КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

прокурора - ОСОБА_5

адвоката - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на земельні ділянки, які розташовані в с. Новосілки Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ними, а також будівництва на них об`єктів нерухомості як їх власниками, так і будь-якими іншими фізичними і юридичними особам, а саме:

- з кадастровим номером :36:118:0207, що перебуває у власності ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );

- з кадастровим номером :36:118:0209, що перебуває у власності ОСОБА_10 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 );

- з кадастровим номером :36:118:0210, що перебуває у власності ОСОБА_11 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 );

-з кадастровим номером :36:118:0211, що перебуває у власності ОСОБА_12 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 );

- з кадастровим номером :36:118:0213, що перебуває у власності ОСОБА_13 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 );

- з кадастровим номером :36:118:0215, що перебуває у власності ОСОБА_13 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 );

-з кадастровим номером :36:118:0217, що перебуває у власності ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 );

-з кадастровим номером :36:118:0218, що перебуває у власності ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 );

-з кадастровим номером :36:118:0219, що перебуває у власності ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 );

-з кадастровим номером :36:118:0220, що перебуває у власності ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 );

-з кадастровим номером :36:118:0216, що перебуває у власності ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 );

-з кадастровим номером :36:118:0221, що перебуває у власності ОСОБА_15 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 );

-з кадастровим номером :36:118:0222, що перебуває у власності ОСОБА_15 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 );

-з кадастровим номером :36:118:0225, що перебуває у власності ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 );

- з кадастровим номером :36:118:0224, що перебуває у власності ОСОБА_16 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 );

- з кадастровим номером :36:118:6156, що перебуває у власності ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 );

- з кадастровим номером :36:118:6157, що перебуває у власності ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 );

- з кадастровим номером :36:118:6158, що перебуває у власності ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 );

-з кадастровим номером :36:118:6005, що перебуває у власності ОСОБА_17 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 );

-з кадастровим номером :36:118:6004, що перебуває у власності ОСОБА_17 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 ).

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , та адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , в своїй апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт земельної ділянки з кадастровим номером :36:118:0207, яка належить ОСОБА_7 із забороною відчуження, розпорядження, користування, а також будівництва на них об`єктів нерухомості, як їх власниками, так і будь-якими іншими фізичними і юридичними особами.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає про те, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем і законним власником земельної ділянки :36:118:0207 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2016.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя виходив з необхідності можливої конфіскації земельної ділянки як виду покарання, з урахуванням того, що санкцією ч. 2 ст. 367 КК України передбачено покарання з конфіскацією майна.

Разом з тим, даних щодо причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, за якими здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні або належних та допустимих доказів тієї обставини, що зареєстрована за ОСОБА_7 земельна ділянка перебуває у фактичному володінні чи користуванні будь-якої підозрілої особи у кримінальному провадженні осіб, у матеріалах справи відсутні.

З наведеного вбачається, що слідчим суддею помилково накладено арешт на майно добросовісного набувача ОСОБА_7 , яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні, що у свою чергу виключає можливість накладення арешту на майно з підстав, передбачених ч. 5 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Крім того, звертаючись з клопотання, прокурор зазначив, що земельна ділянка відповідає ознакам ст. 98 КПК України, та обґрунтовуючи мету і підстави арешту, послався на необхідність збереження земельної ділянки як речового доказу.

При цьому, незважаючи на те, що прокурором постановою від 22.11.2024 визнано речовим доказом земельну ділянку, стороною обвинувачення у клопотанні необґрунтовано таку мету арешту майна, як збереження речових доказів.

Зокрема, клопотання прокурора не містить обґрунтування, яким з ознак речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України, може відповідати зазначена земельна ділянка, враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що копія оскаржуваної ухвали отримана лише 21.01.2025, з огляду на положення ч. 3 ст. 395 КПК України, строк на апеляційне оскарження має бути поновлений.

Адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , в своїй апеляційній скарзі за аналогічних доводів та підстав просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року в частині арешту земельних ділянок з кадастровими номерами :36:118:6156, :36:118:6157, :36:118:6158, що перебуває у власності ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, а тому необхідності залишення її без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянтами не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а її апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих матеріалів, Київською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000344 від 04.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України за фактом зловживання владою та службовим становищем посадовими особами Новосілківської сільської ради Вишгородського району під час передачі у приватну власність водного фонду під виглядом земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

22.11.2024 прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна, а саме земельних ділянок, розташованих в с. Новосілки Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ними, а також будівництва на них об`єктів нерухомості як їх власниками, так і будь-якими іншими фізичними і юридичними особам, а саме:

- з кадастровим номером :36:118:0207, що перебуває у власності ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );

- з кадастровим номером :36:118:0209, що перебуває у власності ОСОБА_10 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 );

- з кадастровим номером :36:118:0210, що перебуває у власності ОСОБА_11 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 );

-з кадастровим номером :36:118:0211, що перебуває у власності ОСОБА_12 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 );

- з кадастровим номером :36:118:0213, що перебуває у власності ОСОБА_13 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 );

- з кадастровим номером :36:118:0215, що перебуває у власності ОСОБА_13 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 );

-з кадастровим номером :36:118:0217, що перебуває у власності ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 );

-з кадастровим номером :36:118:0218, що перебуває у власності ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 );

-з кадастровим номером :36:118:0219, що перебуває у власності ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 );

-з кадастровим номером :36:118:0220, що перебуває у власності ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 );

-з кадастровим номером :36:118:0216, що перебуває у власності ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 );

-з кадастровим номером :36:118:0221, що перебуває у власності ОСОБА_15 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 );

-з кадастровим номером :36:118:0222, що перебуває у власності ОСОБА_15 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 );

-з кадастровим номером :36:118:0225, що перебуває у власності ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 );

- з кадастровим номером :36:118:0224, що перебуває у власності ОСОБА_16 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 );

- з кадастровим номером :36:118:6156, що перебуває у власності ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 );

- з кадастровим номером :36:118:6157, що перебуває у власності ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 );

- з кадастровим номером :36:118:6158, що перебуває у власності ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 );

-з кадастровим номером :36:118:6005, що перебуває у власності ОСОБА_17 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 );

-з кадастровим номером :36:118:6004, що перебуває у власності ОСОБА_17 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 ).

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року клопотання сторони обвинувачення задоволено.

Згідно частини першої статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційних скарг щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційних скаргах обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, згідно із ч. ч. 10, 11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що перебувають на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Також при постановленні рішення колегією суддів враховано і позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційних скарг стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 в частині арешту шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ними, а також будівництва на них об`єктів нерухомості як їх власниками, так і будь-якими іншими фізичними і юридичними особам, накладеного на земельну ділянку з кадастровим номером :36:118:0207, яка належить ОСОБА_7 , а також земельні ділянки з кадастровими номерами :36:118:6156, :36:118:6157, :36:118:6158, що перебуває у власності ОСОБА_9 , - залишити без змін, а апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1620/2025 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 759/24706/24

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_18

Доповідач: ОСОБА_1