У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09.12.2024 року, якою накладено арешт на майно вилучене 04 грудня 2024 року під час проведення обшуку житла та іншого володіння особи, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження за №0000890 від 10 жовтня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

захисник: адвокат ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції)

власник майна ( підозрювана): ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, вилученого 04 грудня 2024 року під час проведення обшуку житла та іншого володіння особи, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження за №0000890.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Задоволено клопотання слідчої СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 про арешт майна вилученого 04 грудня 2024 року під час проведення обшуку житла та іншого володіння особи, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження за №0000890.

Накладено арешт на наступне майно:

-Мобільний телефон, марки «Iphone 14 pro», з сім картою НОМЕР_1 ;

-Планшет «Apple», сірого кольору;

-Ноутбук «Apple MacBook Air», сірого кольору із зарядним пристроєм;

-Банківська картка АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 ;

-Блокнот з чорновими записами;

-Іграшка інтимного характеру «Lovense» із зарядним пристроєм;

-Іграшка інтимного характеру, схожа на фалоімітатор.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

Зазначає, що оскаржуване судове рішення ухвалене не компетентним судом.

Також зазначає, що слідчий суддя не звернув уваги, що ЗУ « Про захист суспільної моралі» втратив чинність 31.03.2023р., а отже дії пов`язані з виготовленням і розповсюдженням відеопродукції порнографічного характеру не є протиправними.

Апелянт звертає увагу суду на те, що слідчий суддя в своєму рішенні не посилається на постанову слідчого про визнання вилученого 04 грудня 2024 року під час проведення обшуку майна, речовими доказами.

Вважає, що слідчим суддею не дотримано вимог ч.6 ст. 173 та ч.4 ст. 173 КПК України, щодо розгляду клопотання про арешт майна не пізніше 72 годин із дня надходження до суду та застосування найменш обтяжливого способу арешту майна.

Наполягає на тому, що ОСОБА_6 є добросовісним власником арештованого майна, а стороною обвинувачення не доведено існування ризиків та необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

До суду надійшло клопотання слідчого про арешт майна, що вилучене 04 грудня 2024 року під час проведення обшуку житла та іншого володіння особи, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження за №0000890 від 10 жовтня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301 КК України.

В клопотанні зазначено, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом розповсюдження творів та предметів порнографічного характеру, 10 жовтня 2024 року внесено відомості до ЄРДР за №0000890 та розпочато досудове розслідування за частиною третьою статті 301 КК України.

04 грудня 2024 року, за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , яка перевіряється органом досудового розслідування на предмет причетності до вчинення вказаного кримінального правопорушення проведено обшук, під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон, комп`ютерна техніка чорнові записи та іграшки, що використовувалися для вчинення кримінального правопорушення.

Подане слідчим клопотання про арешт вищевказаного майна мотивоване тим, що вилучене майно є засобами та знаряддям злочину і може зберігати сліди вчиненого злочину, містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального правопорушення, тобто містять ознаки речового доказу.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя вказав, що додані до клопотання слідчого матеріали свідчать про наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для забезпечення збереження речового доказу та з метою запобігання можливості його приховування, знищення або перетворення. Слідчим доведено необхідність накладення арешту на майно, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, зокрема, ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, які передбачені ст. 2 КПК України, своєчасне застосування якого може запобігти негативним наслідкам при розслідуванні злочинів.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, СУ ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000890 від 10 жовтня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301 КК України.

За версією досудового розслідування ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_6 із залученням до протиправної діяльності ОСОБА_10 .. ОСОБА_11 , здійснюють виготовлення та розповсюдження матеріалів порнографічного характеру через відео чат в мережі інтернет.

04 грудня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді від 02 грудня 2024 року здійснено обшук житла за місцем проживання ОСОБА_6 , під час якого виявлено та вилучено належні ОСОБА_6 речі та документи, які могли виступати як знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення, а також містити в собі інформацію що стосується обставин вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого від 04 грудня 2024 року, вилучене під час проведення обшуку майно, визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні №0000890 від 10 жовтня 2024 року.

З метою збереження речових доказів, слідча ОСОБА_8 звернулася до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно.

Розглядаючи в порядку ст. ст. 170-173 КПК України клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен в тому числі враховувати наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Ці вимоги закону спрямовані на те, щоб арешт майна не привів до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею були дотримані вимоги ст.ст. 170-173 КПК України та доцільно до обставин, задоволено клопотання слідчого.

У цьому кримінальному провадженні є достатні підстави вважати, що вилучені 04 грудня 2024 року під час обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_6 речі, на які накладено арешт, мають суттєве значення для кримінального провадження №0000890 від 10 жовтня 2024 року, оскільки можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку, що оскільки в судовому засіданні була встановлена наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000890 від 10 жовтня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301 КК України, та що зазначене в клопотанні слідчого майно має значення речових доказів по вказаному кримінальному провадженню, то з метою забезпечення збереження цього майна необхідно накласти на нього арешт.

При цьому слід зауважити, що до завдань суду на цьому етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів, а тому не є слушними доводи апелянта про те, що слідчий суддя безпідставно арештував майно вилучене в ході проведення обшуку, за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 та не дотримався положень ч.4 ст. 173 КПК України.

Не є слушними також твердження апелянта, що оскільки ЗУ «Про захист суспільної моралі» втратив чинність 31.03.2023р., то дії пов`язані з виготовленням і розповсюдженням відеопродукції порнографічного характеру не є протиправними, з огляду на те, що наразі є чинною ст. 301 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за ввезення в Україну творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру з метою збуту чи розповсюдження або їх виготовлення, зберігання, перевезення чи інше переміщення з тією самою метою, або їх збут чи розповсюдження, а також примушування до участі в їх створенні.

Твердження апелянта, про те, що рішення ухвалене не компетентним судом, внаслідок порушення територіальної підсудності є неприйнятним, оскільки досудове розслідування вказаного кримінального провадження здійснюється слідчим слідчого відділу СУ ГУ НП в Миколаївській області, яке територіально розташоване в с-щі Каравелове Миколаївського району Миколаївської області, вул. Парникова, 1. Визначена адреса органу досудового розслідування відноситься до територіальної підсудності Жовтневого районного суду Миколаївської області.

Доводи апелянта стосовно того, що слідчим суддею не дотримано вимог ч.6 ст. 173 КПК України не знайшли підтвердження матеріалами провадження, оскільки відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, клопотання прокурора про арешт майна ОСОБА_6 було розподілено автоматизованою системою слідчому судді 06.12.2024 р. і розглянуто 09.12.2024р., тобто в строк, передбачений КПК України.

Зазначене апелянтом, що слідчий суддя в своєму рішенні не посилається на постанову слідчого про визнання речовими доказами майна вилученого 04 грудня 2024 року, під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 також не знайшло свого підтвердження, так як слідчий суддя, дослідивши вказану постанову, яка міститься в матеріалах провадження, в своєму рішенні вказав, що цією постановою слідчого від 04 грудня 2024 року, вилучене під час проведення обшуку майно ОСОБА_6 , визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні № 0000890 від 10 жовтня 2024 року.

Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно.

З урахуванням викладеного вище, відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали, про що просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09.12.2024 року, якою накладено арешт на майно вилучене 04 грудня 2024 року під час проведення обшуку житла та іншого володіння особи, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження за №0000890 від 10 жовтня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: