ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0000504 від 23.02.2024 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рівне, зареєстрованої та фактично проживаючої в АДРЕСА_1 , незаміжньої, не працюючої, із вищою освітою, судимої 29.01.2025 Рівненським апеляційним судом за ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України до п"яти років позбавлення волі,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 , діючи повторно, порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставин та невстановлений час, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту психотропну речовину, «метамфетамін», яку 22.07.2023, близько 16 год 17 хв, перебуваючи за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом кидку через вікно, в ході проведення оперативної закупівлі, незаконно збула ОСОБА_6 за 500 гривень, у поліетиленовому пакетику у формі кристалічної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-23/7978-НЗПРАП від 21.08.2023 є психотропною речовиною метамфетамін, масою 0,1855 г, обіг якої обмежено відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 , діючи повторно, порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставин та невстановлений час, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту психотропну речовину «метамфетамін», яку 08.08.2023, близько 00 год 13 хв, перебуваючи у коридорі загального користування, поблизу квартири АДРЕСА_2 , в ході проведення оперативної закупівлі, незаконно збула ОСОБА_7 за 200 гривень, у поліетиленовому пакетику у формі з кристалічної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-23/8621-НЗПРАП від 07.09.2023 є психотропною речовиною метамфетамін, масою 0,0952 г, обіг якої обмежено відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 , діючи повторно, порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставин та невстановлений час, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту психотропні речовини «метамфетамін» та «амфетамін», які 02.10.2023, близько 22 год 36 хв, перебуваючи у коридорі загального користування, поблизу квартири АДРЕСА_2 , в ході проведення оперативної закупівлі, незаконно збула ОСОБА_8 за 350 гривень, у поліетиленовому пакетику у формі з кристалічної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-23/10621-НЗПРАП від 13.10.2023 є психотропною речовиною метамфетамін, масою 0,0626 г та психотропною речовиною амфетамін, масою 0,0381 г, обіг яких обмежено відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України - як своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин, вчиненими повторно.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням характеризуючих даних на обвинувачену.

Судом з`ясовано, що обвинувачена та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

Так, допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого їй правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України визнала повністю, щиро покаялася, кваліфікацію правопорушення не оспорювала та показала, що дійсно придбала та зберігала при собі з метою збуту психотропну речовину, «метамфетамін», яку 22.07.2023, близько 16 год 17 хв, перебуваючи за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом кидку через вікно, збула ОСОБА_6 за 500 гривень, а також 08.08.2023, близько 00 год 13 хв, перебуваючи у коридорі загального користування, поблизу квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 збула за 200 гривень.

Окрім того, придбала та зберігала при собі з метою збуту психотропні речовини «метамфетамін» та «амфетамін», які 02.10.2023, близько 22 год 36 хв, перебуваючи у коридорі загального користування, поблизу квартири АДРЕСА_2 , в ході проведення оперативної закупівлі, незаконно збула ОСОБА_8 за 350 гривень. Просить суд суворо не карати, так як виявила бажання служити в лавах ЗСУ.

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 від 13.05.2024 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження: психотропну речовину - метамфетамін, масою 0,1855 г, що вкладено в окремий пакетик з поліменрного матеріалу та разом з першопочатковою упаковкою вміщено до сейф пакету «Україна МВС Експертна служба» №5363910; психотропну речовину - метамфетамін, масою 0,0952 г, що вкладено в окремий пакетик з поліменрного матеріалу та разом з першопочатковою упаковкою вміщено до сейф пакету «Україна МВС Експертна служба» №5363848; психотропну речовину - метамфетамін, масою 0,0626 г, та психотропну речовину амфетамін, масою 0,0381 г, що вкладено в окремий пакетик з поліменрного матеріалу та разом з першопочатковою упаковкою вміщено до сейф пакету «Україна МВС Експертна служба» №5364185; червоний фосфор, який разом в першопочатковою упаковкою пміщено у спеціальний сейф пакет «Україна МВС Експертна служба» №5363939; прекурсор псевдо ефедрин, масою 0,5873 г, який вкладено в окремий пакетик з поліменрного матеріалу та разом з першопочатковою упаковкою вміщено до сейф пакету «Україна МВС Експертна служба» №5364192; психотропну речовину метамфетамін, масою 0,0135 г, яку вкладено в пакетик з прозорого полімерного матеріалу та разом з першопочатковою упаковкою поміщено у спеціальний сейф пакету «Україна МВС Експертна служба» №2749637. Вказані речові докази передано на зберігання в камеру схову зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції №159 (т. 2 а.к.п. 228-229).

