Справа №639/8573/24
Провадження № 1-КП/639/173/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №639/8573/24 (в ЄРДР №0001089 від 07.11.2024) за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, не маючого судимості, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_3 28.10.2024 приблизно о 15 годині знаходився разом з ОСОБА_5 неподалік будівлі кафе «Беверлі» за адресою: м. Харків, вул. Китаєнко, буд. 8, де між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відбувся конфлікт, в ході якого у ОСОБА_3 , виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Далі ОСОБА_3 , маючи умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з необережністю у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливості падіння на асфальтовану поверхню ОСОБА_5 від спричиненого удару та отримання останнім тяжких тілесних ушкоджень, хоча повинен був та міг передбачити настання зазначених наслідків, знаходячись обличчям один до одного, умисно зі значною силою наніс один удар кулаком лівої руки в область правої надбрівної дуги ОСОБА_5 , від якого відбулось падіння останнього на тверде асфальтоване покриття, із наданням тілу прискорення та послідуючий удар об асфальтну поверхню лівою тім`яно-скроневою ділянкою голови.

В результаті нанесеного ОСОБА_3 удару в область правої надбрівної дуги та послідуючого падіння потерпілого ОСОБА_5 з ударом об асфальтну поверхню лівою тім`яно-скроневою ділянкою голови, останньому була завдана закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з вогнищевою контузією базальних відділів правої та лівої лобних часток та полюса правої скроневої частки головного мозку, субдуральний крововилив з боку правої півкулі головного мозку та перелом правої скроневої кістки з розповсюдженням на основу черепа, із наявністю садження в тім`яно-потиличній ділянці зліва та забита рана правої надбрівної дуги.

За ступенем тяжкості закрито черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з вогнищевою контузією базальних відділів правої та лівої лобних часток та полюса правої скроневої частки головного мозку, субдурального крововиливу з боку правої півкулі головного мозку та перелому правої скроневої кістки з розповсюдженням на основу черепа, із наявністю саднення в тім`яно-потиличній ділянці зліва та забитої рани правої надбрівної дуги, що мала місце у ОСОБА_5 , належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки життя, відповідно по п. 2.1.1. «а», п. 2.1.2, п. 2.1.3. «б, в, г» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, як скоїв його при вищезазначених обставинах, він не оспорював фактичні обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті. При цьому ОСОБА_3 надав показання про обставини його конфлікту з ОСОБА_6 , який мав місце 28.10.2024, приблизно о 15:00, біля кафе «Беверлі» за адресою: м. Харків, вул. Китаєнко, буд. 8, в який втрутився потерпілий ОСОБА_5 , якому він наніс один удар кулаком лівої руки в область голови, від якого той впав, вдарився головою об асфальт та втратив свідомість. Таких наслідків від його дій він не бажав та не передбачав. Побачивши це, він дочекався на місці приїзду поліцейських та швидкої.

Свої дії ОСОБА_3 піддав критичній оцінці, висловив жаль щодо скоєного, зауважував, що з самого початку визнавав вину у скоєному.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Обвинувачений ОСОБА_3 вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються.

Цю позицію також висловили і прокурор.

Потерпілий ОСОБА_5 в поданій до суду заяві просив розглядати кримінальне провадження без його участі, зазначивши про відсутність наміру подавати цивільний позов, а тому, з урахуванням положень ст. 325 КПК України, а також думки сторін кримінального провадження, суд розглянув справу за відсутності потерпілого.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, а також, що він не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, що характеризують особу ОСОБА_3 , а також матеріалів кримінального провадження щодо наявних речових доказів.

ІV. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченим ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України), є доведеною. Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.

V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви суду при призначенні покарання

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він не має судимості; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; неодружений, дітей та інших непрацездатних осіб на утриманні не має; офіційно не працює; має місце реєстрації та постійне місце проживання, які співпадають.

При цьому необхідно відзначити, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим

Відповідний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 27 вересня 2018 року по справі № 647/1831/15-к, від 15 серпня 2024 року № 766/6952/23, від 27 листопада 2024 року № 335/3753/21 тощо.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбаченою п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами; враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином; необережну форму вини; кількість епізодів злочинної діяльності один; наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого; відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, його конкретні обставини; особу винного; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання .

Також судом враховується позиція потерпілого, який у поданій заяві не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого, а покладався на розсуд суду.

Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, у частині другій статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.04.2018р. (справа № 298/95/16)

При цьому обставин, які б явно свідчили, що застосування судом статті 75 КК України буде неправомірним та недостатнім для забезпечення мети покарання ОСОБА_3 прокурором не доведено. Більш того, сам прокурор в судовому засіданні просив звільнити обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Тому,з урахуванням вищенаведеного, а також правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 17.04.2018р. по справі № 298/95/16та від 16.08.2018р. по справі №183/163/14, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченого в цілому на теперішній час можливе без реального відбування покарання, у зв`язку з чим його можливо звільнити від відбування передбаченого ст. 128 КК України покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

VІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

З урахуванням висновків суду про можливість звільнення ОСОБА_3 від покарання на підставі ст. 75 КК України, до набранням вироком законної сили стосовно обвинуваченого необхідно змінити запобіжний захід із домашнього арешту на особисте зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Після набрання вироком законної сили речові докази по кримінальному провадженню: СD диск з відеозаписом зберігати в матеріалах кримінального провадження (т. 2 а.с. 37, 38).

До набрання вироком законної сили змінити стосовно ОСОБА_3 запобіжний захід із домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, із покладення на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за викликом до суду, а у разі неможливості прибути завчасно повідомити про це суд;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та не пізніше наступного дня направити потерпілому.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1