КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №362/5658/19Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/768/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000477, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

За встановлених судом обставин 07.04.2019 року близько 24 години в селі Велика Вільшанка Васильківського (нині Обухівського) району Київської області ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, діючи з мотиву особистих неприязних відносин, розпилив з перцевого аерозолю хмару ядовитого сполучення хімічних елементів, які спрямовані на враження ділянок тіла людини в іншому випадку слизової та ротової порожнини, очей в сторону ОСОБА_9 , в зв`язку з чим останній закрив обличчя руками та відвернувся. Скориставшись безпорадним станом потерпілого, ОСОБА_7 наніс йому тупим предметом, який тримав в руці, один удар в задню частину голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді лінійного перелому пірамідки скроневої кістки зліва, гострої лівосторонньої сенсоневральної посттравматичної приглухуватості, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та в частині вирішення цивільного позову.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його наслідки, дані про особу винного. Зокрема судом не враховано, що обвинувачений вину свою не визнав та не розкаявся, має негативні характеристики, не відшкодував потерпілому заподіяну шкоду та не просив у нього пробачення.

Звертає увагу колегії суддів, що обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин і також був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком.

Також вважає, що суд необґрунтовано цивільний позов задовольнив частково, оскільки не врахував, що потерпілий проходив лікування в медичних закладах протягом 6 місяців, втратив слух, отримав порушення вестибулярного апарату, що у свою чергу призвело до довготривалої реабілітації.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову змінити, призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України покарання в межах санкції даної статті без застосування положень статті 75 КК України. Цивільний позов просить задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення потерпілого та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали вирок суду законним і обґрунтованим, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу частково, в частині задоволення цивільного позову, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України учасниками судового провадження не оспорюється та не оскаржується, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання:

1)у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2)відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3)враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який в силу положень статті 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, офіційно не працює, розлучений, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням встановлених обставин та тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей, мати яких позбавлена батьківських прав, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі положень ст.75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з огляду на наступне.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність на утриманні обвинуваченого малолітніх дітей 2014 та 2018 року народження, а тому обґрунтовано та на законних підставах дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Як вважає колегія суддів, переконливих доводів про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст.75 КК України, що призвело до м`якості призначеного обвинуваченому покарання з апеляційної скарги не вбачається та перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

Крім цього, колегія суддів враховує, що задоволення апеляційних вимог потерпілої сторони про скасування звільнення обвинуваченого від відбування покарання в силу положень статті 420 КПК України можливе лише шляхом скасування вироку суду та ухвалення нового вироку.

Разом з цим, в поданій апеляційній скарзі представник потерпілого, адвокат ОСОБА_10 , який є фахівцем в галузі права, ставить питання про зміну оскаржуваного вироку.

Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст.404 КПК України переглядає судове рішення в межах поданої апеляційної скарги, і вправі вийти за її межі лише у випадках, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, апеляційна скарга представника потерпілого в частині скасування звільнення обвинуваченого від відбування покарання, шляхом зміни вироку, задоволенню не підлягає.

Разом з цим, колегія суддів вважає обґрунтованими апеляційні доводи потерпілої сторони про те, що суд першої інстанції неправильно вирішив цивільний позов у даному провадженні, оскільки задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд не врахував, що потерпілий тривалий час проходив лікування в медичних закладах та до цього часу вимушений лікуватись, через протиправні дії обвинуваченого втратив слух, що призвело до його тривалої реабілітації.

Відповідно до положень статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як вбачається із матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_9 заявив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення з останнього на його користь 37 229,19 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 6 000 грн. в рахунок витрат на правову допомогу.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 37 229,19 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди

Відповідно до частини першої та другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 25.05.2001 та 27.02.2009), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В наданих поясненнях в суді апеляційної інстанції на обґрунтування поданої апеляційної скарги потерпілий вважає, що сума моральної шкоди, стягнутої на його користь з обвинуваченого, не відповідає характеру та обсягу страждань, спричинених йому обвинуваченим внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень, через що він продовжує отримувати негативні емоції та страждання.

Враховуючи фактичні обставини провадження, характер та обсяг фізичних та моральних страждань, спричинених йому обвинуваченим внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень, що спричинили довгострокове лікування, суд апеляційної інстанції вважає за можливе частко задовольнити апеляційну скаргу представника потерпілого та збільшити суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди, до 300 000 грн., що буде відповідати принципам законності та справедливості.

Разом із цим, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені цивільного позову в частині стягнення коштів з обвинуваченого в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 118 КПК процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Так, у ряді постанов Верховного Суду, зокрема у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020 зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Крім того, у справі № 922/676/21 Верховний Суд звернув увагу на те, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити не неспіврозмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

Із позиції Верховного Суду, викладеної у справі № 922/2604/20, вбачається, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Разом із цим, представником потерпілого ОСОБА_10 до суду було подано лише договір про надання правничої допомоги та додаток до договору, з якого вбачається, що гонорар за надання правової допомоги становить 4000 грн. (т.1, а.с.47-48) При цьому, потерпілою стороною, як в суді першої, так і апеляційної інстанції, не надано детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень та документів на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом та правову допомогу.

Відповідно до положень п.3 ч.1 стаття 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок, в тому числі у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

З наведених підстав апеляційна скарга представника ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , змінити в частині вирішення цивільного позову.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 37 229,19 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4