ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2025

Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

?прокурора ОСОБА_3 ,

?обвинуваченого ОСОБА_4 ,

?потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000798 від 02.07.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 Кримінального кодексу України (далі КК України),

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті ухвалив вирок про таке:

І. Формулювання обвинувачення згідно з обвинувальним актом

1. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що в період часу з 12.19.2023 по 01.07.2024 умисно, систематично вчиняв психологічне насильство відносно потерпілої своєї матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до психологічних страждань та погіршило якість життя.

Так 12.09.2023 року о 06:30 год. обвинувачений, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно потерпілої, а саме: виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою.

Крім цього, 26.10.2024 о 19:20 год. обвинувачений, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно потерпілої, а саме виражався нецензурною лайкою.

Крім цього, 10.01.2024 о 20:00 год. обвинувачений в ході телефонної розмови висловлювався нецензурною лексикою, цим самим вчинив насильство психологічного характеру відносно потерпілої.

Крім цього, 13.01.2024 о 08:30 год. обвинувачений, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно потерпілої, а саме: виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою.

Крім цього 07.04.2024 року о 17:15 год. обвинувачений, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно потерпілої, а саме: виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою.

Також 14.04.2024 року о 09:00 год. обвинувачений, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно потерпілої, а саме виражався нецензурною лайкою.

У подальшому, будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення систематичного домашнього насильства, належних висновків для себе не зробив та вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно потерпілої, а саме 01.07.2024 близько о 16:00 годині обвинувачений, перебуваючи за місцем спільного проживання з потерпілою за адресою: АДРЕСА_2 , висловлювався в її бік нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та штовхав, внаслідок чого остання впала на правий бік тулуба але тілесних ушкоджень не отримала, що згідно висновку судово-психологічної експертизи №CE-19/115-24/15274-ПС від 04.09.2024, виразилось для потерпілої змінами в емоційному стані, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню та виникли внаслідок насильства в сім`ї і є психотравмуючою ситуацією.

2. Стороною обвинувачення дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за статтею 126-1 КК України, як домашнє насильство, а саме умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

ІІ. Докази, що досліджені Судом у судовому засіданні

3. За змістом приписів частини першої ст. 368 КПК України Суд ухвалюючи вирок, перш за все повинен вирішити такі питання: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; а згодом вирішити інші питання, що передбачені цією статтею.

4. Відповідно до пункту 13 частини першої ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом;

5. Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності повинні давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу злочину, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим конкретність викладення фактичних обставин у кримінальному провадженні, а отже, і обвинувачення особи, не повинно викликати сумнівів (постанова ККС ВС від 04 липня 2023 року у справі № 127/12269/20 (провадження № 51-1602км23)).

6. Виходячи з вище наведеного, Суд звертає увагу, що саме співвідношення фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених судом у судовому засідання через дослідження наданих доказів, з обставинами, які зазначені у формулюванні обвинувачення і, щодо яких надані докази стороною обвинувачення з дотриманням визначеної правової процедури, має дослідити суд під час розгляду кримінального провадження і зробити відповідні висновки щодо винуватості особи або ні.

7. Отже, визначаючи обсяг доказів, які мають досліджуватись під час судового розгляду цього кримінального провадження, Суд, з`ясувавши позицію сторін кримінального провадження, яка полягала у застосуванні спрощеного порядку дослідження доказів, передбаченого частиною третьою ст. 349 КПК, із зазначених підстав ухвалив:

визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються,

допитати обвинуваченого,

дослідити документи, що підтверджують процесуальні витрати,

дослідити матеріали, що характеризують обвинуваченого.

8. При цьому Суд зважає на висновок Верховного Суду щодо застосування ст. 349 КПК, який полягає в тому, що повне визнання обвинуваченим вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому він обвинувачується, правових наслідків розгляду доказів за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК. (постанова ВС 02.02.2021року у справі №640/4713/19, провадження № 51-2155 км 20)

9. Суд, дотримуючись вищезазначених висновків Верховного Суду, у судовому засіданні роз`яснив обвинуваченому у доступній, чіткій та конкретизованій формі суть даної норми з метою однакового, правильного і точного розуміння ним її змісту та переконався у добровільності його позиції.

