Справа № 539/5994/24
Провадження № 1-кп/539/115/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2025 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
Головуючої судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Погреби, Глобинського району Полтавської області, громадянина України, українця, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не є депутатом, на підставі статті 89 Кримінального кодексу України (далі КК України) не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 289, частиною першою статті 122, частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України,

УСТАНОВИВ:
08 жовтня 2024 року близько 21 години ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 або обвинувачений) перебував у приміщенні Лубенського залізничного вокзалу за адресою: Полтавська область, місто Лубни, площа Залізнична, будинок №6, у кімнаті очікування, де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у нього стався конфлікт із раніше йому знайомим ОСОБА_6 (далі ОСОБА_6 або потерпілий), в ході якого виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно та протиправно, перебуваючи у вказаний час у вказаному місці, ОСОБА_4 дерев`яною палицею наніс один удар в область лівої лопатки ОСОБА_6 , після чого здійснив ще один удар вказаною палицею в область лівого коліна ОСОБА_6 .
Своїми умисними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді обширного синця правого стегна, з садном на його поверхні, обширних синців лівого колінного суглобу та в ділянці лівої лопатки, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №278 від 22 жовтня 2024 року за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою суду від 31 грудня 2024 року у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 12 лютого 2025 року.
Під час підготовчого судового засідання, яке відбулося 12 лютого 2025 року, потерпілий ОСОБА_6 подав заяву відповідно до статті 46 КК України про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з тим, що вони примирилися.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні підтримали заяву потерпілого та просять закрити кримінальне провадження у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, а також запевнили суд, що наслідки закриття кримінального провадження із заявлених ним підстав зрозумілі, проти звільнення від кримінальної відповідальності згідно зі статею 46 КК України не заперечують, відображені у обвинувальному акті обставини скоєного ОСОБА_4 проступку обвинувачений визнає повністю, кваліфікацію дій за частиною другою статті 125 КК України не оспорює.
Прокурор за таких обставин вважав наявними правові підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у цій частині.
Суд, з`ясувавши позиції учасників цього кримінального процесу, перевіривши їх, доводи заявленого потерпілим клопотання, вивчивши наявні у нього на цій стадії матеріали справи, та виконавши вимоги частини третьої статті 285 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), дійшов таких висновків.
Зокрема статею 46 КК України регламентовано, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Так, вказане кримінальне правопорушення, у частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, належить до категорії проступків (частина друга статті 12 КК України), оскільки санкцією цієї норми не передбачене покарання у виді позбавлення волі.
В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому у частині кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, визнав повністю та підтвердив відображені у обвинувальному акті установлені досудовим розслідуванням обставини його учинення, кваліфікацію своїх дій за частиною другою статті 125 КК України не заперечував.
А отже, за таких передумов суд має змогу застосовувати норми статті 46 КК України.
До того ж, обвинувачений в силу статті 89 КК України раніше не судимий.
На цей час обвинувачений і потерпілий примирились, про що дали пояснення в судовому засіданні, одночасно вказавши, що будь яких претензій чи то морального, чи то матеріального характеру, один до одного не мають.
При цьому, у суду відсутні підстави сумніватись у цьому, а так само у добровільності і істинності їх позицій.
Таким чином, суд установив наявність одночасно усіх передумов, за яких положення статті 46 КК України мають змогу бути застосовані, як то, обвинувачений вперше вчинив проступок і примирився з потерпілим. Інкримінований злочин не належить до корупційних.
Крім того, суд ураховував, що право на примирення у розумінні статті 46 КК України - це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.
Тож, у цьому випадку суд переконався у тому, що потерпіла особисто і добровільно виразила свою волю на примирення з обвинуваченим.
За таких обставин, беручи до уваги установлені фактичні обставини із даного питання, які свідчать про наявність умов, за яких можливе звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 КК України, у тому числі, й вираження волі потерпілого, суд вважає, що його клопотання у цій справі слід задовольнити.
Саме ж кримінальне провадження у частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Процесуальні витрати у цій частині у справі відсутні, як слідує із обвинувального акта, тому суд не вирішує це питання.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Речові докази у цій частині у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись статею 284, частиною четвертою статті 286 Кримінального процесуального кодексу України, статтями 44, 46 Кримінального кодексу України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, на підставі статті 46 КК України, у зв`язку із його примиренням з потерпілим ОСОБА_6 .
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення.

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області ОСОБА_1