Справа № 947/6385/25
Провадження № 1-кс/947/2727/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2025 року cлідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , її захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000023 від 11.02.2025 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Первомайськ Миколаївської області, громадянки України, українки, з вищою освітою, одруженої, на утриманні якої перебуває двоє неповнолітніх дітей, працюючої лікарем-неврологом лікарні «Інто Сана», яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.

Слідчими ВП Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000023 від 11.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, здійснюється групою прокурорів Київської окружної прокуратури м. Одеси.

В ході досудового розслідування встановлено, що 02.12.2024 року ОСОБА_8 висновком військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано придатним до служби у Територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за групою ІІ ст. 43в, 68в, 64в, 75в, 23в розкладу хвороб (наказ Міноборони (СЗРУ) від 20.08.р. №402) та останній підлягає повторному огляду «02» грудня 2025 р., 04.12.2024, надалі, Наказом №341 призначено на посаду номера обслуги зенітного взводу 2 РЛР військової частини НОМЕР_1 .

04.12.2024 ОСОБА_8 був доставлений до військової частини НОМЕР_1 , звідки 07.12.2024 направлений на навчальні збори у АДРЕСА_2 . Після проходження навчання, 26.01.2025 ОСОБА_8 повернувся для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

27.01.2025 ОСОБА_8 , у невстановлений під час досудового розслідування час та місці, для отримання медичної консультації щодо стану здоров`я за рекомендацією знайомих зателефонував раніше не знайомої ОСОБА_4 , яка повідомила про те, що працює лікарем неврологом у приватній лікарні «Into Sana», що за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 17 та зможе надати медичну консультацію з приводу стану здоров`я ОСОБА_9 , переглянувши під час зустрічі медичну документацію останнього.

29.01.2025 ОСОБА_8 на підставі направлення №36 від 31.01.2025 року затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 та начальником медичної служби НОМЕР_1 , був оглянутий лікарем Військово-медичного клінічного центру Південного регіону ОСОБА_10 та направлений до КНП «Міська клінічна лікарня № 5» ОМР, для проходження стаціонарного лікування.

Надалі, 07.02.2025 приблизно о 13 год. 00 хв, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, за попередньою домовленністю із ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу Одеського державного академічного театру опери та балету, що за адресою: м. Одеса, Театральний провулок, 1, під час ознайомлення із медичною документацією ОСОБА_9 у ОСОБА_4 виник умисел на одержання від нього неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення членами військово-лікарської комісії, які відповідно до п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та Примітки до ст. 3692 КК України, є особою, уповноваженими на виконання функцій держави, з метою звільнення від військової служби за станом здоров`я ОСОБА_9

07.02.2025 близько о 13 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, за попередньою домовленістю із ОСОБА_4 , ОСОБА_8 прибув у кабінет № 307 приватної лікарні «Into-Sana», що розташована по вулиці Академіка Корольова, 17, у м. Одесі, у якому ОСОБА_4 здійснює прийом пацієнтів. В ході розмови ОСОБА_4 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, повідомила ОСОБА_9 про те, що за грошову винагороду у розмірі 4500 доларів США України (згідно з курсом Національного банку України станом на 07.02.2025 складало 186 703, 65 гривень) допоможе у прийнятті рішення членами військово-лікарської комісії щодо визнання непридатності за станом здоров`я до проходження військової служби ОСОБА_9 , висловивши при цьому вимогу одразу надати їй за вчинення означених дій неправомірну вигоду у розмірі 3000 доларів США, а залишок у розмірі 1500 доларів США після завершення проходження стаціонарного лікування ОСОБА_9 . Надалі, ОСОБА_4 вказала ОСОБА_8 про те, щоб останній зателефонував їй 10.02.2025 після 12:00 год у мобільному застосунку «WhatsApp», з метою визначення дати, часу та місця зустріч для передачі зазначених вище грошових коштів.

13.02.2025 о 14.00 годині ОСОБА_4 за допомогою месенджера «WhatsApp» зателефонувала ОСОБА_9 та повідомила про те, що вирішила питання щодо продовження його стаціонарного лікування у КНП «Міська клінічна лікарня № 10» ОМР та сказала йому 14.02.2025 до 13.00 години прибути на її робоче місце у приватну лікарню «Into-Sana», за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд. 17, кабінет №307, з раніше обумовленою сумою грошових коштів.