10. Під час допиту обвинуваченого і встановлення обставин кримінального правопорушення, обвинувачений зазначив, що матері 84 роки, вона часто нервує, свариться на нього, це спонукає обвинуваченого сваритися на неї нецензурною лайкою. Мати постійно викликає поліцію під час сварок. Обвинувачений підтвердив, що 12.09.2023, 26.10.2024, 10.01.2024 виражався нецензурною лайкою у бік потерпілої і словесно погрожував. Також підтвердив, що 13.01.2024 сварився нецензурною лайкою відносно потерпілої. Також підтвердив подібні випадки 07.04.2024 та 14.04.2024 року. Обвинувачений визнав, що штовхнув потерпілу але ненавмисно.

Обвинувачений визнав свою вину і пообіцяв такого більше не робити. З моменту вручення обвинувального акта протоколи про адміністративне правопорушення за домашнє насильство не складалися. Намагається контролювати себе у спілкуванні за матір`ю.

11. На переконання Суду, обвинувачений повністю розуміє суть обвинувачення, підтвердив обставини правопорушення, позиція обвинуваченого щодо визнання вини є добровільною.

ІІІ. Мотиви Суду та оцінка доказів

12. Кримінальна відповідальність за ст. 126-1 КК України настає за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

13. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Отже основною ознакою домашнього насильства, як діяння, за яке передбачене покарання, є відносини, що склалися між особою, яка вчинила насильство, та особою, постраждалою від такого насильства, в результаті спільного побуту або спільного проживання і залежності постраждалої особи від особи, яка чинить що неї насильство.

14. В Законі також визначено, що запобігання домашньому насильству це система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

15. За системного аналізу наведених приписів закону Суд дійшов висновку, що поняття «домашнє насильство», як протиправне діяння, за яке передбачена кримінальна відповідальність, має увібрати в себе ознаки так званих «аб`юзивних» стосунків, тобто взаємин, в яких одна людина (насильник, кривдник) шляхом насильства (фізичного, сексуального, психологічного чи економічного) порушує особисті кордони іншої (постраждалої або жертви) з метою придушення волі та підкорення.

Крім того, за змістом норми ст. 126-1 КК України вчинення передбачених в ній дій мають утворювати не тільки певну систему, а і охоплюватися єдиним наміром (метою) підкорення потерпілого.

16. Отже, Верховний Суд звернув увагу, що домашнє насильство є системою взаємопов`язаних дій, які полягають у вчиненні систематичних дій (не менше трьох) і полягають у вчиненні фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи. Доведення факту систематичності актів домашнього насильства може здійснюватися різними засобами. В тому числі до комплексу таких систематичних дій можуть входити й один чи кілька епізодів такого насильства, за які особа була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. (постанова від 04.04.2024 у справі №755/4894/22, провадження № 51-6608км23)

17. Верховний Суд зазначив, що систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих. Той факт, що особу раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не виключає наявності в її діях складу кримінального правопорушення, якщо вона продовжує вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли наслідки, визначені ст. 126-1 КК.

Натомість систематичність як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя) (постанова від 14.06.2022 у справі № 585/3184/20 провадження № 51-5266км21).

18. Верховний Суд вказав, що домашнє насильство майже ніколи не становить собою окремий епізод, а зазвичай охоплює кумулятивне та взаємопов`язане фізичне, психологічне, сексуальне, емоційне, вербальне та фінансове насильство щодо близького члена сім`ї чи партнера, наслідки якого виходять за межі обставин окремого епізоду. Повторення послідовних епізодів насильства в особистих стосунках становить собою особливий контекст і динаміку домашнього насильства. Воно становить собою триваюче правопорушення, що характеризується продовжуваним зразком поведінки, в якому кожен окремий інцидент є цеглиною більш загального зразку поведінки(постанова від 28.02.2023 у справі №725/4683/20 провадження № 51-6067км21).

19. Відповідно до частини першої ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

20. За змістом з приписів частини першої ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

21. Згідно з приписами частини першої ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

22. Отже, Суд, проаналізувавши показання обвинуваченого (пункт 10), дослідивши обставини, що викладені в обвинувальному акті, оцінивши докази відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, Суд дійшов висновку, що обставини обвинувачення, що наведені в обвинувальному акті стороною обвинувачення (пункт 1), підтверджуються обвинуваченим в повному обсязі, а, відтак в діях обвинуваченого наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, оскільки, на думку Суду, має місце система діянь (адміністративних правопорушень), які були спрямовані на спричинення психологічних страждань потерпілої.

