Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/827/24 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.11.2024.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке 29.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000415 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та накладено арешт на майно, вилучене 08.11.2024 в ході обшуку, що проводився за адресою: м. Мукачево, вул. Паркова, біля буд, 35 Б, а саме транспортний засіб марки «AUDI», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ., власником якого є ОСОБА_6 та який перебуває у користуванні ОСОБА_7 , шляхом заборони користування і розпорядження.

В обґрунтування клопотання прокурор вказав на те, що СУ ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 29.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000415 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 при невстановлених досудовим розслідуванням часу та обставинах, діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність, караність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, достовірно знаючи про рівень матеріального становища ОСОБА_9 , заздалегідь придумавши єдиний спільний план дій, вступили як безпосередні виконавці у попередню злочинну змову між собою, з метою незаконного збагачення, в період з кінця серпня 2024 року до 01.11.2024 вимагали, тобто погрожуючи застосуванням фізичного насильства, а також шляхом безпосереднього насильства, яке виразилось у нанесенні ударів в область обличчя, а також погрозах заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, не одноразово пред`являли незаконні вимоги ОСОБА_9 про передачу 7000 (сім тисяч) доларів США, за наступних обставин.

В період з 18.08.2024 по 21.08.2024, точної дати та часу досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_8 , на автомобілі марки «AUDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , приїхали до будинку

-2-

за адресою: м. Мукачево, вул. Канальна, 28, де на той час перебував ОСОБА_9 та почали бити руками по склу належного ОСОБА_9 автомобіля, що був припаркований біля вказаного будинку та кликати останнього на розмову. Підійшовши до них та запитавши в чому справа, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомили ОСОБА_9 , що він познайомив особу на ім`я ОСОБА_10 з особою на ім`я ОСОБА_11 , де в останніх виникли фінансові відносини між собою, однак в подальшому чоловік на ім`я ОСОБА_11 перестав виходити на зв`язок, не виконавши свої зобов`язання, а відтак останні пред`явили потерпілому ОСОБА_9 майнову вимогу про передачу їм 7000 (сім тисяч) доларів США, при цьому не уточнюючи причину передачі вказаної суми коштів та висловлюючи словесні погрози застосування насильства до потерпілого.

24.10.2024 близько 13 год 40 хв ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, приїхали на автомобілі марки «Volkswagen» моделі «Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 до будинку потерпілого ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , перед цим попередньо телефонувавши останньому на його мобільний телефон з номера НОМЕР_3 , де під час того як потерпілий ОСОБА_9 підходив до вищевказаного автомобіля, з якого вийшов ОСОБА_7 та одразу наніс ОСОБА_9 один удар долонею правої руки по обличчю останнього зліва. В цей час, ОСОБА_8 вийшовши із даного автомобіля, також наніс удар долонею правої руки по обличчю потерпілого зліва, чим згідно висновку експерта спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та тілесне ушкодження у виді забійної рани на слизовій оболонці верхньої губи зліва, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, а також як наслідок завдали ОСОБА_9 фізичного болю та викликали такими діями у потерпілого страх та реальні побоювання за власне життя та здоров`я.

Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , погрожуючи застосуванням фізичного насильства щодо потерпілого та членів його сім`ї, повторно пред`явили до ОСОБА_9 протиправну вимогу про передачу їм грошових коштів у сумі 7000 (сім тисяч) доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 24.10.2024 складало 288917 (двісті вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн 30 коп. та встановили для ОСОБА_9 строк у два дні для передачі їм вказаної суми грошових коштів.

08.11.2024 ОСОБА_7 затримано у порядку ч. 6 ст. 615 КПК України та того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Під час проведення санкціонованого обшуку 08.11.2024 було вилучено транспортний засіб марки «AUDI», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_6 та яка згідно актового запису про шлюб № 213 від 06.06.2009 являється дружиною ОСОБА_7 .

Постаново старшого слідчого відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області від 09.11.2024, вищевказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Клопотання прокурора мотивовано тим, що вказане у ньому майно (транспортний засіб) є речовим доказом у кримінальному провадженні, тому на таке слід накласти арешт. Також ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких та за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, а

-3-

тому з метою забезпечення можливої конфіскації майна, що зумовлює накладення арешту в тому числі на об`єкт спільної сумісної власності набуті під час шлюбу з громадянкою ОСОБА_6 , потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, а також те, що у разі задоволення вказаного клопотання може бути виконане завдання арешту, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто запобігання можливості його приховування, псування, знищення, перетворення та відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів, задля захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що зазначене у клопотанні майно визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, та з урахуванням можливості використання вилученого майна як доказів у кримінальному провадження, з метою збереження речового доказу, а також для досягнення повноти та всебічності у даному кримінальному провадження та забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, прийшов до висновку про наявність достатність підстав для накладення арешту на це майно, яке відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 порушує питання про скасування ухвали слідчого судді від 26.11.2024. Вважає, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на автомобіль марки «AUDI», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , фактичним власником якого є ОСОБА_6 , є незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. Зазначає, що на утриманні ОСОБА_6 перебуває неповнолітня дитина та престарілі батьки чоловіка підозрюваного у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 , за якими вона веде постійний догляд і застосування такого виду обтяження як заборона його користування, зумовить неможливість використання транспортного засобу власницею ОСОБА_6 для вирішення побутових потреб родини.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна та його представника, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Також приймається до уваги заява адвоката ОСОБА_5 про можливість розгляду апеляційної скарги без її та власника майна ОСОБА_6 , участі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

-4-

Згідно до вимог ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 26.11.2024 відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

За вимогами п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, за вчинення якого, у разі визнання особи винуватою, суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Крім того, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з положеннями ст. 132, 173 КПК України також повинен врахувати правову підставу для арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Колегією суддів встановлено, що під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя у повному обсязі належним чином дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону.

-5-

З наданих суду матеріалів судового провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею при розгляді клопотання належним чином перевірялись, при цьому у судовому засіданні заслухані доводи сторони обвинувачення, заперечення сторони захисту, досліджені письмові матеріали клопотання слідчого та з`ясовані всі необхідні обставини, які повинні бути встановлені та враховані для прийняття законного та справедливого рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, СУ ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 29.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000415 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

В рамках даного кримінального провадження 08.11.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Під час проведення санкціонованого обшуку 08.11.2024 було вилучено транспортний засіб марки «AUDI», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_6 та яка згідно актового запису про шлюб № 213 від 06.06.2009 являється дружиною ОСОБА_7 .

Постаново старшого слідчого відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області від 09.11.2024, вищевказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

26.11.2024 ухвалою слідчого судді клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на майно, вилучене 08.11.2024 в ході обшуку, що проводився за адресою: АДРЕСА_2 , а саме транспортний засіб марки «AUDI», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 та який перебуває у користуванні ОСОБА_7 , шляхом заборони користування і розпорядження.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя дійшов правильних висновків про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за викладених у клопотанні обставин та, що у разі доведення винуватості підозрюваного його майно за вироком суду може бути конфісковано.

При цьому колегією суддів враховується і те, що статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України).

З огляду на вказані положення закону слід дійти висновку, що існування режиму спільної сумісної власності щодо майна, набутого під час шлюбу презюмується. Тягар доказування протилежного покладається на того, хто спростовує цю презумпцію.

При цьому режим спільної сумісної власності, на відміну від режиму спільної часткової власності, не передбачає виділ часток кожного власника в натурі, що унеможливлює ідентифікацію конкретних часток підозрюваного та його дружини у

-6-

спільному майні, а також розмір таких часток, які можуть бути не однаковими, через що обтяження майна підозрюваного в цілому є єдиним можливим та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження з метою можливої конфіскації майна у випадку призначення такого виду покарання.

Транспортний засіб є специфічним об`єктом цивільних прав. Власник транспортного засобу має право використовувати його на свій розсуд відповідно до його цільового призначення.

Транспортний засіб як об`єкт цивільних прав ідентифікується, зокрема, через певні реєстри, а також включення до них певної інформації.

Апеляційний суд переконаний, що незастосування певних обмежень може призвести до вжиття підозрюваним заходів до його відчуження чи перереєстрації, з метою уникнення його арешту та подальшої можливої конфіскації. Не застосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення конфіскації, а тому арешт майна на даному етапі є законним і необхідним для забезпечення кримінального провадження.

Щодо розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідків арешту майна для підозрюваного, колегія звертає увагу на правову підставу накладення арешту на майно, встановлену ухвалою слідчого судді, - з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (частина 1 статті 59 КК України). Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у вигляді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Враховуючи обґрунтовану підозру вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи унеможливить виконання вироку в частині конфіскації майна, арешт належного підозрюваному ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності майна на даному етапі є законним і необхідним для забезпечення кримінального провадження.

Разом з тим, згідно вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя також повинен врахувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності.

-7-

Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства»). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Стаття 1 Протоколу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забороняє будь-яке невиправдане втручання у право власності державних органів.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, застосований слідчим суддею спосіб накладення арешту на майно - транспортний засіб марки «AUDI», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_6 та перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_7 ,шляхом заборони користування ним, не виправдовує в цьому випадку ступінь втручання у право власності особи та порушуватиме баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, а тому вважає за можливе застосувати менш обтяжливий спосіб арешту майна із забороною розпорядженням цим майном.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід частково задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на вилучене 08.11.2024 під час проведення огляду обшуку майно, а саме: транспортний засіб марки «AUDI», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_6 та перебуває у користуванні ОСОБА_7 , шляхом заборони ним розпоряджатися.

На думку колегії суддів, такого виду обтяження буде достатньо для сприяння завданням арешту майна у кримінальному провадженні та відповідатиме вимогам охорони фундаментальних прав інших осіб. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, стороною захисту не надано та колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. 220,317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.11.2024 скасувати.

Клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000415 від 29.08.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, задовольнити частково.

-8-

Накласти арешт на майно, вилучене 08.11.2024 у ході санкціонованого обшуку, що проводився за адресою: м. Мукачево, вул. Паркова, біля буд, 35 Б, а саме: транспортний засіб марки «AUDI», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 та який перебуває у користуванні ОСОБА_7 , шляхом заборони ним розпоряджатися.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді