Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А

про дозвіл на затримання

19 грудня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у закритому підготовчому судовому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про дозвіл на затримання обвинуваченої ОСОБА_4 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0000447, яке внесене до ЄРДР 21 березня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В:

згідно з поданим клопотаннями прокурор просив: надати дозвіл на затримання обвинуваченої ОСОБА_4 , з метою її приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під ватою.

Своє клопотання, прокурор мотивував тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 183 КПК України до неї може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 (п`яти) років, а вона порушила раніше застосований до неї запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Зараз є вірогідність, що обвинувачена ОСОБА_4 буде переховуватися від суду, з огляду на тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, відсутність роботи, постійного джерела доходів, постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків.

Крім того, вчинивши злочини вона залишила місце їх вчинення.

Також, існує ризик, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинить інше кримінальне правопорушення, оскільки вона не має постійного джерела доходів і як наслідок засобів для задоволення побутових потреб, проігнорувавши встановлені законом норми поведінки в суспільстві, вчинила умисний нетяжкий злочин, що свідчить про відсутність будь-яких стримуючих факторів щодо вчинення протиправної поведінки, в тому числі кримінальних правопорушень.

Прокурор вважав, що єдиним запобіжним заходом, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої є тримання під вартою.

Також, просив урахувати, під час вирішення питання про запобіжний захід, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, а також відсутність постійного місця роботи.

Своєю чергою, відповідно до положень ст. 187, 188 КПК України, з метою забезпечення участі обвинуваченої в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, прокурор вважав, що має бути наданий дозвіл на затримання ОСОБА_4 .

У ході розгляду, прокурор ОСОБА_3 підтримав подані клопотання за підстав та обставин наведених у них.

Із наявних у матеріалах справи доказів, судом установлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 185 КК України.

Згідно з ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року, стосовно ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, за умовами якого вона мала прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та навчання.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2022 року, стосовно ОСОБА_4 застосований привід, у зв`язку з її неявкою в судове засідання.

Згідно з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2022 року, ОСОБА_4 оголошена в розшук.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 187 КПК України, якщо слідчий, прокурор подав разом із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, слідчий суддя, суд приймає рішення згідно зі статтею 189 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 189 КПК України, при вирішенні питання про надання дозволу на затримання обвинуваченого з метою його приводу, прокурор має довести, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що:

1) обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду;

2) одержавши відомості про звернення прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Отже, при вирішенні клопотання про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою її приводу, суд має пересвідчитись, що разом з цим клопотанням подане інше, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також перевірити наявність підстав вважати, що обвинуваченій ОСОБА_4 може бути обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою та вона переховується від органів досудового розслідування чи суду, а також вчинила дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 КПК України.

У розпорядженні суду наявне клопотання про обрання обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суду доведено, що є підстави вважати, що обвинуваченій ОСОБА_4 може бути обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судом установлено, що згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 185 КК України.

Суд не надає оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, адже це можливо виключно, тільки після завершення судового розгляду і дослідження усіх пред`явлених доказів.

До того ж, суд зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, буде порушено, якщо судове рішення або по суті твердження представника держави щодо обвинуваченого у вчиненні злочину відображає думку, що він є винним, тоді як його вину ще не доведено відповідно до закону. За відсутності формального висновку цього достатньо для припущення, що суд або відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним, і передчасне висловлення такої думки судом неодмінно порушить принцип презумпції невинуватості. Однак слід розрізняти твердження, які відображають думку про винуватість особи, та твердження, які просто описують «стан перебування під підозрою». Перші порушують презумпцію невинуватості, тоді як другі розглядаються як беззаперечні у різних ситуаціях, розглянутих Судом (п. 136 рішення ЄСПЛ у справі «Грибник проти України» за заявою № 58444/15, від 17 вересня 2020 року).

Суд зазначає, що прокурор, при обґрунтуванні необхідності застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, посилався на наявність ризиків, які передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Як установлено судом, обвинувачена ОСОБА_4 порушила умови обраного їй запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, до суду не прибувала.

Згідно з наданими даними ОСОБА_4 не працює, джерел доходу не має та у неї відсутнє постійне місце проживання.

Суд вважає, що ці обставини, свідчить про те, що дійсно обвинувачена ухиляється від суду та може продовжувати таку свою поведінку.

Отже, вказане, разом з тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченій ОСОБА_4 на думку суду свідчить про існування ризику, що без запобіжного заходу вона продовжуватиме переховуватися від суду.

Суд вважає, що з огляду на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів, відсутність у неї джерел доходів, місця проживання, існує ризик, що вона може вчинити інше кримінальне правопорушення з корисливих мотивів, для задоволення своїх побутових потреб.

Отже, суду доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Своєю чергою, суд погоджується з прокурором, що до обвинуваченої ОСОБА_4 можна застосувати запобіжний захід.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Згідно з ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує.

Отож, до ОСОБА_4 можливо застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, у разі, якщо прокурор доведе, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти установленим ризикам визначеним п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що вказані обставини, прокурором доведені, адже особисте зобов`язання чи домашній арешт не зможуть запобігти можливості обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду, тому що раніше застосований запобіжний захід вона порушила і уже тривалий час переховується від суду.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про наявність підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, підсумовуючи викладене, суд вважає установленим, що наявні: підстави для застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

До того ж, зараз існує факт ухилення обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, оскільки вона перебуває в розшуку та в його ході, місцезнаходження останньої не встановлене.

За таких обставин, суд відповідно до ст. 189 КПК України, надає дозвіл на затримання обвинуваченої ОСОБА_4 з метою приводу, для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі ст. 335 КПК України, оскільки розшук ОСОБА_4 не завершений, суд провадження зупиняє.

Керуючись ст. 189-191, 331, 335 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити.

Надати працівникам уповноваженим на затримання, дозвіл на затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Про затримання ОСОБА_4 повідомити прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 .

Кримінальне провадження № 0000447, яке внесене до ЄРДР 21 березня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 185 КК України, - зупинити до закінчення розшуку ОСОБА_4 .

Направити копію ухвали для виконання до Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Згідно із ч. 5 ст. 191 КПК України, службова особа, яка на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання затримала особу, зобов`язана негайно вручити їй копію зазначеної ухвали.

Наданий дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 чинний протягом шести місяців, з дня постановлення ухвали.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Ухвала втрачає силу з моменту: приводу обвинуваченого до суду, або закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або добровільного з`явлення обвинуваченого до суду.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_5