Відповідно, Суд дійшов висновку, що:

кваліфікація інкримінованого обвинуваченому діяння відповідає встановленим обставинам кримінального правопорушення, а саме показаннями обвинуваченого підтверджується, що він систематично вчиняв насильство психологічного характеру відносно своєї матері;

винуватість обвинуваченого у скоєному кримінальному правопорушенні доведена у повному обсязі;

стороною обвинувачення дотримано стандарт доказування «поза розумним сумнівом».

ІV. Призначення покарання

23. Санкцією ст. 126-1 КК передбачено покарання у виді:

громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин;

пробаційного нагляду на строк до п`яти років;

обмеження волі на той самий строк;

позбавлення волі на строк до двох років.

24. Під час судового розгляду обвинувачений вину визнав і щиро покаявся, а тому Суд вважає, відповідно до пункту 1 частин першої ст. 66 КК України, цю обставину такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

25. Відповідно до обвинувального акта обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

26. Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також бере до уваги, та враховує:

- ступень тяжкості правопорушення - згідно із статтею 12 КК інкриміноване діяння відноситься до нетяжкого злочину;

- особу обвинуваченого його вік; матеріальний стан не працевлаштований; здійснює догляд за матір`ю; також те, що він не перебуває на диспансерному обліку у нарколога та психіатра; раніше не судимий.

27. Також Суд бере до уваги загальну мету покарання, як заходу примусу, що застосовується від імені держави, яка полягає в тому, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ст. 50 КК). Оптимальним орієнтиром ефективності застосування покарання є визначення його в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

28. Суд вважає, що кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання чи інша міра кримінально-правового впливу, застосована до особи правопорушника, повинні відповідати тяжкості злочину, доведеним обставинам вчинення злочину і особливостям особистості правопорушника.

29. Суд вважає, що підстави для застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання відсутні.

30. У зв`язку із викладеним, Суд дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік..

31. Суд, керуючись ст. 65 КК України вважає, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та запобіганню скоєнню ним нових злочинів.

32. Підстав для обрання більш м`яких або тяжких покарань до обвинуваченого за вчинене кримінальне правопорушення Суд не знаходить.

V. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку

33. Цивільний позов по справі не заявлявся.

34. Рішення про речові докази необхідно прийняти відповідно до статті 100 КПК.

35. Процесуальні витрати по справі за проведення експертизи покладаються на обвинуваченого відповідно до статті 124 КПК.

36. Рішення щодо скасування арешту майна необхідно прийняти відповідно до ст. 174 КПК України.

37. Запобіжний захід обвинуваченому на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його застосування Суд не вбачає.

З цих підстав,

керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376, 392-395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України, а саме в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо своєї матері ОСОБА_5 , що призвело до психологічних страждань та погіршення якості її життя.

2. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

3. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини другої та п. 4 частини третьої статті 59-1 Кримінального кодексу України зобов`язати ОСОБА_4 :

3.1. періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

3.2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3.3. не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

3.4. виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

4. Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників у порядку, передбаченому п. 5 частини першої ст. 91-1 КК України, строком на 3 (три) місяці.

5. Відповідно до частини першої ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України строк покарання у виді пробаційного нагляду обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

6. Відповідно до частини другої ст. 49-1 Кримінально-виконавчого кодексу України строк виконання вироку встановити не пізніше десяти днів з дня набрання ним законної сили.

7. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати в сумі 11 359,20 грн (одинадцять тисяч триста п`ятдесят дев`ять гривень 20 коп.) за проведення судової психологічної експертизи №СЕ-19/115-24/15274-ПС від 04.09.2024 року.

8. Запобіжний захід стосовно обвинуваченого до набрання вироком законної сили не застосовувати.

9. Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальнім кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

10. З урахуванням особливостей, передбачених частиною другою ст. 394 КПК України, прокурор, обвинувачений, захисник, потерпіла мають право на апеляційне оскарження цього вироку шляхом подання апеляційних скарг до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

11. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

12. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СуддяОСОБА_1