14.02.2025 о 12 год. 02 хв., продовжуючи реалізацію свого умислу на отримання неправомірної вигоди для себе, ОСОБА_4 надіслала повідомлення ОСОБА_8 у мобільному застосунку «WhatsApp», з метою уточнення прибуття останнього згідно попередньої домовленості для передачі їй грошових коштів, після чого того ж дня о 12 год. 25 хв., знаходячись на своєму робочому місці - у кабінеті № 307 приватної лікарні «Into-Sana», розташованої по вулиці Академіка Корольова, 17, у м. Одесі, отримала від ОСОБА_9 у якості неправомірної вигоди грошові кошти у сумі 3000 доларів США (що згідно з курсом Національного банку України станом на 14.02.2025 складало 125 398, 4 грн) за здійснення нею впливу на членів військово-лікарської комісії для прийняття ними рішення щодо демобілізації ОСОБА_9 з лав Збройних Сил України за станом здоров`я.

14 лютого 2025 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 15 лютого 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Вважаючи, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України., в цілях запобігання настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які стороною обвинувачення зазначається в рамках даного клопотання, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з таким клопотанням про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників судового засідання.

Прокурор ОСОБА_3 оголосив клопотання та просив застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у сумі 605 600 грн., посилаючись на обставини викладені в клопотанні та наявність ризиків, які встановлені слідчим у клопотанні. Звернув увагу, що підозрювана раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, ризик скоєння іншого правопорушення є припущенням. Щодо розміру застави зазначив, що застава визначена процесуальним керівником по справі, яка є старшою групи, думку якої він підтримує, на його думку застава була визначена з урахуванням резонансу справи. Зазначив, що за версією слідства, підозрювана здійснювала вплив на лікарів комісії ВЛК.

Захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_5 надала письмові заперечення, в яких у задоволенні клопотання просить відмовити вказуючи на те, що підозра є необґрунтованою, так як в обов`язки її підзахисної не входило дії за які вона начеб то отримувала гроші. Ні яких грошових коштів вона не отримувала. Ризики не доведені. У зв`язку з тим, що підзахисна не отримувала та не вимагала кошти, на її думку кваліфікація кримінального правопорушення є невірною. Повідомила, що ОСОБА_4 має на утриманні трьох дітей двоє з яких неповнолітні учні середньої школи та батьків похилого віку, має бездоганну репутацію, тобто наявні міцні соціальні зв`язки. Зазначила, що визначений стороною обвинувачення розмір застави є непомірним для підзахисної, та взагалі невмотивований, оскільки слідчим не надано жодної оцінки майнового стану підозрюваної. З урахуванням викладеного просила відмовити у задоволенні клопотання та застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрювана ОСОБА_4 підтримала думку свого захисника, просила обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Зазначила, що з підозрою не погоджується, не вимагала та не отримувала гроші. Щодо того, що за її місцем роботи вилучені конверт з грошовими коштами, зазначила, що це особисті зберігання її та її сім`ї, які вона зберігала на роботі з метою безпеки.

Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Висновки слідчого судді.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри.

15 лютого 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується стороною обвинувачення наступними матеріалами кримінального провадження: показами свідка ОСОБА_9 , обшуком кабінету №307 приватної лікарні «Into-Sana», за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд. 17 від 14.02.2025 року, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; іншими матеріалами кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри, слідчий суддя враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Долучені матеріали кримінального провадження, на даній стадії досудового розслідування є достатніми для висновку щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 , при цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінальних правопорушень.

Обставини, які свідчать про наявність/відсутність в рамках даного кримінального провадження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя звертає увагу на положення ч. 1 ст. 177 КПК, відповідно до яких метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ряду спроб, які визначені у цій нормі як ризики.

Отже, метою запобіжного заходу є необхідність попередити виникнення названих ризиків, а не застосувати запобіжний захід за наслідками вчинення підозрюваним відповідних дій. З огляду на викладене, той чи інший ризик слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення підозрюваним таких спроб. Водночас, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Виходячи саме з такого розуміння положень ч. 1 ст. 177 КПК слідчий суддя буде розглядати питання щодо наявності заявлених у клопотанні детектива ризиків.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду

На переконання слідчого судді, заявлений слідчим ризик переховування ОСОБА_4 обумовлюється можливістю притягнення їй до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для підозрюваної наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 369-2 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є тяжким корупційним, санкція якого, передбачає покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Важливим аспектом є також те, що звільнення від відбування покарання з випробуванням чи призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, за вчинення корупційного злочину КК не передбачено (ст. 69, 75 КК), окрім як під час здійснення провадження на підставі угоди.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 - 2КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи зухвалий характер вказаного кримінального правопорушення, що дає слідчому судді підстави дійти висновку про існування вагомого ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та/або суду.

Щодо ризику незаконно впливу на свідків у кримінальному провадженні

Враховуючи також те, що, підозрюваному при ознайомлені з матеріалами кримінального провадження стануть відомі анкетні дані свідків, які в подальшому, будуть допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду, слідчий суддя приходить до переконання про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику можливого незаконного впливу на потерпілого та свідків, схиляючи її до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Водночас, слідчий суддя бере до уваги, встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК)

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Отже, викладені вище обставини свідчить про те, що підозрювана може незаконно впливати на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо зазначених стороною обвинувачення ризиків знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя вважає вказані ризики не доведені. Так під час затримання підозрюваної були проведені обшуки вилучені грошові кошти. Зазначаючи вказаний ризик прокурор не довів, які саме документи ще необхідно вилучити та де саме. За місцем проживання підозрюваної проведено обшук, а ті документи які зберігаються за місцем роботи підозрюваної, не є її власністю, а зберігаються в лікарні. Таким чином є не зрозумілим, що саме остання може знищити чи сховати. Щодо ризику перешкоджання іншим чином, також на думку слідчого судді є формальним так як прокурор не зазначив, в чом саме полягає цей ризик, яким чином остання буде як зазначено в клопотанні надавши допомогу переховуватися іншим особам, до речі, на даний час взагалі жодної іншої особи яка можливо причетна не встановлено.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Існування цього ризику на переконання слідчого судді не знайшло свого підтвердження, адже наведені слідчим на його обґрунтування доводи не є вагомими, оскільки підозрювана раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, позитивно характеризується, працює лікарем. Жодних доказів того, що наразі органом досудового розслідування перевіряється систематичність її дій та причетність до вчинення злочину не доведена.

Щодо запобіжного заходу який застосовується.

У клопотанні сторона обвинувачення просить засотувати до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 гривень, посилаючись на доводи, викладені у клопотанні.

Оцінюючи обґрунтованість вказаних доводів сторони обвинувачення, слідчий суддя виходить з такого.

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні із домашнім арештом, за ступенем суворості є застава, особиста порука, особисте зобов`язання.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

Ризики, які вище були встановлені слідчим суддею, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконний вплив на свідків, є актуальними безвідносно до стадії цього кримінального провадження.

Згідно ст. 176 КПК України саме прокурор зобов`язаний довести, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Між тим в судовому засіданні прокурор не довів таких обставин які б вказували на необхідність обрання найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою.

Крім того, прокурор просив пр. обрані запобіжного заходу тримання під вартою, застосувати розмір застави у розмірі 605 600 гривень, при цьому не зміг пояснити з чого саме він виходив при заявлені саме такого розміру застави. Так до клопотання не долучено жодних документів, щодо майна підозрюваної, будь яких статків, активів. Між тим на запитання слідчого судді у зв`язку з чим, саме такий розмір застави повідомив, що він не є старшим групи прокурорів, не він складав та погоджував клопотання. Мабуть так вирішив старший групи прокурор у зв`язку з тим, що справа викликає резонанс, а він це рішення підтримує.

Слідчий суддя, з огляду на наведені обставини, особу підозрюваної, з урахуванням наявності обґрунтованої підозри та ризиків протиправної поведінки підозрюваної, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі зазначені у п. п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України, вважає що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя в даному конкретному випадку, з урахуванням індивідуальних особливих якостей підозрюваної ОСОБА_4 , яка має стійкі соціальні зв`язки, раніше не судима, одружена, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштована лікарем, та має постійне місце проживання, вважає, що міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде занадто суворою для підозрюваної та не виправданою для кримінального провадження, зокрема для запобігання ризикам встановлених у судовому засіданні.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання сторони обвинувачення.

Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у сукупності з покладеними на підозрювану обов`язків, буде цілком здатний забезпечити як виконання покладених на нею процесуальних обов`язків, так запобігти можливості вчинення спроб, перелічених у п. 1- 4 ч. 1 ст. 177 КПК України

Щодо обов`язків передбачених статтею 194 КПК, які будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання

Відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, для зменшення наведених вище ризиків на підозрюваного слід покласти обов`язки, передбачені цією нормою, необхідність застосування яких стороною обвинувачення доведено, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без письмового дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; заборонити спілкування зі свідками за обставин кримінального провадження.

Окремо слід зауважити, що згідно зі ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_7 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 14.04.2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 23:00 години до 06:00 годин наступного дня, за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги.

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 14.04.2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування, обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

-прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

-не відлучатися з місця проживання без письмового дозволу слідчого, прокурора, суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-заборонити спілкування зі свідками за обставин кримінального провадження.

Копію ухвали про застосування відносно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1