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 від 13.05.2024 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження: 2 фіскальні чеки про перерахунок коштів за придбання психотропної речовини метамфетамін, які було поміщено до полімерних пакетів, горловини яких було скріплено; мобільний телефон марки «Redmi», модель М1810F6LG та 3 банківські карти «А банк», які вміщено до сейф пакету НПУ RIC2243509, горловину якого було скраплено биркою. Вказані речові докази передано на зберігання в камеру схову зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанцїя №154 (т. 2 а.к.п. 231-233).

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 від 13.05.2024 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження: виписку з руху коштів на 6 аркушах по карт рахунку відкритого в АТ «Абанк» на ім`я ОСОБА_10 , 1988 р.н., де зафіксовано надходження коштів на вказаний рахунок в сумі 350 гривень від 02.10.2023 (т. 2 а.к.п. 244).

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 від 13.05.2024 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження: мобільний телефон марки «Xiaomi» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_1 , який після проведення огляду було поміщено до сейф пакету НПУ ІСR 0159324. Вказані речові докази передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції №184 (т. 3 а.к.п. 273-274).

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 23.04.2024 накладено арешт на майно вилучене в ході проведення обшуку квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_3 : мобільний телефон марки «Redmi», модель М1810F6LG та 3 банківські карти Абанк». Встановлено заборону власнику ОСОБА_3 та будь-якій іншій особі користуватися та розпоряджатися зазначеним майном до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце та містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та остання у його вчиненні винна.

При призначенні покарання обвинуваченій суд враховує, що вказане правопорушення, відповідно до ст. 12 КК УКраїни, відносяться до тяжких злочинів.

Що стосується особи обвинуваченої, то суд враховує, що вона має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має на своєму утриманні малолітню дитину, офіційно непрацевлаштована, раніше судима. Крім того, в судовому засіданні обвинувачена вибачилася за вчинене нею діяння та виявила бажання вступити на військову службу до лав ЗСУ.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих обставин суд не встановив.

Витрати на залучення експертів становлять 7 170 гривень.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченої не обиралась.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачена щиро покаялася у вчиненному діянні, активно сприяла розслідуванню кримінального правопорушення та враховуючи дані про її особу, яка має на своєму утриманні малолітню дитину, яку утримує самостійно, наявність постійного місця проживання та виявила бажання вступити до лав ЗСУ, а обтяжуючих обставин не встановлено, то суд приходить до переконання про призначення обвинуваченій основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

Згідно Постанови Верховного Суду від 18.09.2019 - каяттям є негативно забарвлене почуття, що поєднує в собі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обвинувачена ОСОБА_3 щиро покаялася з приводу вчиненого як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, висловила жаль з приводу свого вчинку та вказала, що в подальшому таких протиправних діянь не вчинятиме.

Водночас при призначенні покарання суд враховує всі інші фактори, що мають місце як у момент вчинення обвинуваченою кримінальних правопорушень, так і після них. Ці фактори мають стати показником позитивних чи негативних тенденцій виправлення винної, зниження її рівня деліктоздатності й засвідчити своєрідний процес декриміналізації ОСОБА_3 , тобто буде підставою призначення менш суворого покарання, ніж передбачено законом.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, особу винної і обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин не встановлено, тому суд прийшов до переконання, що обвинуваченій має бути призначене покарання з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченою кримінально-караних дій, та буде необхідний і достатній для її виправлення, попередження нових правопорушень.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченої та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченій покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, та воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначити покарання із врахуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років і 1 (одного) місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_3 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеного за вироком Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2025 року остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п"ять) років і 1 (одного) місяця без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з 29 січня 2025 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 7 170 гривень.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 23 квітня 2024 року

Речові докази, а саме: психотропну речовину - метамфетамін, масою 0,1855 г, 0,0952 г, 0,0626 г, 0,0135 г, червоний фосфор, прекурсор - псевдоефедрин, масою 0, 5873 г, два фіскальні чеки, що зберігаються по квитанціях №159 та № 154 від 13.05.2024 в камері схову речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області після набрання вироком законної сили - знищити, мобільні телефони марки "Redmi", модель М1810F6LG та "Xiaomi" чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_1 , що зберігаються по квитанціях №159 від 13.05.2024 та № 184 від 30.05.2024, після набрання вироком законної сили повернути - ОСОБА_3 , а виписку руху коштів на 6 аркушах - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Повернути ОСОБА_3 паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 .

Вирок може бути оскаржений обвинуваченою, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя -