Справа № 683/602/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Старокостянтинові кримінальне провадження №0000032 від 14 січня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старий Остропіль Хмельницької обл., громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , та проживаючого по АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,

-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 263 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , влітку 2023 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи на території Донецької області (точно місця в ході досудового розслідування не встановлено) знайшов (придбав) предмет зовні схожий на корпус гранати «Ф-1».

Після чого в порушенні вимог ст. 178 Цивільного кодексу України, п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України від 17.06.1992, п. п. 9, 11, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, п. 2.1, 2.3.2, 8.1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, перевіз на громадському транспорті до місця свого постійного проживання по АДРЕСА_1 , де в приміщені сараю став зберігати без передбаченого законом дозволу для власних цілей.

В подальшому, 14.01.2025 у період часу з 17 год. 27 хв. по 18 год. 35 хв., в ході несанкціонованого обшуку за адресою проживання ОСОБА_4 , а саме по

АДРЕСА_1 , який проводився на підставі повідомлення ОСОБА_5 про факт зберігання

ОСОБА_5 предмету ззовні схожого на корпус ручної гранати типу «Ф-1», остання добровільно видала, для працівників поліції поліетиленовий пакет із вмістом предмету ззовні схожого на корпус ручної гранати типу «Ф-1», із наявним маркуванням на зовнішній поверхні корпусу у вигляді напису «107 136-75 Т», який є спорядженим корпусом промислово виготовленої бойової ручної осколкової оборонної гранати «Ф-1», яку ОСОБА_4 незаконно зберігав за місцем проживання без передбаченого законом дозволу, без мети збуту.

Своїми умисними діями, що виразилися у незаконному придбанні, носінні та зберіганні вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу,ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 263 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 в червні 2024 року (більш точної дати та часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено), достовірно знаючи про те, що за носіння холодної зброї, без відповідного на те дозволу передбачена кримінальна відповідальність, в порушення вимог п. п. 2, 9, 11, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виготовлення для відстрілу набоїв з гумовими, або аналогічними якостями, метальними снарядами несмертельної дії, та указаних набоїв, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС № 662 від 21 серпня 1998 року, перебуваючи у Донецькій області (точного місця в ході досудового розслідування не встановлено),придбав (знайшов) ніж, який є бойовим ножем з наслідуванням їх конструкції холодною зброєю колюче-ріжучої дії та зберігав його за місцем свого постійного проживання.

В подальшому, 14.01.2025 у період часу з 17 год. 27 хв. по 18 год. 35 хв., в ході несанкціонованого обшуку за адресою проживання ОСОБА_4 , а саме по

АДРЕСА_1 , який проводився на підставі повідомлення ОСОБА_5 про факт зберігання

ОСОБА_5 предмету ззовні схожого на корпус ручної гранати типу «Ф-1», працівниками поліції було виявлено та вилучено предмет ззовні схожий на ніж, який є бойовим ножем з наслідуванням їх конструкції холодною зброєю колюче-ріжучої дії.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в носінні іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 263 КК України.

ОбвинуваченийОСОБА_4 , в судовому засіданні щиро розкаявся, свою вину повністю визнав, ствердив, що зробив для себе правильні висновки, і щиро шкодує про вчинене. Просив врахувати, що він служив добровольцем під час повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України. Просив його суворо не карати та не позбавляти волі.

Обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ст. 349 КПК України показаннями обвинуваченого, який повністю визнав себе винними у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо вищевказаних фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і вважає доведеним пред`явлене обвинуваченим обвинувачення.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає, що вина ОСОБА_4 , у придбанні, носінні та зберіганні вибухового пристрою без передбаченого дозволу, а також у носінні іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу, доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст.263, ч.2 ст.263 КК України

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують їм покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення, призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризуються позитивно, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Суд враховує, що обставинами, що пом`якшують покарання, передбаченими ст. 66 КК України, є щире каяття, як на стадії досудового так і на стадії судового розгляду.

Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст.368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст.65 КК України, в тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання, суд приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкцій частин статей за інкриміновані йому правопорушення з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, якою передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі.

Згідно з приписами ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши наведені обставини суд з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, щиро розкаявся, повністю визнав вину, зробив для себе правильні висновки, та запевнив суд, що подібного більше не вчинятиме. Суд також враховує позицію прокурора, який вважав, що виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбування покарання.

Призначення саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засуджених).

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Разом із цим, суд, діючи відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, покладає на обвинуваченого обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботиабо навчання.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Щодо тривалості іспитового строку, то суд зауважує, що іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки. Встановлення іспитового строку полягає і в тому, що за засудженою особою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Крім того, іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Встановлення в даному випадку судом іспитового строку 1 (один) рік обвинуваченому є виправданим з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, і достатнім для того щоб засуджений довів своє виправлення без реального відбування основного покарання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 під час досудового розслідування обирався у вигляді особистого зобов`язання, який слід продовжити до вступу вироку в закону силу.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи слід стягнути з обвинуваченого на користь держави в порядку ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 263 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати за проведення вибухотехнічної експертизи № СЕ-19/123-25/964-ВТХ від 31.01.2025 в сумі 9550,80 грн. за проведення судової експертизи зброї № СЕ-19/123-25/906-ХЗ від 17.01.2025 в сумі 3 183,60 грн., а всього 12 734,40 грн.

Речові докази по справі :

-предмет ззовні схожий на корпус ручної гранати «Ф-1» в комплекті із транспортувальною пробкою та наявним маркуванням «107-136-75»; ніж із шкіряним чохлом; марлевий тампон із змивом, аплікатор із змивом з поверхні предмету зовні схожого на корпус гранати «Ф-1», які знаходяться на зберіганні в камері зберіганні речових доказів ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, знищити;

-DVD-R диск, на якому містяться 11 (одинадцять) файлів з відеозаписами, залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: