Справа № 587/4464/24
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця: Сумської області, м. Білопілля, одруженого, який має малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуваючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та пояснив, що дійсно 28 жовтня 2024 року близько 09 години 30 хвилин, перебуваючи на своєму робочому місці, а саме в цеху ТОВ «Акваріус» побачив, що у колег по цеху ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стався конфлікт з приводу пошкодженої деталі, підійшов до ОСОБА_10 зі сторони спини, та кулаком лівої руки умисно наніс останньому один удар в область щелепи зліва, оскільки захищав жінку, з якою останній сварився. У вчиненомущиро розкаявся, запевнив, що такого вчиняти більше не буде, попросив пробачення у потерпілого.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в умисному нанесенні ОСОБА_8 удару, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, умисне спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Обвинувачений своїми показаннями підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, підтвердив місце, час та обставини вчинення кримінального правопорушення, повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погоджується із кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор у судовому засіданні не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, тобто обставини справи ніким не оспорюються.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні. Наслідки розгляду судом провадження із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам процесу роз`яснено.
Таким чином, суд поза розумним сумнівом приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною і його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий, надмірний тягар для особи» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року).
Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що останній раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем реєстрації, має на утриманні малолітню дитину 2024 року народження, одружений, є священнослужителем, має сталі соціальні зв`язки, в повному обсязі відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, а також відомості та висновки, що містяться в досудовій доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеній Сумським міським відділом філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області, згідно з якими до обвинуваченого доцільно застосувати покарання, не пов`язане з позбавленням/обмеженням волі, з можливістю застосування додаткових заходів впливу на поведінку ОСОБА_4 , а саме соціально-виховних заходів, які необхідні для впливу на поведінку особи, із метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, проведення постійних профілактичних бесід, надання іншої практичної допомоги працівниками органів пробації.
Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є щире каяття, що виразилося у критичній оцінці обвинуваченим своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Так, при призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за правилами ст. ст. 50, 65 КК України суд обирає покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Суд враховує ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, обставини, які пом`ють покарання ОСОБА_4 та відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а тому вважає за необхідне застосувати відносно нього міру покарання у виді обмеження волі, що передбачено санкцією ч. 1 ст. 122 КК України.
Разом з тим, враховуючи особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою провину, критично ставиться до вчиненого, розкаявся у вчиненому, в повному обсязі відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий строк з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вказані вид та міра покарання є достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , його перевиховання, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України, цілей покарання.
Потерпілим ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_4 пред`явлено цивільний позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 150 000 гривень та матеріальних збитків в розмірі 5664 гривень.
В ході судового розгляду потерпілий підтримав цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, в частині стягнення матеріальних збитки в сумі 5664 гривень просив залишити позов без розгляду, оскільки ця сума сплачена добровільно обвинуваченим. В обґрунтування заподіяної моральної шкоди ОСОБА_8 посилається на те, що в результаті протиправних дій ОСОБА_4 йому спричинені тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експертизи хоч і віднесені до ушкоджень середньої тяжкості, але спричинили та спричиняють тяжкі наслідки. Внаслідок травми потерпілий відчував постійний та інтенсивний біль, який важко полегшити навіть знеболюючими засобами, вимушений уникати спілкування через утруднення мовлення, відчуває невпевненість щодо повернення до нормального життя після лікування, має страх щодо можливих ускладнень або незворотних змін у функціонуванні щелепи, що спричиняє кожен день йому моральні страждання.
У судовому засіданні обвинувачений зазначив, що сума цивільного позову є надмірна і сплатити її в повному обсязі він не має можливості, оскільки на цей час ніде не працює, має на утриманні малолітню дитину. Матеріальну шкоду відшкодував повністю.
Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кримінально-процесуальним кодексом України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кримінально-процесульним кодексом України не врегульовані, до них застосовуються норми цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 129, абз. 7 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України при ухваленні обвинувального вироку, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.
Вимогами ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд залишає позовну заву без розгляду, і постановляє з цього приводу ухвалу, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Враховуючи, що потерпілий та його представник подали клопотання про залишення позову в частині стягнення матеріальної шкоди без розгляду у зв`язку з повним її відшкодуванням, що підтверджено відповідною розпискою потерпілого, суд приходить до висновку про залишення без розгляду цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5664 грн.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінальним правопорушенням, суд вважає його частково обґрунтованим, виходячи із таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до п.9 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 року суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних чи фізичних страждань, наявності інших негативних наслідків, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Виходячи зі ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому, їх наслідків, тривалості лікування, глибини і тривалості його фізичних та душевних страждань, які він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, ступінь впливу наслідків отриманих травм на працездатність потерпілого, терміну тривалості лікування та відновлення стану здоров`я, враховуючи принципи розумності та справедливості, а також те, що моральна шкода не є способом збагачення, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 150 000 гривень, який він в своєму позові просить стягнути з обвинуваченого, є завищений і такий, що не відповідає реально спричиненій шкоді та наслідкам, які настали. Тому, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_4 30 000 гривень моральної шкоди, що на переконання суду є співмірним тим фізичним та душевним стражданням, які переніс потерпілий внаслідок вчинення щодо нього злочину.
В іншій частині позову відмовити.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався, підстави для його застосування відсутні.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 12, 50, 66, 67, 75, 76, 122 КК України, ст. 349 КПК України, ст. 1167 ЦК України, ст. 257 ЦПК України суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5664 грн залишити без розгляду, в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 150 000 грн задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1