печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8212/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції провадження за клопотанням старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України майор поліції ОСОБА_5 про обрання підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000514 від 11.02.2025, -

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий в ОВС ГСУ Національної поліції України майор поліції ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000514 від 11.02.2025. Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому доводи. У судовому засіданні захисник підозрюваного заперечував проти задоволення клопотання. Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, слідчий суддя дійшов наступного висновку, що в провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебувають матеріали кримінального провадження № 0000514 від 11.02.2025 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН). До складу ООН увійшли Українська Радянська Соціалістична Республіка (з 24 серпня 1991 року змінено назву на Україна), Союз Радянських Соціалістичних Республік (з 24 грудня 1991 року змінено назву на російська федерація) та ще 49 країн-засновниць, а в подальшому до вказаної міжнародної організації прийняті інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі Члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16 грудня 1970 року №2734 (XXV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки від 21 грудня 1965 року №2131 (XX), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної та політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою першою в порушення Статуту ООН є перш за все свідченням акту агресії. Будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії;

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, що дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно наведеним вище актам.

Жодні міркування будь-якого характеру, з політичних, економічних, військових чи інших причин не можуть бути виправданням агресії. Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій (Гаага, 18 жовтня 1907 року), яка вступила в дію 26 січня 1910 року, яку 7 березня 1955 року визнано Союзом Радянських Соціалістичних Республік, правонаступником якого російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього і недвозначного попередження, яке буде мати форму мотивованого оголошення війни або форму ультиматуму з умовним оголошенням війни. Стан війни повинен бути без уповільнення оповіщений нейтральним державам і буде мати для них дійсну силу лише після одержання оповіщення.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація. Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися 4 проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року ШЗ/98-ВР та федеральним законом російської федерації від 2 березня 1999 року № 42 фз).

Відповідно до ст. ст. 2-3 зазначеного Договору російська федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права. Відповідно до опису і карти державного кордону, які з додатками до Договору між Україною та російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований російською федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно із статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Таким чином жодні міркування будь-якого характеру, з політичних, економічних, військових чи інших причин не можуть бути виправданням агресії. Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій (Гаага, 18 жовтня 1907 року), яка вступила в дію 26 січня 1910 року, яку 7 березня 1955 року визнано Союзом Радянських Соціалістичних Республік, правонаступником якого російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього і недвозначного попередження, яке буде мати форму мотивованого оголошення війни або форму ультиматуму з умовним оголошенням війни. Стан війни повинен бути без уповільнення оповіщений нейтральним державам і буде мати для них дійсну силу лише після одержання оповіщення.

Всупереч вказаним нормам президент російської федерації, а також інші представники влади російської федерації, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України.

З цією метою 22.02.2022 президент рф підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані державною думою та радою федерації федеральних зборів російської федерації.

В цей же день президент російської федерації, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до ради федерації федеральних зборів звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволено.

Керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей 23.02.2022 звернулися до президента російської федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

президент рф 24.02.2022 оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні, після чого був відданий наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України.

Після цього, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці збройних сил рф шляхом збройної агресії, незаконно вторглись на територію України через лінію державного кордону України, розташовану в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Київській, Сумській, Чернігівській та інших областях та шляхом застосування зброї здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, а також здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до теперішнього часу та призводить до тяжких наслідків.

Указані дії супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна і міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв'язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із

05 год 30 хв 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває на території України по теперішній час.

Так, громадянка України ОСОБА_6 , станом на 05 березня 2022 року (дата початку окупації Маріупольського району Донецької області) року здійснювала приватну нотаріальну діяльність на території Донецької області, а саме у Маріупольському районному нотаріальному округу на підставі свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 609 від 14.03.1994 виданого Міністерством юстиції України.

Здійснюючи нотаріальну діяльність згідно Законодавства України, ОСОБА_6 , достовірно володіючи інформацією, що з 05 березня 2022 року підрозділами збройних сил та інших військових формувань російської федерації, здійснено повномасштабне вторгнення на територію Маріупольського району Донецької області та розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, усвідомлюючи, що на території України введено воєнний стан, свідомо та добровільно прийняла рішення перейти на бік ворога, тобто на сторону окупаційної влади російської федерації, з метою вчинення дій на шкоду державній безпеці України, а також надавати представникам російської федерації допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, встановленні окупаційного режиму на тимчасово захопленій території Донецької області.

Реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці на території Донецької області у м. Маріуполі, після повної окупації військовослужбовцями збройних сил російської федерації вказаної території, тобто після 05.03.2022, ОСОБА_6 , керуючись ідеологічними та корисливими мотивами, добровільно погодилася на співпрацю з окупаційною владою російської федерації, та прийняла участь у конкурсі на зайняття посади нотаріуса, який було оголошено, окупаційною адміністрацією держави агресора, так званим міністерством юстиції донецької народної республіки 29.09.2022 року. Після чого, 09.12.2022 - 10.12.2022 добровільно склала кваліфікаційний іспит для наділення повноваження нотаріуса, який організовувався окупаційною владою тимчасово окупованої території Донецької області та отримала ліцензію на право нотаріальної діяльності № 185 від 30.05.2014 у відповідності до наказу № 32 управління міністерства юстиції російської федерації по донецькій народній республіці від 06.03.2023, якою наділена повноваженнями нотаріуса російської федерації.

Таким чином, ОСОБА_6 з 07.03.2023 по даний час займається нотаріальною діяльністю на тимчасово окупованій території Донецької області та являється нотаріусом незаконно утвореного окупаційною адміністрацією держави агресора «Маріупольського міського нотаріального округу».

Використовуючи отримані повноваження, ОСОБА_6 організувала діяльність нотаріального процесу російською мовою та окупаційною владою, їй було делеговано право, що дозволяє надавати документам, які вона складає характеру справжності, забезпечувати їх збереження, наділяти їх доказовою та виконавчою силою за стандартами та законами російської федерації, в тому числі вчиняти нотаріальні дії в інтересах фізичних та юридичних осіб, складати проекти угод, заяв та інших документів, виготовляти копії документів та витяги з них, а також надавати роз`яснення з питань вчинення нотаріальних дій, витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи (у тому числі які містять персональні дані), необхідні для вчинення нотаріальних дій та вчиняти інші дії, які передбачені законодавством російської федерації про нотаріат.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках встановлених ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Нотаріус зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно Закону України «Про нотаріат» і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики (частина перша статті 5 ЗУ «Про нотаріат»).

Статтею 7 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Нотаріуси у встановленому порядку в межах своєї компетенції вирішують питання, що випливають з норм міжнародного права, а також укладених Україною міжнародних договорів.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про нотаріат» метою професійного самоврядування нотаріусів є об`єднання на професійній основі зусиль нотаріусів для виконання покладених на них цим Законом обов`язків і забезпечення їхніх прав, представництво професійних інтересів нотаріусів у державних органах, органах місцевого самоврядування, у відносинах з іншими юридичними особами, захист професійних інтересів та соціальних прав нотаріусів, сприяння підвищенню професійного рівня нотаріусів та надання їм методичної допомоги, захисту інтересів фізичних і юридичних осіб при заподіянні їм шкоди внаслідок незаконних дій або недбалості нотаріуса.

Професійне самоврядування нотаріусів здійснюється через Нотаріальну палату України та її органи. Нотаріальна палата України є організацією, яка здійснює професійне самоврядування у сфері нотаріату.

Нотаріальна палата України є неприбутковою юридичною особою, має свою печатку. Діяльність Нотаріальної палати України здійснюється відповідно до законодавства та її статуту. Повноваження Нотаріальної палати України визначаються цим Законом та її статутом.

До повноважень Нотаріальної палати України належать: представлення інтересів нотаріальних палат та нотаріусів у державних та інших установах; забезпечення захисту соціальних та професійних прав нотаріусів; участь у проведенні експертиз законопроектів з питань, пов`язаних з нотаріальною діяльністю; забезпечення підвищення кваліфікації нотаріусів та їхніх помічників; контроль за дотриманням нотаріусами правил професійної етики та інші повноваження.

Професійне самоврядування нотаріусів функціонує на засадах законності, гласності, незалежності, демократичності, колегіальності, виборності, обов`язковості членства нотаріусів та виконання рішень органів професійного самоврядування, прийнятих відповідно до їх компетенції, забезпечення рівних можливостей доступу нотаріусів до участі в професійному самоврядуванні.

Натомість, у період з 2022 року по теперішній час, під час окупації російською федерацією частини території України, громадянка України ОСОБА_6 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів окупації з боку російської федерації, з власної ініціативи, добровільно вирішила особисто взяти участь в утворенні та функціонуванні на території Донецької області системи незаконних нотаріальних органів.

Крім того, за час перебування на вище зазначеній посаді ОСОБА_6 використовуючи надані представниками окупаційної адміністрації російської федерації організаційно-розпорядчі функції на виконання завдань та функцій так званого координатора нотаріусів Маріуполя, налагодила взаємодію з окремими засобами масової інформації, використовуючи їх для висвітлення діяльності окупаційної адміністрації російської федерації, здійснення пропагандистських акцій на її підтримку, зокрема через мережу Інтернет, та формування думки серед населення і світової спільноти як про законність власних дій, так і про легітимність створення та діяльності так званого «нотаріального округу донецької народної республіки».

Відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 13.03.2023 № 1 та на підставі пунктів «і», 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», наказом Міністерства юстиції України від 20.03.2023№ 1036/5 «Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю», свідоцтво видане на ім`я ОСОБА_6 анульовано, при цьому із рішення № 1 вбачається, що у володінні, користуванні та на збереженні останньої знаходяться документи нотаріального діловодства та архіву, які є власністю держави, а також гербова печатка нотаріуса та отримані спеціальні бланки нотаріальних документів. Згідно вказаного рішення встановлено, що ОСОБА_6 неодноразово порушувала правила професійної етики, її дії, які вчинено усвідомлено, на здійснення нотаріальної діяльності за російським законодавством, співпраця з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, є діями, спрямованим на утвердження тимчасової окупації частини території України, невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окупованій території України, підрив територіальної цілісності та недоторканості України, та порушення присяги нотаріуса та правил професійної етики, що також заподіло шкоду авторитету професії нотаріуса та свідчить про порушення присяги нотаріуса.

З метою досягнення свого результату та вчинення злочину спрямованими на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України ОСОБА_6 в січні 2023 прийняла участь в круглому столі з питань організації діяльності нотаріусів в нових регіонах росії, в тому числі в м. Маріуполі, в якому в тому числі прийняли участь посадові особи держави агресора, де висловлювала подяку державі окупанту та її посадовим особам. Крім того приймала участь у делегації нотаріусів Маріуполя в м. Санкт-Петербурзі, в отриманні навчання в школі молодого нотаріуса та інших постановочних сюжетах про допомогу жителів петербургу в створенні нотаріальних палат в нових регіонах рф. Крім того, ОСОБА_6 неодноразово приймала участь у постановочних сюжетах, які розміщалися в телеграм каналах в яких 20.04.2023, 18.10.2023 та 13.09.2024 надавала допомогу в центрі допомоги «єдиної росії», 16.10.2023 провели зустріч на базі «єдиної росії» з колегами з Санкт-Петербургу. Згідно публікації від 19.06.2024 встановлено, що ОСОБА_6 була вибрана головою місцевого відділення Союзу жінок росії, який увійде в регіональне відділення в союзу жінок росії в днр. Також згідно публікації 14.10.2024 в телеграм каналі встановлено, що 15.10.2024 відбудеться прийом громадян в м. Маріуполі, де можна буде отримати консультацію в члена правління нотаріальної палати днр, ОСОБА_6 , що свідчить про те, що ОСОБА_6 у невстановлений слідством час, але не пізніше 14.10.2024 з власної ініціативи, добровільно вирішила особисто взяти участь в утворенні та функціонуванні на території днр системи незаконних нотаріальних органів стала членом правління нотаріальної палати днр.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями, спрямованими на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, добровільно та активно надавала допомогу окупаційній владі російської федерації в проведенні підривної діяльності проти України, яке вчинено в умовах воєнного стану.

Тим самим встановлено достатньо доказів для підозри ОСОБА_6 у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту та надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинено в умовах воєнного стану, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення повідомлено про підозру: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. кохма іванівської області російської федерації, громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 24.01.2025 повідомлення про підозру ОСОБА_6 складене, 27.01.2025 опубліковане на сайті Офісу Генерального прокурора, 25.01.2025 - опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр», після чого згідно абз. 2 ч. 2 ст. 135 КПК України, повідомлення про підозру, вважається врученим.

27.01.2025 на сайті Офісу Генерального прокурора опубліковані повістки про виклик ОСОБА_6 до слідчого для проведення слідчих дій на 29.01.2025, 30.01.2025 та 31.01.2025.

На виклики слідчого підозрювана ОСОБА_6 не являється, про причини неявки не повідомляє.

11.02.2025 підозрювану ОСОБА_6 оголошено в розшук.

Слідчими та розшуковими заходами встановлено, що підозрювана

ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України, а саме в місті Маріуполь Донецької області.

Підозра, повідомлена ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України обґрунтовується зібраними в ході досудового розслідування доказами в їх сукупності, а саме: протоколами огляду інформації, розміщеної у відкритому доступі у мережі Інтернет;

матеріалами кримінального провадження у сукупності.

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваної

ОСОБА_6 згідно зі ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

п.1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

п.5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину, передбаченого

ч. 2 ст. 111 КК України, санкція статті Кримінального кодексу України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, з конфіскацію майна, що відповідно до

ст. 183 КПК України, дозволяє обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний перебуває на тимчасово окупованій території України та на території держави-агресора РФ. Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. Зважаючи на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України. Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного. Виходячи з наявних в наданих суду матеріалах даних, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 яке складене, 27.01.2025 опубліковане на сайті Офісу Генерального прокурора, 25.01.2025 - опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр», після чого згідно абз. 2 ч. 2 ст. 135 КПК України, повідомлення про підозру, вважається врученим.. Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя у відповідності до ст. 177, 178 КПК України враховує тяжкість покарання за інкриміновані діяння, у зв`язку з чим оголошена у розшук та вважає наявними підстави для обрання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави для запобігання її подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, відтак клопотання підлягає задоволенню. Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 177, 178, 179, 180, 193, 194, 196, 205, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання - задовольнити. Обрати підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. кохма іванівської області російської федерації, громадянці України, проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У разі затримання особи, відносно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу. Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення. Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 25.02.2025 року о 14:00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1