ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/331/24 Номер провадження 11-кп/814/756/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 листопада 2023 року за №0001380, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 03 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 23 січня 2024 року до дня набрання вироком законної сили.

Залишено ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо арештів майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено в заподіянні ним ОСОБА_9 умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть останнього, за таких обставин.

16 листопада 2023 року приблизно о 03 годині 45 хвилин ОСОБА_9 прийшов до житлового будинку, належного ОСОБА_8 , по АДРЕСА_1 , де ногами став на підвіконник спальної кімнати та, відчинивши кватирку, тримаючись руками за решітку, просунув голову у вікно й запропонував ОСОБА_8 вживати спиртні напої. З цього приводу між ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_9 виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 , діючи умисно, взявши молоток, наніс ОСОБА_9 4 удари в ділянку лобної частини голови, 2 удари по кисті лівої руки та 2 удари по кисті правої руки, після чого ОСОБА_9 , висунувши голову з вікна, впав не землю.

Своїми умисними діями шляхом нанесення ОСОБА_9 ударів молотком по голові й руках ОСОБА_8 заподіяв йому: тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів у м`які тканини голови тім`яної та лобно-тім`яної ділянок зліва, м`яку мозкову оболонку лобно-тім`яної ділянки головного мозку; вдавлених переломів кісток склепіння черепа; ран, що розташовані: в лобно-тім`яній ділянці зліва, тім`яній ділянці зліва; легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді ран, розташованих на третьому та четвертому пальцях лівої кисті; легкі тілесні ушкодження у вигляді: саден, розташованих: у лобній ділянці зліва та середній частині; на передньо-внутрішній поверхні верхньо-середньої третини правого передпліччя і передній поверхні нижньої третини правого передпліччя; синців, розташованих на тильній поверхні першого пальця правої кисті.

Унаслідок спричиненої ОСОБА_9 тупої травми голови, яка призвела до виникнення крововиливів у м`які тканини голови, м`яку мозкову оболонку, перелому кісток черепа, що ускладнилось набряком речовини головного мозку, настала смерть ОСОБА_9 .

В апеляційних скаргах:

захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 03 липня 2024 року та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено винуватість ОСОБА_8 у нанесенні саме тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , що спричинили смерть; виходячи з доказів у справі, обвинувачений не мав умислу на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень голови, оскільки не цілився в голову, не бажав настання смерті ОСОБА_9 і не вважав, що наніс йому удари молотком у голову; ОСОБА_9 після конфлікту з ОСОБА_8 у останні дні життя, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, міг отримати тілесні ушкодження голови при падінні, перенесенні важких частин шафи, впиранні головою у вхідні двері будинку;

обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 03 липня 2024 року та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника про підтримку доводів апеляційних скарг і необхідність призначення ОСОБА_8 покарання із урахуванням ст.69 КК України, позицію обвинуваченого, який також просив пом`якшити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, водночас підтвердив те, що він 16 листопада 2023 року бив молотком по пальцях ОСОБА_9 та напевно вдаряв його і в голову, оскільки було темно й це могло мати місце, заперечення прокурора проти апеляційних скарг, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апелянтів та дійшла висновку про таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатнімотиви та підстави його ухвалення.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України заподіяння ОСОБА_9 умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть ОСОБА_9 , є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Факт того, що 16 листопада 2023 року приблизно о 03 годині 45 хвилин ОСОБА_9 прийшов до житлового будинку, належного ОСОБА_8 , по АДРЕСА_1 , де зовні будинку став на підвіконник спальної кімнати, та, відчинивши кватирку, тримаючись руками за решітку, просунув голову у вікно, запропонував ОСОБА_8 вживати спиртні напої, в ході чого між обвинуваченим і ОСОБА_9 виникла сварка та під час неї ОСОБА_8 наніс молотком ОСОБА_9 4 удари в ділянку кистей рук, а також те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 настала смерть ОСОБА_9 , у апеляційній скарзі сторони захисту не оспорюється та підтверджується сукупністю доказів у матеріалах кримінального провадження, в тому числі показаннями самого обвинуваченого.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність стороною обвинувачення заподіяння ОСОБА_8 саме тяжких тілесних ушкоджень голови ОСОБА_9 , що спричинили смерть останнього, позбавлені підстав.

