ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/569/25 Справа № 242/1873/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.11.2024 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.11.2024 рокуобвинуваченому ОСОБА_8 ,, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 16 січня 2025 року включно.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків переховування, незаконного впливу на потерпілого, свідка та інших учасників цього кримінального провадження, вчинення іншого злочину чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, які на теперішній час не зменшились.

Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник ОСОБА_7 та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, застосувати до ОСОБА_8 запобіжних захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування свої вимог зазначив, що судом не в повному обсязі досліджено підстави для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Звертає увагу, що прокурором в клопотанні не доведено жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України .

Звертає увагу, що судом не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам.

Наголошує, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, його вина не доведена, останній тривалий час знаходиться під вартою, тому вважає утримання ОСОБА_8 під вартою незаконним. На його думку запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде гарантувати належне виконання ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків та зможе повною мірою запобігти ризику його переховування.

Зазначає, що брат ОСОБА_8 ОСОБА_9 не заперечує, що у разі обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту , останній мешкатиме за адресою: АДРЕСА_1 в квартирі, яку він винаймає.

Позиції сторін в суді :

В судовому засідання захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ній.

Прокурор в судовому засіданні просив ухвалу суду 1-ї інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовільнити з підстав зазначених в ній.

Висновки суду:

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши

матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває об`єднане кримінальне провадження внесене до ЄДРСР № 0001259 від 27.07.2023 року, №0000860 від 16.10.2023 р., № 0000947 від 11.11.2023 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.4 ст. 187, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_10 , за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.2 ст.289 КК України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.11.2024 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 16.01.2025 року включно.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.4 ст. 187, ч.3 ст.289 КК України,які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами за які передбачено покарання від 8 до 15 років та від 8 до 12 років позбавлення волі.

Суд 1-ї інстанції задовольнив клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та встановив, що обраний відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується. Врахував, що встановленні при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ризики не зменшились, продовжують існувати, та у судовому засіданні прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 на даний час, як і на час обрання запобіжного заходу, обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами за які передбачено покарання від 8 до 15 років та від 8 до 12 років позбавлення волі відповідно, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, вірогідність незаконного впливу на свідків з метою примушування їх до зміни своїх показань. ОСОБА_8 не одружений, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утримані не має, до затримання офіційно не працював, раніше судимий, судимість за які в установленому законом порядку не знята та не погашена, що у своїй сукупності свідчить про відсутність у остатнього міцних соціальних зв`язків за місцем її проживання,може переховуватись від суду, вчиняти тиск на свідків та продовжувати вчиняти правопорушення в якому обвинувачується тобто ризики передбачені ст.177 КПК України, наявні та не перестали існувати.

Отже, ураховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що на даній стадії кримінального провадження є підтвердженою неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає обвинувачений.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_8 під вартою, суду не надано.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 суд 1-ї інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його із під варти.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні прокурора з їх обґрунтуванням, а судом першої інстанції досліджено та надано оцінку заявленим прокурором ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченим та захисником під час апеляційного розгляду не наведено.

На думку колегії суддів, враховуючи схильність ОСОБА_11 , до вчинення протиправних діянь ризик вчинити інше кримінальне правопорушення є підтверджений, а загроза від ймовірного покарання за тяжкий злочин вказує на наявність ризику переховуватись від суду.

Отже, суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що враховуючи дані про особу обвинуваченого, той факт, що він раніше судимий, на шлях виправлення не став та знов вчинив кримінальне правопорушення, отже у останнього відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

Посилання на попередню судимість ОСОБА_8 само по собі не є підтвердженням заявленого ризику, але вказує на схильність ОСОБА_8 до вчинення протиправних діянь, що вказує на вірогідність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи про необґрунтованість заявлених ризиків є хибними.

Тому,суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції що на даний час не відпали, а навпаки, є дійсними та триваючими ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тому обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, таких як домашній арешт, не зможе запобігти вищевказаним ризикам з вищенаведених причин і не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 .

Щодо доводів апеляційної скарги про тривале перебування ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно матеріалів кримінального провадження до ОСОБА_8 застосовано запобіжний у виді тримання під вартою 13 листопада 2023 року.

Вказанекримінальне провадження перебувало в провадженні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. У зв`язку зі зміною територіальної підсудностісудових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 29.08.2024 року, шляхом передачі її до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області вказане кримінальне провадження розпочато слуханням у Заводському районному суді м. Дніпродзержинська зі стадії підготовчого судового засідання. Згідно інформаційної довідки, кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 призначено до розгляду у строки, передбачені КПК України.

З урахуванням вищенаведеного, тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою колегія суддів вважає виправданою.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_8 , під вартою, суду не надано.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його із під варти.

Інші доводи не вказують на даному етапі про можливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з урахуванням особи обвинуваченого та характеру інкримінованого кримінального правопорушення.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінальнихправопорушень передбаченого ч. 4 ст.187, ч.3 ст. 289 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді