Провадження № 1-кп/201/1093/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001538 від 05.09.2024 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровська Дніпропетровської області, громадянина України, який має середньо-технічну освіту, неодружений, на утриманні перебуває особа похилого віку матір ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), працює неофіційно будівельником, має хронічну хворобу, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Прокурором заявлено і подане письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, в якому прокурор просив продовжити ОСОБА_3 строк тримання під вартою на 60 днів із визначенням застави в розмірі 484480 грн, посилаючись на обґрунтовану підозру і ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; знищити або спотворити речові докази; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 проти задоволення клопотання не заперечив.

Суд, заслухавши учасників процесу, вважає, що обвинуваченому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, зменшивши розмір застави.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2024 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням застави в розмірі 484480 грн.

Слідчий суддя встановив наявність ризиків, визначених у п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строком до восьми років, що загрожує йому у разі визнання винуватим у інкримінованому йому злочину.

Тому, розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_3 , на переконання суду, може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч.1 ст. 177 КПК України свідчить те, що місцезнаходження майна, викрадення якого інкримінується ОСОБА_3 , не встановлено, то ж перебуваючи на волі останній може знищити, сховати або спотворити вказані речові докази.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 тривалий час перебував в дружніх відносинах зі свідком ОСОБА_5 , то ж залишаючись на волі він матиме змогу незаконно впливати на свідка з метою зміни показів останнім.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 є особою, яка неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності.

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися.

За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд кримінального провадження, а перебування ОСОБА_3 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження йому раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд бере до уваги наявність у ОСОБА_3 місця реєстрації та проживання. Однак дані обставини, з урахуванням вищевикладеного, не можуть слугувати достатньою підставою для зміни йому раніше застосованого запобіжного заходу.

При цьому обвинуваченим будь-яких об`єктивних даних, які безумовно вказують на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для застосування чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суду не надано.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований ОСОБА_3 , продовжити на 60 днів.

Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2024 розмір застави як альтернативний запобіжний захід зменшено до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240,00 грн.

Суд вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.

Керуючись ст. ст. 177,178, 183, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням, відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2024, застави як альтернативного запобіжного заходу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240,00 грн, - продовжити на 60 днів, тобто до 21 березня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1