Диспозицією ч.2 ст.121 КК України передбачено кримінальну відповідальність за нанесення особі умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило її смерть. Із об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечним протиправним діянням та суспільно небезпечними наслідками, що настали для особи у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. Тяжкі тілесні ушкодження і смерть особи перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.

Необхідний причинний зв`язок відображає закономірності розвитку об`єктивного світу, де причина сама в собі містить реальну можливість настання відповідного наслідку. За таких обставин, суб`єкт здатен передбачати розвиток природного перебігу подій як закономірних явищ. Учиняючи ті або інші дії, що із закономірністю тягнуть за собою настання певних наслідків, особа здатна їх передбачити як невідворотний чи можливий результат своїх дій, і саме тому необхідний причинний зв`язок має кримінально-правове значення, а суспільно небезпечні наслідки, заподіяні діянням особи, ставляться їй у провину.

Суб`єктивна ж сторона аналізованого складу кримінального правопорушення характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження та необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті особи (похідні наслідки). При цьому, винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Частина 2 ст.121 КК України підлягає застосовуванню і в тому разі, коли смертельний наслідок, який перебував у причинному зв`язку з умисним тілесним ушкодженням, не настав відразу чи не був усунутий лікарським втручанням, хоча й міг бути ним усунений.

Якщо винний діяв із умислом на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, міг і повинен був передбачати можливість настання похідних наслідків у вигляді смерті особи, між його діями та наслідками встановлений необхідний причинний зв`язок, то тривалість часу, який минув із моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті особи, для кваліфікації вчиненого винним кримінального правопорушення за ч.2 ст.121 КК України значення не має.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, свідок ОСОБА_10 підтвердив те, що в листопаді 2023 року він надавав медичну допомогу ОСОБА_9 , який скаржився на головний біль, мав видимі травми голови округлої форми й підтверджував нанесення йому травм голови ОСОБА_8 .

Свідки ж ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили показання свідка ОСОБА_10 у тому, що ОСОБА_9 перед настанням його смерті скаржився на головний біль.

Наведені вище показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що від обвинуваченого йому стало відомо, що до нього ( ОСОБА_8 ) приходив ОСОБА_9 , якому він завдав удари молотком по голові й руках із висуванням версії про те, що останній намагався проникнути до будинку. У приміщенні кімнати будинку за місцем проживання ОСОБА_8 знаходилось руків`я від молотка зі слідами крові. На наступний день він ( ОСОБА_13 ) помітив наявність у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень голови та рук.

При цьому, як убачається з показань свідка ОСОБА_14 , в листопаді 2023 року до неї зателефонував ОСОБА_8 і повідомив, що він уночі наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 , оскільки останній намагався зайти до нього в будинок і наразі не бере слухавку. Обвинувачений переймався за стан здоров`я ОСОБА_9 , зокрема, зазначав: «чи я хоч його не вбив?».

У свою чергу, свідок ОСОБА_15 підтвердила показання свідка ОСОБА_14 в тому, що в ході телефонної розмови з ОСОБА_8 останній припускав смерть ОСОБА_9 від спричинених ним ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Окрім того, сам обвинувачений у суді першої інстанції не виключав і припускав нанесення ним молотком під час побиття ОСОБА_9 ударів у голову останньому, підтвердив, що була відчинена лише кватирка і ОСОБА_9 у момент конфлікту стояв на підвіконнику зовні будинку, вимагав алкогольні напої, тобто останній не проникав у приміщення кімнати будинку та не мав такої мети, а його ціллю було отримання алкоголю від обвинуваченого. Отже, ОСОБА_8 , побоюючись за наслідки вчинених ним протиправних дій висував свідкам непослідовну версію про те, що ОСОБА_9 намагався саме проникнути в його будинок, оскільки така версія спростовується судовими показаннями самого ОСОБА_8 і характером його інтенсивних протиправних дій щодо нанесення молотком із металевою частиною ОСОБА_9 численних ударів, у тому числі в голову, з яких прослідковується, що їх метою було саме заподіяти останньому тілесні ушкодження, розправитись над ним, а не захистити себе чи відвернути посягання, про що зазначено нижче. Окрім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 підтвердив те, що він 16 листопада 2023 року бив молотком по пальцях ОСОБА_9 і напевно вдаряв його також у голову.

Викладена вище сукупність показань свідків щодо заподіяння обвинуваченим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, зокрема, в ділянку голову, знаходить своє підтвердження і в даних висновку судово-медичної експертизи №213 від 07 лютого 2024 року, відповідно до якого в ОСОБА_9 після його смерті було виявлено тілесні ушкодження, зокрема, у вигляді: крововиливів у м`які тканини голови тім`яної та лобно-тім`яної ділянок зліва, м`яку мозкову оболонку лобно-тім`яної ділянки головного мозку; вдавлених переломів кісток склепіння черепа, ран, розташованих у лобно-тім`яній ділянці зліва та тім`яній ділянці зліва, що є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя в момент заподіяння, які спричинили смерть ОСОБА_9 ; ран, розташованих на третьому та четвертому пальцях лівої кисті, які віднесено до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; саден, розташованих: у лобній ділянці зліва та в середній частині; на передньо-внутрішній поверхні верхньо-середньої третини правого передпліччя і передній поверхні нижньої третини правого передпліччя; синців, розташованих на тильній поверхні першого пальця правої кисті, що є легкими тілесними ушкодженнями. Причиною смерті ОСОБА_9 була тупа травма голови, яка призвела до виникнення крововиливів у м`які тканини голови, м`яку мозкову оболонку, перелому кісток черепа, що ускладнилось набряком речовини головного мозку. Тяжкі тілесні ушкодження утворились від дії твердого тупого граничного предмета, характеристикам якого відповідає металева частина молотка, та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 , яка мала місце через 3-5 діб після отримання ним тілесних ушкоджень. Тілесних ушкоджень, характерних для утворення при падінні ОСОБА_9 із висоти власного зросту як із наданням прискорення, так і без нього, а також об`єктивних судово-медичних даних про те, що тілесні ушкодження були нанесені йому в різний проміжок часу, не виявлено. З урахуванням анатомічної локалізації тілесних ушкоджень у вигляді: ран, розташованих на тильній поверхні третього й четвертого пальців лівої кисті; саден на передньо-внутрішній і передній поверхнях правого передпліччя; синця, розташованого на тильній поверхні першого пальця правої кисті, їх утворення властиве при самообороні (т.1 а.п.251-254).

За змістом висновку судово-медичної експертизи №213-А від 09 лютого 2024 року встановлено спроможність утворення виявлених у ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень у вигляді: крововиливів у м`які тканини голови тім`яної та лобно-тім`яної ділянок зліва, м`яку мозкову оболонку лобно-тім`яної ділянки головного мозку; вдавлених переломів кісток склепіння черепа, ран, розташованих у лобно-тім`яній ділянці зліва та тім`яній ділянці зліва, від точок прикладання сили твердого тупого граничного предмета вилученого в ОСОБА_8 у ході обшуку за місцем його проживання молотка зі слідами крові (т.1 а.п.255).

При цьому, зазначені вище тяжкі тілесні ушкодження та садна в лобній ділянці були спричинені від чотирьох точок прикладання сили, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №213-Б від 12 березня 2024 року (т.1 а.п.280-281).

Експерт ОСОБА_16 у судовому засіданні місцевого суду підтвердив надані ним зазначені вище три висновки експертиз і те, що саме внаслідок перебування ОСОБА_9 у стані сильного алкогольного сп`яніння останній міг не відчувати фізичний біль і діяти протягом тривалого часу.

Таким чином, наведені вище показання свідків, експерта є логічними, послідовними, підтверджуються і взаємодоповнюються висновками експертиз, а також частково й показаннями самого обвинуваченого, через це об`єктивних підстав не довіряти вказаним доказам немає та місцевий суд обґрунтовано поклав їх до доказової бази при ухваленні вироку.

Із аналізу викладеної вище сукупності доказів установлено те, що ОСОБА_8 заподіяв молотком удари ОСОБА_9 як по кистях рук, так і в голову в результаті чотирьох точок прикладання сили (в голову), тобто чотирьох ударів, після чого ОСОБА_8 скаржився свідкам на заподіяння йому обвинуваченим ударів, зокрема, в голову та головний біль, а сам ОСОБА_8 висловлював занепокоєння, що в результаті завданих ним ОСОБА_9 тілесних ушкоджень останній міг померти. Так, тяжкі тілесні ушкодження голови були спричинені ОСОБА_9 саме в результаті дії твердого тупого граничного предмета, характеристикам якого відповідає молоток зі слідами крові, вилучений у ОСОБА_8 за місцем його проживання, ці тілесні ушкодження утворились в один проміжок часу й спричинили смерть ОСОБА_9 . При цьому, виходячи з локалізації, механізму та характеру заподіяння зафіксованих у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, саме внаслідок завданих обвинуваченим ударів у голову молотком йому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть. Тілесних же ушкоджень, характерних для утворення при падінні ОСОБА_9 із висоти власного зросту як із наданням прискорення, так і без нього, не встановлено, що підтверджується змістом висновків судово-медичних експертиз №213 від 07 лютого 2024 року, №213-А від 09 лютого 2024 року, №213-Б від 12 березня 2024 року (т.1 а.п.251-255, 280-281) та показаннями експерта в суді першої інстанції.

Тому наведені вище обставини виключають можливість отримання ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, у інший спосіб, аніж унаслідок його побиття обвинуваченим, і підтверджують те, що в результаті нанесених ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 настала смерть останнього, що спростовує твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_9 міг отримати тілесні ушкодження голови при падінні, перенесенні важких частин шафи, впиранні головою у вхідні двері будинку.

При цьому, обстановка й обставини злочину, динаміка їх розвитку, обране обвинуваченим знаряддя вчинення злочину (молоток із верхньою металевою частиною), спосіб, механізм, характер і локалізація заподіяння ним численних ударів ОСОБА_9 (зокрема, 4 ударів у голову, тобто життєво важливий орган, із великою силою для спричинення тупої травми голови, яка призвела до виникнення крововиливів у м`які тканини голови, м`яку мозкову оболонку, перелому кісток черепа, що ускладнилось набряком речовини головного мозку), наявність прямого причинного зв`язку між нанесеними ОСОБА_8 тілесними ушкодженнями та смертю ОСОБА_9 , безумовно підтверджують наявність у нього умислу на заподіяння ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, те, що він міг і повинен був передбачати можливість настання похідних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , що спростовує аргументи апеляційної скарги захисника. У зв`язку з цим, тривалість часу, який минув з моменту заподіяння тяжких тілесних ушкоджень до настання смерті ОСОБА_9 , для кваліфікації вчиненого ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України діння значення не має.

Та обставина, що ОСОБА_9 прийшов за місцем проживання обвинуваченого, з яким він був раніше знайомим, у нічний час доби, став зовні на підвіконник і пропонував вживати алкоголь не спростовують правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 як умисне заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть, оскільки вказана обставина не давала підстав і не свідчила про необхідність нанесення ОСОБА_9 молотком численних ударів у голову та кисті рук, не виправдовує таких протиправних дій обвинуваченого при тому, що спричинення ним ударів не було спонтанним, ОСОБА_9 будь-якого фізичного чи психологічного істотного впливу протиправного характеру на обвинуваченого не вчиняв, не намагався проникнути безпосередньо в його будинок, а вів розмову щодо алкоголю зовні будинку. Натомість, у поведінці ОСОБА_8 убачається саме бажання заподіяти ним тілесні ушкодження ОСОБА_9 у ході сварки, розправитись із ним.

Ураховуючи викладене вище, в діях обвинуваченого наявні всі елементи об`єктивної та суб`єктивної сторін кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Отже, на переконання колегії суддів, установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування й надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, надавши доказам оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Підстав для висновку про неналежність, недопустимість чи недостовірність наданих стороною обвинувачення доказів, на підставі яких судом першої інстанції зроблено висновок про винуватість ОСОБА_8 не встановлено.

Також слід визнати необгрунтованими твердження сторони захисту про необхідність застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненного злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за конкретне кримінальне правопорушення, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання із застосуванням ст.69 КК України може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та водночас істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного (п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, його ступінь суспільної небезпеки, конкретні обставини вчинення та наслідки, відношення обвинуваченого до вчиненого, особу ОСОБА_8 , який не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, думку потерпілого про призначення обвинуваченому покарання на розсуд суду, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, аналізуючи позицію обвинуваченого, місцевий суд обґрунтовано констатував відсутність у його діях щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 у ході судового розгляду частково визнав свою винуватість у вчиненному злочині, надав показання, зазначав про можливо випадкове заподіяння ОСОБА_9 удару молотком у голову, не висловивши дійсно щире, справжнє каяття, а не з метою уникнення справедливого покарання.

Окрім того, перевіркою матеріалів справи не встановлено, що поведінка обвинуваченого була проявом сприяння розкриттю злочину, направлена саме на активну та ініціативну допомогу слідству в установленні нових, невідомих фактів і обставин кримінального правопорушення. Після повідомлення про підозру та отримання клопотання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 переховувався від органу досудового розслідування та ухилявся від явки до слідчого судді, у зв`язку з чим 15 грудня 2023 року оголошувався в розшук і був затриманий 23 січня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання ОСОБА_8 із метою приводу, що свідчить про його неналежну процесуальну поведінку й навпаки не сприяння, а перешкоджання досудовому слідству (т.1 а.п.34-45).

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_8 лише в умовах ізоляції від суспільства та необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі, але в мінімальному розмірі.

Тому з огляду на відсутність декількох обставин, які би пом`якшували покарання та водночас істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, підстави для застосування щодо обвинуваченого положень ст.69 КК України також є відсутніми.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, через це підстави для його пом`якшення є відсутніми.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями ч.2 ст.404 КПК України, зауважує, що суд першої інстанції у вироку встановив недоведеність стороною обвинувачення обставини, яка обтяжує покарання - вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, та необхідність її виключення з обсягу пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, але, незважаючи на викладене вище припустився істотних суперечностей і в порушення приписів кримінального процесуального закону у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, установив те, що обвинувачений перебував у момент вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, колегія суддів уважає за необхідне змінити оскаржуваний вирок шляхом виключення з наведеного в ньому формулювання обвинувачення, визнаного місцевим судом доведеним, твердження про перебування ОСОБА_8 у момент вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Але таке виключення не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, поза розумним сумнівом наведеною вище сукупністю доказів, правильність і справедливість обраного йому заходу примусу.

Отже, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а вирок місцевого суду зміні в порядку ч.2 ст.404 КПК України.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

У порядку ч.2 ст.404 КПК України вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 03 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити:

виключити з наведеного у вироку формулювання обвинувачення, визнаного місцевим судом доведеним, твердження про перебування ОСОБА_8 у момент вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у т ой самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4