Ухвала

22 січня 2025 року

м. Київ

справа № 296/6951/16-к

провадження № 51-199ск25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року і

ВСТАНОВИВ:

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2016 року затверджено угоду від 16 грудня 2016 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 про визнання винуватості за ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 368 КК.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 368 КК, та призначено узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, що йому належить.

Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 про поновлення строку апеляційного оскарження залишено без задоволення, а апеляційну скаргу повернуто.

У касаційній скарзі сторона захисту просить скасувати ухвалу апеляційного суду у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК встановлено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 16 грудня 2016 року обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 були присутні під час проголошення вироку про затвердження угоди між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 . У суді апеляційної інстанції вони підтвердили дані обставини.

Тобто обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 були обізнані про зміст прийнятого рішення, порядок та строк його оскарження. Проте апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження вони подали більше, ніж через 7 років після постановлення вироку, - у вересні 2024 року поза межами визначеного п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК строку.

У касаційній скарзі скаржники вказують, що ОСОБА_6 у судовому засіданні 16 грудня 2016 року відмовився відповідати на запитання ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , що свідчить про те, що сторона захисту була присутня під час постановлення вироку про затвердження угоди із ОСОБА_6 .

Також як встановлено апеляційним судом, 03 січня 2024 року захисник ОСОБА_5 під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_4 звертався з клопотанням про відвід судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_7 саме з підстав розгляду ним кримінального провадження щодо ОСОБА_6 . Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що навіть станом на 03 січня 2024 року скаржникам було відомо про вирок суду першої інстанції від 16 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 .

Зважаючи на те, що вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2016 року був постановлений за участю обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 , чого вони не заперечують і в касаційній скарзі, то строк апеляційного оскарження для них мав обчислюватися саме з 16 грудня 2016 року, однак із апеляційною скаргою вони звернулися лише у вересні 2024 року.

Відтак висновок апеляційного суду про відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження вироку від 16 грудня 2016 року Суд вважає вмотивованим.

Таким чином, апеляційний суд діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті провадження потрібно відмовити.

Керуючись пунктом 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2016 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3