Справа №932/3531/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(підготовчого судового засідання)

22 квітня 2025 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого

судді: ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - (ВКЗ)

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні, в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000932 від 01 серпня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332КК України, -,

В С Т А Н О В И В:

В судовому провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000932 від 01 серпня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332КК України.

Справа підсудна Бабушкінському районному суду м. Дніпропетровська.

Підстави для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314КПК України - відсутні, тож слід призначити обвинувальний акт у кримінальному провадженні до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, слухання якого проводити суддею одноособово.

Питання про склад осіб, які братимуть участь у справі з`ясовано.

Клопотання про виклик свідків, учасниками судового провадження заявлені не були, що не позбавляє можливості сторін, вирішити це питання до початку судового розгляду та/або під час судового слідства.

Зважаючи на тяжкість одного з інкримінованих кримінальних правопорушень, відсутність заборон, зазначених у ч.4 ст.314-1КПК України, необхідно доручити представнику уповноваженого органу з питань пробації скласти досудову доповідь щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Прокурор, у підготовчому судовому засіданні, звернувся до суду з письмовим клопотанням про застосування раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави, зважаючи на те, що ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ст.177КПК України станом на теперішній час не перестали існувати, а тому обвинуваченим слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки зазначені ризики не обґрунтовані та не доведені, а у разі задоволення клопотання прокурора щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наполягав на визначенні обвинуваченій альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки зазначені ризики не обґрунтовані та не доведені. Окрім того, захисник, посилаючись на стійкі соціальні зв`язки його підзахисної, наявність неповнолітніх дітей на утриманні у разі задоволення клопотання прокурора щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наполягав на визначенні обвинуваченій альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що буде відповідати рішенню Конституційного Суду України від 19 червня 2024 року та забезпечить права обвинуваченої на справедливий суд.

Захисниця ОСОБА_6 - заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, оскільки зазначені ризики не обґрунтовані та не доведені. Окрім того, захисниця, посилаючись на стійкі соціальні зв`язки її підзахисного, стан здоров`я, необхідність лікування, просила суд, обрати обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний з утриманням в умовах ізоляції та обрати більш м`який запобіжний захід, а у разі задоволення клопотання прокурора щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наполягала на визначенні обвинуваченому, альтернативного запобіжного заходу у мінімальному розмірі, що буде відповідати практиці Європейського суду з прав людини та забезпечить права обвинуваченого на справедливий суд.

Обвинувачені повністю підтримали своїх захисників.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши заявлене прокурором клопотання та його вимоги, враховуючи клопотання, заперечення та позицію сторони захисту, приходить до такого.

Відповідно до ч.3 ст.315КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

На поточний час кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 перебуває на стадії підготовчого судового засідання, та завершити його розгляд до закінчення строку дії попередньої ухвали слідчого судді, тобто до 24 квітня 2025 року включно - не можливо, у зв`язку із проведенням відповідних процесуальних дій судового провадження.

Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та його скасування або застосування більш м`якого і визначення альтернативного, суд вважає, що на час розгляду справи у підготовчому судовому засіданні, не зникли існуючи ризики, передбачені ст.177КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 можуть спробувати: переховуватися від органів досудового розслідування та (або) суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглядаючи зазначене питання, судом враховується, що за вимогами п.п.3 і 4 ст.5Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178КПК України, зокрема тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення /зменшення/ ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Тримання під вартою, згідно до ч.1 ст.183КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177КПК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року.

Тобто із зазначених рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що останні обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332КК України, найтяжче з яких, відповідно до вимог ст.12КК України відноситься до категорії тяжкого злочину з санкцією від 7 до 9 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, а тому зазначає, що можливість застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачають вимоги п.4 ч.2 ст.183КПК України.

Крім того судом враховується наявність ризиків, передбачених ст.177КПК України, а саме:

- ризик переховування від суду, обґрунтовується прокурором тим, що усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, обвинувачені можуть змінити місце фактичного мешкання, виїхати за межі території України на тимчасово окуповану територію України, та переховуватися від суду. Крім того, кримінальні правопорушення, вчинення яких інкриміновано обвинуваченим, здійсненні під час дії воєнного стану в Україні з метою ослаблення держави;

- ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується прокурором тим, що знаходячись на свободі, обвинувачені з метою уникнення кримінальної відповідальності, зможуть знищити докази, та/або сприяти такому знищенню;

- ризик незаконно впливати на свідків, експертів обґрунтовується прокурором тим, що під час досудового розслідування були допитані лікарі та інші особи, яким відомі відомості щодо протиправної діяльності ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Поряд з цим, встановлено, більшість свідків, яким відомі обставини вчинення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, підтримують з останніми стосунки, на яких, в свою чергу ОСОБА_7 і ОСОБА_8 мають протиправний вплив. Ризик позапроцесуального впливу на експертів обумовлений специфікою злочинів, пов`язаних із можливістю перешкоджати законній діяльності ЗСУ та сприяти переправленню військовозобов`язаних осіб через державний кордон України із використанням медичних документів, а також знань, умінь, навичок медиків, та їх із ОСОБА_7 і ОСОБА_8 неправомірними взаєминами;

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтовується прокурором тривалістю, тотожністю та послідовністю протиправних дій обвинуваченими ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в загальному алгоритмі їх інкримінованій злочинній діяльності.

Згідно з ч.1 ст.177КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.177КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.

Суд погоджується із стороною обвинувачення, що у разі застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків переховування від суду, знищення, або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінальне правопорушення, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 судом на теперішній час не встановлено. Не застосування такого запобіжного заходу, на переконання суду, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених і запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам.

Розглядаючи можливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, суд зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинувачених під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинувачених під вартою.

Суд не вбачає підстав для задоволення потреб сторони захисту, оскільки на даний час ризики, визначені ухвалою слідчого судді, продовжують існувати, вони не зменшились, розгляд справи не завершено з об`єктивних причин, і інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти визначеним ризикам. Крім того, суд зазначає, що стороною захисту в обґрунтування своїх доводів, до суду не було надано жодних переконливих документів та/або матеріалів, які б підтверджували вказане ними під час розгляду їхніх вимог щодо запобіжного заходу застосованого у відношенні обвинуваченої ОСОБА_7 ..

Тож, у суду не має підстав для задоволення потреби сторони захисту, щодо зміни застосованого раніше запобіжного заходу, бо враховуючи все вищенаведене, така позиція захисників та обвинуваченої, на думку суду, викликана самим лише досягненням бажаного результату у виді звільнення з під варти обвинуваченої, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни обраного раніше запобіжного заходу, а доводи сторони обвинувачення, враховуючи все вищезгадане, є більш пріоритетними під час вирішення питання щодо запобіжного заходу, в зв`язку з чим, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченої, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що їй інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, судом зазначається, що додані до заперечень матеріали, на які посилалась захисниця ОСОБА_6 , що характеризують особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, тощо…., самі по собі, не можуть бути підставою для зміни та/або скасування запобіжного заходу, а також жодним чином не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст.177КПК України.

При цьому застосування запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, не суперечить вимогам ст.5Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотань сторони захисту щодо застосування до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 19 червня 2024 року, оскільки відповідно до вищезазначеного рішення було встановлено, що особливий порядок застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу забезпечує слідчому судді, суду можливість застосувати такий запобіжний захід лише на підставі вмотивованого судового рішення, як того вимагають стаття 8, частина друга статті 29 Конституції України. Конституційний Суд України висновує, що частина шоста статті 176 Кодексу не суперечить статтям 3, 8, частинам першій, другій статті 29, частині першій статті 55, частині першій статті 62, частині першій статті 64 Конституції України, оскільки ця норма Кодексу забезпечує посилені гарантії захисту конституційного права на свободу та особисту недоторканність особи від свавільного втручання, що їх визначено частиною другою статті 29 Конституції України. З огляду на вищевикладене Конституційний Суд України визнав такою, що відповідає Конституції України (є конституційною), частину шосту статті 176 Кримінального процесуального кодексу України.

Й найголовніше - Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

Так, відповідно до ч.6 ст.176КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5,260,261,437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків зазначених у статті 177КПК України застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (у вигляді тримання під вартою).

Обвинувачення у вчиненні злочинів за зазначеними вище кваліфікаціями статей Закону, тим більш, під час дії правового режиму воєнного стану, свідчить про максимальний ступінь суспільно-небезпечного діяння.

Крім того, за приписами ст.183КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 114-2, 258 258-5, 260, 261,402 - 405,407,408,429,437 - 442 Кримінального кодексу України.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотань сторони захисту щодо застосування до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 19 червня 2024 року, оскільки відповідно до вищезазначеного рішення було встановлено, що особливий порядок застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу забезпечує слідчому судді, суду можливість застосувати такий запобіжний захід лише на підставі вмотивованого судового рішення, як того вимагають стаття 8, частина друга статті 29 Конституції України. Конституційний Суд України висновує, що частина шоста статті 176 Кодексу не суперечить статтям 3, 8, частинам першій, другій статті 29, частині першій статті 55, частині першій статті 62, частині першій статті 64 Конституції України, оскільки ця норма Кодексу забезпечує посилені гарантії захисту конституційного права на свободу та особисту недоторканність особи від свавільного втручання, що їх визначено частиною другою статті 29 Конституції України. З огляду на вищевикладене Конституційний Суд України визнав такою, що відповідає Конституції України (є конституційною), частину шосту статті 176 Кримінального процесуального кодексу України.

Враховуючи все вищенаведене, а також підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178КПК України, суд не вбачає можливості та необхідності для застосування до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

З огляду на вищевикладене, клопотання сторони обвинувачення щодо запобіжного заходу цілком підлягає задоволенню, тоді як у задоволенні клопотань сторони захисту щодо запобіжного заходу слід відмовити.

Також суд зазначає, що під час підготовчого судового засідання інших клопотань від учасників судового провадження не надходило.

Керуючись ст.ст.315-317КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

На підставі обвинувального акта у кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000932 від 01 серпня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332КК України - призначити судовий розгляд на:

29 квітня 2025 року о 16 годині 00 хвилин.

На судовий розгляд кримінального провадження в судове засідання викликати учасників судового провадження.

Судові засідання під час судового розгляду здійснювати суддею одноособово у відкритому судовому засідання.

Клопотання прокурора щодо запобіжного заходу задовольнити.

У задоволенні клопотань сторони захисту щодо запобіжного заходу відмовити.

Обрати обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до:

20 червня 2025 року включно.

Обвинувачену ОСОБА_7 - тримати під вартою ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Обрати обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до:

20 червня 2025 року включно.

Обвинуваченого ОСОБА_8 - тримати під вартою ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Копію ухвали направити учасникам судового провадження, а також начальнику «ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для виконання та вручення обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 із отриманням від останніх особистої розписки з датою вручення їм копії ухвали суду.

Контроль за виконанням ухвали в частині обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - покласти на прокурора, який, з боку сторони обвинувачення, здійснює процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні в суді.

Доручити відповідальній особі Чечелівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області у строк до 13 травня 2025 року, скласти досудову доповідь щодо:

Обвинуваченої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, яка утримується під вартою в «ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Обвинуваченого ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, який утримується під вартою в «ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Ухвала, в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особами, які тримаються під вартою з моменту отримання копії ухвали.

В іншій частині ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1