Справа № 755/950/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0004055 від 04.12.2024, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семиполки, Броварського району, громадянина України, із неповною середньою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08.06.2006 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 18.01.2008 по відбуттю строку покарання;

- 23.09.2008 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнений 15.05.2013 по відбуттю строку покарання;

- 29.07.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, звільнений 18.12.2018 року по відбуттю строку покарання;

- 17.12.2020 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, -

- 31.01.2025 року Деснянським районним судом міста Києва за ч. 4 ст. 186 КК України, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровським районним судом м. Києва від 17.12.2020 року та остаточно призначено покарання у виді 8 років 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

УСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що в умовах дії воєнного стану на території України, ОСОБА_5 03.12.2024 приблизно о 15 год. 40 хв., перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту «Юність» по вулиці Миропільська, 27/16, у м. Києві, помітив раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_6 , який сидів на лавці та користувався належним йому мобільним телефоном марки «Redmi 12» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 вартістю 6799,00 грн. з сім карткою оператора «Київстар», абонентський номер НОМЕР_3 , матеріальної цінності не становить, в чохлі чорного кольору вартістю 399,00 грн.

В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_5 підійшов ззаду до ОСОБА_6 та раптово, несподівано для потерпілого, шляхом застосування фізичної сили, а саме викручування лівої руки потерпілого для ослаблення хвату мобільного телефону, вихватив з рук останнього мобільний телефон марки «Redmi 12» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_4 вартістю 6799,00 грн., з сім карткою оператора «Київстар», абонентський номер НОМЕР_3 , матеріальної цінності не становить, в чохлі чорного кольору вартістю 399,00 грн., після чого з місця вчинення злочину зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 7198,00 грн.

Згідно висновку експерта № 042-2117-2024 від 07.01.2025, потерпілий ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді - травма лівого променевого-зап`ясткового суглобу: перелом дистального епіметафізу (ДЕМ) лівої променевої кістки в типовому місці без зміщення уламків, перелом шилоподібного відростку лівої ліктьової кістки з невеликим зміщенням уламків.

Характер та морфологічні властивості, виявленого ушкодження, свідчать про те, що воно утворилось від травмуючої дії тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженні не відобразились, за давністю може відповідати терміну та обставинам, вказаним в описовій частині постанови, тобто, 03.12.2024 та не супроводжувалось небезпечним для життя явищами.

Виявлене тілесне ушкодження, відноситься до тілесного ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, відповідно п.п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил», так як відновлення порушеної анатомічної цілісності травмованої ділянки дистального метаепіфізу лівої променевої кістки та шилоподібного відростку лівої ліктьової кістки, та початок відновлення порушеної функції лівого променево-зап`ясткового суглобу у даному випадку потребує строк понад 21 добу (у звичайному клінічному перебігу). Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості.

Таким чином, дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України, як вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину за ч.4 ст.187 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, повідомив що 03.12.2024 після 15 години, він проходив біля зупинки громадського транспорту «Юність» у м. Києві де помітив потерпілого, який сидів на лавці, був у стані алкогольного сп`яніння та користувався належним йому мобільним телефоном марки «Redmi 12». Тоді обвинувачений вирішив його відібрати, для цього вин підійшов ззаду до цього чоловіка та вихватив мобільний телефон. Допускає, що саме в цей момент потерпілий отримав тілесні ушкодження. Обвинувачений зазначив, що не мав наміру завдати потерпілому тілесні ушкодження. Вказаний телефон продав біля ломбарду за дві з чимось тисячі гривень.

Обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини та розмір заподіяної шкоди, винним визнав себе повністю, щиро розкаявся, запевнив суд що він зробив для себе належні висновки, просив врахувати, що має намір після набрання вироком сили проходити військову служби за контрактом, відповідно до ст. 81-1 КК України.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 тих, що стосуються вирішення питання щодо долі речових доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження. Потерпілий ОСОБА_6 подав суду клопотання про розгляд кримінального провадження за його відсутності.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), в умовах воєнного стану та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 187 КК України.

