Провадження № 1-в/127/1098/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 про заміну засудженому ОСОБА_4 невідбутої частини покарання більш м`яким, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 про заміну засудженому ОСОБА_4 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеження волі. Клопотання мотивоване тим, що засуджений відбуває покарання у ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)», характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи заохочувався 14 разів. Відбув 1/2 строку покарання. Бере активну участь у програмах/заходах, не допускає порушень, має бажання змінити своє життя та підтверджує це активними вчинками. Не працював, але залучається до робіт з благоустрою установи. Крім цього, засуджений бере активну участь у програмах диференційованого виховного впливу, інших наявних в установі програмах та заходах соціально-виховного характеру, залучений до програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». Має позитивні плани на майбутнє, активно їх впроваджує у своєму житті, має позитивні результати реалізації планів. На профілактичних обліках не перебуває.

В судовому засіданні захисник засудженого клопотання підтримала, просила задовольнити. При цьому зазначила, що раніше до засудженого ОСОБА_4 не застосовувались ст. 81, 82 КК України. Крім того вказала, що на момент розгляду клопотання засуджений вже 15 разів заохочувався адміністрацією установи.

Засуджений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника та просив його задоволити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував щодо клопотання, вважав, що підстав для його задоволення відсутні, оскільки засуджений не довів, що став на шлях виправлення. Вказав, що ОСОБА_4 засуджений за вчинення тяжкого злочину, вже двічі притягувався за вчинення розбою, кожного разу потерпілими у справі були жінки. Також вказав, що ОСОБА_4 відбуває покарання у ДУ «ВВК (№86)» з 2020 року, разом з тим, лише в листопаді 2024 року працевлаштувався. Сукупність вказаного свідчить, що на даний час не має достатніх даних які б свідчили б, що засуджений ОСОБА_4 став на шлях виправлення.

Представник ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» заперечив щодо задоволення клопотання, вказав, що засуджений ОСОБА_4 не став на шлях виправлення.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особову справу засудженого ОСОБА_4 дійшов висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Початок строку відбування покарання 29.08.2019 року.

Таким чином, на момент звернення із клопотанням ОСОБА_4 відбув, визначений ст. 82 КК України, строк покарання та за вказаним критерієм є суб`єктом застосування ст. 82 КК України.

Згідно ч. 1, 3 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Таким чином, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована за наявності двох умов: відбуття засудженим ОСОБА_4 не менше 1/2 строку покарання та доведення засудженим того, що він встав на шлях виправлення.

Відповідно до клопотання, сторона захисту просить замінити засудженому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до приписів КВК України, покарання у виді обмеження волі - це покарання, що полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Суд враховує, що ч. 4 ст. 59 КВК України визначено одну з обов`язкових складових відбування покарання у виді обмеження волі.

Так, ч. 4 ст. 59 КВК України визначено обов`язок особи, що відбуває покарання у виді обмеження волі сумлінно працювати у місці, визначеному адміністрацією виправного центру.

Стаття 60 КВК України визначає, що засуджені до обмеження волі залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, як правило, на виробництві виправних центрів, а також на договірній основі на підприємствах, в установах чи організаціях усіх форм власності за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою.

Вказані приписи Кримінально-виконавчого кодексу переконують суд у тому, що при заміні покарання суд має ретельно пересвідчитись у ставленні засудженого до праці під час відбування покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень по особовій справі засудженого ОСОБА_4 , останній з 2021 року заохочувався адміністрацією установи 15 разів за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

Разом з тим, вказані заохочення не розкривають його сумлінного ставлення до праці, яка є однією з обов`язкових складових для відбування покарання у виді обмеження волі, так як з матеріалів особової справи та довідки про нарахування та утримання з заробітної плати засудженого, судом встановлено, що ОСОБА_4 працевлаштований лише виключно з листопада 2024 року.

Дані про те, що засуджений працевлаштований лише з листопада 2024 року, а відбуває покарання у ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» з 13.04.2020 року, тобто дані про те, що ОСОБА_4 працевлаштувався лише після 4 років відбування покарання, що однозначно не може свідчити про сумлінне ставлення засудженого до праці.

Таким чином, засуджений ОСОБА_4 , який відбуває з 13.04.2020 року, а працевлаштований лише з листопада 2024 року, просить замінити йому покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі, яке передбачає обов`язкову сумлінну працю. Разом з тим, жоден доказ у особовій справі засудженого не свідчить про те, що він має намір сумлінно працювати під час відбування покарання, як визначено ч. 4 ст. 59 КВК України, що свідчить про недоцільність заміни покарання.

Крім того, з характеристики на засудженого від 17.12.2024 року вбачається, що ОСОБА_4 стверджує, що має бажання брати участь у програмах/заходах, але за поведінкою особи чи з інших джерел інформації зрозуміло, що це не відповідає дійсності, або, відвідуючи заходи, засуджений не бере активної участі в діяльності групи, відвідує несистемно. Усвідомлює, що саме потребує змін, але при цьому нічого не робить. Залучений до програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», однак активної участі не приймає. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, але потребує контролю за їх виконанням. Бажає змінити своє життя, але за поведінкою особи чи з інших джерел інформації зрозуміло, що це не відповідає дійсності.

Таким чином, суд вважає, що матеріали клопотання, додані до нього докази не дають підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення, оскільки засуджений під час відбування активної часті у програмі диференційованого виховного впливу не приймає, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, але потребує контролю за їх виконанням, бажає змінити своє життя, що це не відповідає дійсності, що свідчить про несумлінну поведінку засудженого під час відбування покарання та ставить під сумнів успішність процесу виправлення, незважаючи на відсутність у нього дисциплінарних стягнень.

Враховуючи сукупність вищевикладеного та виходячи з того, що питання про можливість заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі є правом, а не обов`язком суду, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 82 КК України, ст. 537, ст. 539 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про заміну засудженому ОСОБА_4 невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою протягом того ж строку з дня отримання копії ухвали.

Суддя: