закінченням строків давності.

Обраний запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді підписки про невиїзд скасувати.

Клопотання прокурора в частині передачі речових доказів (грошових коштів) в дохід держави задоволнити.

Речові докази - грошові кошти у сумі 4380 доларів США, як предмет одержання хабара передати в дохід держави

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області на протязі семи днів з дня її винесення.

Головуючий: ОСОБА_147