Призначаючи обвинуваченому міру покарання, суд виходить з положень ст. 50 КК України згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами. Також, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч.4 ст. 187 КК України, який відносяться до категорії особливо тяжких, характер та ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке полягало не тільки у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі час, місце, спосіб учинення, крім того, обвинувачений добровільно розповів про обставини вчиненого, і саме вказана позиція обвинуваченого забезпечила виконання таких завдань кримінального провадження як швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд.

Крім того, обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки, просив врахувати, що має намір після набрання вироком сили проходити військову служби за контрактом, відповідно до ст. 81-1 КК України.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому обвинувальний акт не містить.

У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к сформульовано правову позицію про те, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зважаючи на фактичні конкретні обставини у даному кримінальному провадженні, повне визнання обвинуваченим своєї провини, щире каяття, суд дійшов висновку за можливе призначити обвинуваченому покарання у наближених до мінімальних меж санкції статті із конфіскацією майна.

До такого висновку суд дійшов також, приймаючи до уваги дані, які характеризують особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, з огляду на конкретні обставини справи.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України, а також ст. 75 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Крім того, судом враховується, що 31 січня 2025 року Деснянським районним судом міста Києва ОСОБА_5 було засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України та на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровським районним судом м. Києва від 17.12.2020 року до остаточного покарання у виді 8 років 1 місяця позбавлення волі.

Кримінальне правопорушення (злочин) за яким ОСОБА_5 засуджується цим вироком був вичинений 3 грудня 2024 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій зазначеної статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Ураховуючи, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення до постановлення попереднього вироку від 31 січня 2025 року Деснянським районним судом міста Києва, яким його визнано винуватим та засуджено за за ч. 4 ст. 186 КК України та на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровським районним судом м. Києва від 17.12.2020 року до остаточного покарання у виді 8 років 1 місяця позбавлення волі - остаточне покарання ОСОБА_5 слід призначити за правилами ст. 70 ч.4 КК України, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року, більш суворим, що призначається цим вироком.

Крім того, судом враховано, що вирок Деснянського районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року не набрав законної сили. Проте, відповідно до висновків постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 01.06.2020 року у справі № 766/39/17, у якій зазначено, що суди, призначаючи остаточне покарання, повинні застосовувати правила, передбачені ст. 71 КК України, якщо кримінальне правопорушення вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили. При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК України, оскільки в такому разі апеляційний суд фактично лише посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально, а не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вирок у цій частині. А отже і до призначення покарання за ч. 4 ст. 70 КК України суд застосовує такий самий підхід.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_5 у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , обчислювати з моменту затримання, згідно ст. 208 КПК України, тобто з 04 грудня 2024 року.

Крім того, відповідно до вимог ст. ст. 70, 72 КК України, слід зарахувати ОСОБА_5 час перебування під вартою -з 22.08.2023 по 28.11.2023 згідно вироку Деснянського районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року.

Долю речових доказів вирішити відповідно ст. 100 КПК України.

Арешт на мобільний телефон Xiaomi Redmi 12 Midnight Black 8 GB RAM 256 GB ROM з SN49090/ НОМЕР_5 , IMEI НОМЕР_6 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який був накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 11 грудня 2024 року - скасувати.

Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати згідно обвинувального акту відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 2 (два) місяці із конфіскацією майна.

Відповідно до вимог частин 1, 4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року, більш суворим, призначеним цим вироком, призначити остаточне покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 2 (два) місяці із конфіскацією майна.

Запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту затримання, тобто з 04 грудня 2024 року.

Відповідно до вимог ст. ст. 70, 72 КК України, слід зарахувати ОСОБА_5 час перебування під вартою -з 22.08.2023 по 28.11.2023 згідно вироку Деснянського районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року.

Арешт на мобільний телефон Xiaomi Redmi 12 Midnight Black 8 GB RAM 256 GB ROM з SN49090/ НОМЕР_5 , IMEI НОМЕР_6 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який був накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 11 грудня 2024 року - скасувати.

Речові докази:

- мобільний телефон, марки «Redmi 12» (квитанція № 023677) - повернути ОСОБА_6 ;

- одяг обвинуваченого за квитанцією № 023163 - конфіскувати.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1