ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, - ОСОБА_7 ,

захисника особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, - адвоката ОСОБА_8 ,

законного представника особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, - ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2024 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Криничне, Маневицького району, Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою суду клопотання дізнавача СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_12 , яке погоджене прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_13 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 задоволено.

Визнано, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 296 КК України та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Згідно з ухвалою суду, ОСОБА_7 , 03 червня 2024 року, близько 09 години 10 хвилин, перебуваючи на прилеглій території поблизу зупинки громадського транспорту «Школа №24» розташованої за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Станіславського, будинок №52, не усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій та не керуючи ними, вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 296 КК України - хуліганство, а саме: перебуваючи у громадському місці, вчинив дії, що супроводжувалися особливою зухвалістю та які виразились у нанесені потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одного удару долонею правої руки в ділянку голови з права. Після чого, ОСОБА_7 продовжуючи свої дії, наніс останньому один удар кулаком лівої руки в ділянку носа, від чого ОСОБА_10 впав спиною на землю.

Внаслідок суспільно небезпечних дій вчинених ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 завдано тілесні ушкодження у вигляді синців навколо обох очей, в лобній ділянці голови, внутрішньо-шкіряного крововиливу в ділянці правої щоки, садна на задній поверхні ліктьового суглобу, які відповідно до висновку судово-медичного експерта за № 375 від 06 червня 2024 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та перелому кісток носу, який відповідно до висновку судово-медичного експерта за № 375 від 06 червня 2024 року за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Крім того, 03 червня 2024 року, близько 11 години 25 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи на прилеглій території поблизу магазину «Експрес Там-Там» розташованого за адресою: Волинська область, місто Луцьк, проспект Відродження, будинок №14А, не усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій та не керуючи ними, під час конфлікту, який раптово виник із потерпілим ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наніс останньому один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока, чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 тілесне ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока з переходом на скронево-величну ділянку голови, яке відповідно до висновку судово-медичного експерта за № 372 від 05 червня 2024 року за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Не погоджуючись із оскарженою ухвалою суду в частині відмови потерпілому ОСОБА_10 у задоволенні заявлених позовних вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій вважає її необґрунтованою, невідповідною матеріалам кримінального провадження та вимогам закону, а також прийнятою із значним порушенням процесуальних норм, а тому просить її в частині відмови у задоволенні цивільного позову скасувати, та ухвалити нову, якою задовольнити заявлені потерпілим ОСОБА_10 позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди в сумі 35 801 грн. 79 коп., витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. з ОСОБА_7 та його матері ОСОБА_9 у відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1186 ЦК України.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що у своїх доводах потерпіла сторона не просила про стягнення матеріальної та моральної шкоди із законного представника ОСОБА_9 , а з врахуванням ч.ч.1,2 ст. 1186 ЦК України та матеріалів кримінального провадження просили суд постановити рішення про відшкодування заявленої матеріальної та моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 з ОСОБА_7 та його матері ОСОБА_9 , а не із законного представника ОСОБА_9 .

Зазначає, що в судовому засіданні заявлені позовні вимоги було визнано частково, а саме: визнано матеріальну шкоду в сумі 35 801 грн. 79 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн., а стосовно заявленої моральної шкоди в сумі 100 000 грн., то поклалися на думку суду.

Вказує, що в письмових доводах потерпіла сторона зазначала про те, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1186 ЦК України якщо фізична особа, яка завдала шкоди, сама довела себе до стану, в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в результаті вживання нею спиртних напоїв, наркотичних засобів, токсичних речовин тощо, шкода, завдана нею, відшкодовується на загальних підставах.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 протягом трьох років шість разів перебував на стаціонарному лікуванні у «ВОПЛ м. Луцька», але лікування було короткочасним, виписувався додому в супроводі матері по заяві під її відповідальність.

Вживання алкоголю та медичного канабісу ОСОБА_7 не заперечував, Небажання пройти курс стаціонарного лікування призвело до того, що він сам довів себе до стану, в якому не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Більше того зазначає, що мати ОСОБА_7 ОСОБА_9 , яка проживає разом із своїм сином, достеменно знала про психічний розлад свого сина, однак не вжила заходів щодо запобігання шкоді, а навпаки, через декілька днів після проходження ним стаціонарного лікування, забирала його під свою відповідальність.

Разом з тим, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 показав, що у підекспертного ОСОБА_7 не вперше відбувається загострення гострого поліморфного психотичного стану, численні госпіталізації були короткочасними і тому якісь лікування в стаціонарі були недостатніми.

З урахуванням вищевикладених обставин справи потерпіла сторона і просила суд постановити рішення про відшкодування заявленої матеріальної та моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 з ОСОБА_7 та його матері ОСОБА_9 .

Разом з тим, на адресу Волинського апеляційного суду від законного представника особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, - ОСОБА_9 надійшли заперечення на апеляційну скаргу в яких остання просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.10.2024 року, оскільки її вимоги прямо суперечать нормам матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали і доводи апеляційної скарги, думку потерпілого ОСОБА_10 та його представника адвоката ОСОБА_11 , які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, - ОСОБА_7 , захисника особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, - адвоката ОСОБА_8 та законного представника особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, - ОСОБА_9 , які кожен зокрема заперечили проти апеляційних вимог та просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_7 дотримано у повному обсязі.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 296 КК України, в стані неосудності відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Водночас, переглядаючи доводи представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 в межах поданої ним апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що вирішується у порядку ст. 129 КПК України.

Тобто, з аналізу вказаної норми закону слідує, що відповідальність за шкоду, завдану діянням неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, несе визначена законом фізична чи юридична особа.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1186 ЦК України, шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується.

За висновком судово-психіатричного експерта № 190 від 26.06.2024 року, ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованих йому протиправних дій, як і на даний час страждає на гострий поліморфний психотичний розлад, через який не був і не є здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відповідно до ч.1 ст. 62 КПК України, цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

У даному кримінальному провадженні встановлено, що цивільний позов пред`явлено саме до ОСОБА_7 , якого визнано неосудним у зв`язку з психічним захворюванням, внаслідок якого останній не усвідомлював своїх дій і не міг керувати ними, а, відтак, не несе відповідальності за спричинену ним шкоду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , щодо якого застосовані примусові заходи медичного характеру у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 296 КК України, у стані неосудності задоволенню не підлягає за відсутності правових підстав для стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б слугували підставою для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді