Справа №295/4429/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000519 від 24.03.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, який не працює, не одружений, має 2 групу інвалідності, на утримані малолітніх дітей не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

26.11.2003 Богунським районним судом м. Житомира за ч.3 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 70, ст.69 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,

06.11.2009 Богунським районним судом м. Житомира за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі,

11.03.2021 Богунським районним судом м. Житомира за ч.1 ст. 125, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, іспитовий строк 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.4 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з обвинувальним актом 23.03.2022 приблизно о 21 годині за адресою вул. Крошенська, будинок 23 у м. Житомирі у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я, в умовах воєнного стану, а саме заволодіння мобільним телефоном марки «Umidigi Bison», який належать ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, під час воєнного стану, 23.03.2022 приблизно о 21 годині перебував у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , де застосував до ОСОБА_6 фізичне насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я, що виразилося в умисному нанесенні одного удару гострим предметом, що схожий на ніж в область йогно шиї.

В результаті нанесеного удару, ОСОБА_6 спричинено легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді колото-різаної рани по передній поверхні шиї справа. В подальшому ОСОБА_4 , подолавши таким чином волю потерпілого до опору, заволодів його майном, а саме: мобільним телефоном марки «Umidigi Bison» вартістю 5 188 грн. 50 коп.

Після цього, ОСОБА_7 , утримуючи при собі майно, яке належить ОСОБА_6 місце вчинення кримінального правопорушення залишив, та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив останньому матеріальної шкоди на суму 5 188 грн. 50 коп.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 ставиться у провину те, що він своїми умисними діями, що виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), під час воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України.

За результатами судового розгляду пред`явленого обвинувачення суд встановив та визнав доведеним наступне формулювання обвинувачення:

23.03.2022 приблизно о 21 годині за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_4 перебував на кухні разом із ОСОБА_6 , та в ході розпивання спиртних напоїв на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин через прослуховування різних видів музики з мобільного телефону, який лежав на столі, та неодноразові прохання співмешканки (сусідки) виключити гучну музику, у ОСОБА_4 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Реалізуючи свій протиправний умисел, в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, ОСОБА_4 схопив правою рукою зі стола ніж та навмисно наніс один удар в область шиї потерпілого ОСОБА_6 , у вигляді колото-різаної рани по передній поверхні шиї справа, чим спричинив легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. В подальшому ОСОБА_8 схопив зі стола мобільний телефон потерпілого, вийшов із будинку та викинув телефон і ніж поруч із будинком АДРЕСА_2 .

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 2 статті 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суд дійшов такого висновку, виходячи із дослідження та аналізу наступних доказів, які були представлені як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, в ході змагального процесу.

Так, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину за ч.4 ст.187 КК України не визнав та пояснив, що 23.03.2022, ввечері біля 20:00 години, він зайшов до ОСОБА_9 , який був зі своїм кумом ОСОБА_10 та випивали на кухні спиртні напої. Він також приєднався до них та вони продовжили вживати спиртні напої втрьох. У ОСОБА_11 із собою був ніж та викрутка. В ході цього вони слухали музику на телефоні потерпілого. Телефон лежав на столі. В цей час із сусідньої кімнати на кухню кілька разів вийшла ОСОБА_12 та попросила зробити музику тихіше, оскільки поруч спали діти. Після цього у ОСОБА_8 почалась сварка із потерпілим та ОСОБА_4 попросив зробити музику тихіше і сказав, що зараз викине телефон, після чого взяв в руки телефон, і на відмах вдарив потерпілого ножем та одразу вийшов із будинку. Після цього викинув ніж та телефон поруч із будинком (приблизно в 7 метрах від нього), і пішов до свого дому. Через деякий час до нього додому забігли працівники поліції та почали питати де дівся мобільний телефон. На що він повідомив, що викинув. Після цього його посадили до автомобілю працівників поліції та вони разом поїхали шукати викинуті речі. Неподалік будинку потерпілого вони знайшли на землі мобільний телефон та ніж, і поклали їх до кишені ОСОБА_4 і почали бити, щоб він сказав на відеозапис визнавальні покази. Але він відмовився, після чого вони склали протокол про вилучення цих речей у нього із кішенів та знову почали бити, після чого він підписав необхідний протокол. Згодом його доставили в ІТТ.

Наголошував на тому, що не мав наміру викрадати мобільний телефон у потерпілого, а викинув його із ножем одразу неподалік від будинку потерпілого, бо злякався. Визнав свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 23.03.2022 приблизно о 20 годині він прийшов в гості до свого кума ОСОБА_13 , який проживає в АДРЕСА_2 . Там вони разом сиділи на кухні, пили вино, розмовляли. Приблизно через 15-20 хвилин до них зайшов ОСОБА_4 , його запросили до столу, налили вина, дали цигарку. Гурський приніс з собою викрутку і невеликий ніж. Він (потерпілий) дістав свій телефон, включив на ньому музику і поклав його на стіл, всі слухали музику. Через деякий час (не більше години) потерпілий піднявся, щоб переключити музику та налити ще вина, але ОСОБА_8 зненацька піднявся, схопив ніж та вдарив його в шию. Після чого схопив телефон та вибіг з будинку. Потерпілий зажав рану рукою і попросив викликати швидку допомогу. Швидка допомога приїхала і забрала його в лікарню. Наступного дня він пішов із лікарні, оскільки у нього на догляді залишились старі люди.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що в березні 2022, точну дату вже не пригадує, приблизно о 20 годині, до нього додому зайшов кум ОСОБА_6 , потім приблизно через пів години зайшов ОСОБА_4 і сів з ними. Також приніс із собою викрутку і ніж. Сиділи, розмовляли, пили вино. Потерпілий увімкнув на своєму телефоні гучну музику, поклавши телефон на столі. Через деякий час почалась суперечка між ОСОБА_15 та ОСОБА_4 зприводу прослуховування різних мелодій. Кожний із них наполягав на включенні своїх мелодій. Також 2-3- рази виходила із кімнати ОСОБА_16 та просила зробити музику тихіше, оскільки у неї в сусідній кімнаті знаходились діти. Але вони не зреагували та музику тихіше ніхто не зробив. Раптом він побачив як ОСОБА_8 виходить на вулицю, а потерпілий тримається за шию. Момент нанесення удару обвинуваченим потерпілому він не бачив. Коли ОСОБА_4 вибіг з кухні, ОСОБА_6 тримався за шию і попросив викликати «швидку допомогу». Куди дівся телефон потерпілого він не звернув увагу, однак, коли ОСОБА_4 вийшов, музики вже не було. Свідок зайшов до ОСОБА_17 в кімнату і попросив викликати швидку допомогу. Вона вийшла із кімнати до потерпілого та надала йому ганчірку. Хвилин через 10 прибула швидка допомога та забрала потерпілого. Також до будинку приходили працівники поліції та сказали, що ОСОБА_8 було затримано.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що 23.03.2022 ввечері перебувала за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 . Знаходилась у житловій кімнаті разом із дітьми та чоловіком. Дітей вкладала спати. В цей час на кухні сидів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_14 , та випивали спиртне, голосно розмовляли та слухали на телефоні музику, заважаючи їй з дітьми, у зв`язку із чим вона кілька разів виходила із кімнати та робила їм зауваження, і просила зробити музику тихіше. Гурський теж просив потерпілого зробити музику тихіше. На столі лежав сенсорний телефон ОСОБА_6 та на ньому грала музика. Також бачила у ОСОБА_8 в руках ніж, який вона просила прибрати. Через деякий час її покликали на допомогу, щоб викликати швидку для потерпілого, який тримався за шию і у нього була кров. Вона вийшла та побачила як ОСОБА_8 вийшов із будинку та викинув мобільний телефон на вулицю, просив надати допомогу потерпілому. Вона надала потерпілому кусок ганчірки для шиї і подзвонила до швидкої допомоги. Після цього зайшла до своєї кімнати і більше не виходила. Наступного дня вона знову бачила потерпілого разом із ОСОБА_9 та вони продовжували випивати кожен день спиртні напої.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що є сусідом ОСОБА_4 , який проживає навпроти по АДРЕСА_3 . В березні 2022 року у вечірній час, приблизно о 21:00г., він бачив як до будинку ОСОБА_8 приїхала поліція та його вивели із будинку, і забрали на службовому автомобілі. Наступного дня свідок зайшов до матері ОСОБА_8 та вона повідомила, що працівники поліції зробили в будинку переворот.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що є сусідкою ОСОБА_4 , проживає в АДРЕСА_4 . Будинок Гурського знаходиться навпроти. Навесні 2022 року, дату і час точно не пам`ятає, після 21.00, навпроти її вікна в будинку ОСОБА_8 вона почула гучні звуки та багато людей у кімнаті, хтось кричав, та згодом побачила поліцію біля будинку. До ОСОБА_8 інколи навідувалась поліція, та він був судимий, і вона подумала, що це знову поліція приїхала. Після цього почула як стукнули двері автомобіля і звуки припинились. Наступного дня від матері вона дізналась, що у будинок приходила поліція та зробила безлад у кімнаті.

Окрім вказаних показів вина ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000519 від 24.03.2022, 23.03.2022 до ЄРДР внесено відомості про дане кримінальне правопорушення на підставі заяви потерпілого ОСОБА_6 за ч.4 ст. 187 КК України (т.1 а.с.54).

Згідно з рапортом чергового інспектора поліції за 23.03.2022 о 20:54 годині від диспетчера швидкої допомоги надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_9 нанесли ножове поранення в область шиї. Діагноз: колото-різана рана шиї, запах алкоголю (т.1 а.с.55).

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23.03.2022 від потерпілого ОСОБА_6 , останній зазначив, що невідома особа на прізвисько « ОСОБА_23 » 23.03.2022 близько 21.00, перебуваючи за адресою: м. Житомир, буд. 23, здійснила напад на нього з метою заволодіти його мобільним телефоном марки «Візон» чорного кольору з сім картою, при цьому навмисно спричинив йому тілесне ушкодження: колото-різане поранення шиї (т.1 а.с.56).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 23.03.2022 року за адресою: м. Житомир, вул. Крошенська буд. 23, за участю власника та свідка ОСОБА_14 проведено візуальне обстеження приватного житлового будинку, прилеглого входу та кімнати (кухні), де відбулись події конфлікту, та встановлено місце вчинення злочину, а також вилучено відрізок тканини із плямою бурого кольору (т.1 а.с.57-62).

Отримані тілесні ушкодження потерпілого підтверджуються картою виїзду швидкої медичної допомоги № 208 від 23.03.2022, згідно якої ОСОБА_6 госпіталізовано до Житомирської районної лікарні з попереднім діагнозом: «колото-різана рана передньої поверхні шиї справа», протоколом огляду місця події від 23.03.2022, за адресою: Житомирський район, село Станішівка, Сквирське шосе, 3; актом судово-медичного обстеження № 285 від 25.03.22 та висновком експерта № 341 від 11.04.2022, де зазначено, що у ОСОБА_6 виявлено колото-різану рану по передній поверхні шиї справа, що утворилася від дії гострого предмету, не виключено в термін та при обставинах, вказаних обстеженим та у процесуальних документах, що відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Згідно з дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги, виданого Регіональним центром, адвокату ОСОБА_5 передбачено забезпечити надання допомоги ОСОБА_4 та прибути 24.03.2022 року о 0 години 40 хвилин до відділу поліції (т.1 а.с.68).

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення від 24.03.2022, складеного слідчим 24.03.2022р. о 00:18 год., ОСОБА_4 було фактично затримано о 22 годині 40 хвилин за адресою: м.Житомир, вул. Крошенська, 22 та проведено його особистий обшук, і вилучено із місця події предмет, схожий на ніж, зі слідами бурого кольору, предмет схожий на викрутку та мобільний телефон (т.1 а.с. 70-74).

Згідно з протоколами огляду від 24.03.2022 року та від 02.05.2022р слідчим були оглянуті предмети: мобільний телефон, ніж та викрутка, які були вилучені з місця події і в ході затримання по вул.Крошенська, 22 (т.1 а.с.106-107, 14-142).

Згідно з Висновком експерта № СЕ-19/106-22/2360-ТВ ринкова вартість мобільного телефону «Umidigi модель «Bison 6/128GB Cyber Yellow» могла становити 5188,50 грн. (т.1 а.с.116-123).

За протоколом отримання зразків для експертизи у потерпілого ОСОБА_6 та висновком експерта № 362 від 05.04.2022 було встановлено групову приналежність крові потерпілого (а.с.125-127). Але зазначені докази не підтверджують і не спростовують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно ст. 91 КПК України, а тому суд не приймає їх до уваги.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 08.04.2022, проведеного за адресою м. Житомир, вул. Крошенська, буд 23 за участі потерпілого ОСОБА_6 , та диском з відеозаписом, долученим до протоколу, підтверджується спосіб та механізм нанесення обвинуваченим ОСОБА_4 удару ножем в шию потерпілому. На відеозаписі відображено, як потерпілий показав спосіб нанесення йому удару (т.1 а.с.128-130).

Згідно з протокол проведення слідчого експерименту від 08.04.2022 за адресою АДРЕСА_2 , за участі свідка ОСОБА_14 останній фактично підтвердив покази, надані ним під час судового розгляду, показав на місце, де вони втрьох сиділи та розпивали спиртні напої, слухали музику на мобільному телефоні та між обвинуваченим і потерпілим виник спір щодо її прослуховування, після чого ОСОБА_8 вискочив на вулицю, а самого удару свідок не бачив (т.1 а.с.132-134).

Відповідно до електронного документу, на якому зафіксовано дзвінок на екстрену службу «103», 23.03.2022 о 20:46 на телефонну лінію «102» телефонувала жінка, яка повідомила, що за адресою: м. Житомир, вул. Крошенська, 23, ОСОБА_6 нанесено ножовий удар у шию. Як пояснила свідок ОСОБА_18 , це вона викликала «швидку допомогу» (т.1 а.с.169-170).

Висновком експерта судово-психіатричної експертизи № 100-2022 від 19.04.2022 підтверджується те, що ОСОБА_4 здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом не потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру. На момент вчинення інкримінованого йому діяння міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.1 а.с.137-139).

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч.1 ст. 373 КПК).

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченої особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Оцінивши наведені та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбачена ч.4 ст.187 КК України поза розумним сумнівом не доведена, а його дії слід кваліфікувати за частиною 2 ст.125 КК України як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

З об`єктивної сторони розбій, відповідно до ч.1 ст. 187 КК України, є нападом з метою заволодіння чужим майном ,поєднаним із насильством ,небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ,або з погрозою спричинення такого насильства.

Суб`єктивна сторона злочинів проти власності (в даному випадку розбій) характеризується прямим умислом та корисливим мотивом, який полягає у прагненні винного протиправно обернути чуже майно на свою чи іншої особи користь,тобто одержання фактичної можливості володіти,користуватися чи розпоряджатися таким майном як своїм власним.

При винесенні вироку суд враховує, що попередній вирок Богунського районного суду м.Житомира від 01.11.2022р., яким ОСОБА_4 було засудженого за ч.4 ст.187 КК України, був скасований апеляційним судом після перегляду справи Верховним судом.

Згідно з частиною 3 статті 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Відповідно до частини 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Як вбачається з матеріалів справи при скасуванні попереднього вироку суди вищих інстанцій зазначили, зокрема, що фактичні обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, не були підтверджені належними доказами. Заперечення сторони захисту, із посиланням на наявні докази (показання обвинуваченого, потерпілого та свідків) щодо відсутності умислу в ОСОБА_4 на вчинення розбійного нападу належно не спростовано. Так, згідно показань обвинуваченого ОСОБА_4 , у нього виник конфлікт з потерпілим ОСОБА_6 , що стосувався вибору пісні під час спільного прослуховування музики з мобільного телефону потерпілого. З показань обвинуваченого саме з цих причин він вдарив потерпілого, спричинивши йому відповідні тілесні ушкодження, тобто без попереднього умислу на заволодіння майном потерпілого. Очевидцем події був свідок ОСОБА_14 , який показання обвинуваченого щодо причин конфлікту з потерпілим підтвердив. Опосередковано в цій частині підтверджено показання обвинуваченого і потерпілим ОСОБА_6 .

Також за твердженням апеляційного суду не достатньо проаналізованими та обґрунтованими були висновки суду першої інстанції і щодо обставин виявлення та вилучення телефону під час затримання ОСОБА_4 23.03.2022., хоча ці обставини в сукупності із іншими обставинами події та доказами можуть мати вирішальне значення для правильної юридичної оцінки дій обвинуваченого ОСОБА_4 .

Враховуючи обов`язковість при новому розгляді висновків і мотивів, з яких скасовувалось судове рішення апеляційною інстанцією, судом при повторному розгляді було детально проаналізовано та надано оцінку діям ОСОБА_4 та його доводам щодо відсутності умислу на заволодіння майном потерпілого та обставин виявлення і вилучення телефону, а також затримання ОСОБА_4 .

Дослідивши доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про відсутність у нього умислу на заволодіння телефоном потерпілого, суд вважає, що наявними у справі доказами не доведено існування у ОСОБА_4 корисливого умислу на заволодіння майном потерпілого, а доводи захисту з цього приводу не були спростовані поза розумним сумнівом наявними у справі доказами.

Так, із проаналізованих показів свідків слідує, що ОСОБА_4 23.03.2022р біля 20:00 години прибув до будинку за адресою Крошенська, 23 до своїх знайомих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з якими на кухні почав вживати спиртні напої (вино) та мирно спілкуватися. Спочатку будь-яких конфліктів не було та вони розмовляли з приводу шкільних часів, бо потерпілий та обвинувачений були знайомі ще зі школи, про що зазначив у своїх показах свідок ОСОБА_9 . В ході спілкування потерпілий дістав свій мобільний телефон, поклав його на стіл та включив гучно музику. Під час розпивання алкоголю та прослуховування музики, між обвинуваченим та потерпілим кілька разів виникав словесний конфлікт, який був обумовлений бажанням кожного з них обрати інші пісні та зробити музику тихіше, про що неодноразово їх просила свідок ОСОБА_24 , яка кілька разів виходила із своєї кімнати до кухні та зверталась до присутніх. Але тихіше музику вони не зробили. Після чого на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із потерпілим у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння йому тілесних ушкоджень та він різко схопив правою рукою зі стола ніж, який приніс із собою, та наніс один удар в область шиї потерпілого, в результаті чого заподіяв колото-різану рану по передній поверхні шиї справа, чим спричинив легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Після чого він схопив зі столу мобільний телефон потерпілого, вийшов із будинку на вулицю та неподалік від будинку потерпілого, поруч із будинком АДРЕСА_5 , викинув мобільний телефон, ніж та викрутку. Вказані речі були згодом знайдені на землі та вилучені, що підтверджується ілюстративною таблицею до протоколу огляду місця події від 23.02.2022р. (т.1 а.с.74). Вказані обставини підтверджується показами обвинуваченого, свідка ОСОБА_9 та ОСОБА_25 , які були присутні в будинку на місці події. Тобто причиною несподіваного конфлікту та нанесення тілесних ушкоджень було раптово виниклі неприязні відносини через прослуховування різних типів музики, бажання кожного із учасників конфлікту включити свою мелодію та необхідність зробити музику тихіше.

Стосовно відсутності умислу в обвинуваченого на викрадання мобільного телефону у потерпілого, а також обставин викидання мобільного телефону та ножа, з`ясування місця і моменту їх відшукання, то суд виходить із наступних доказів і встановлених фактів.

Згідно з протоколом затримання, фактичний час затримання ОСОБА_8 становив 22:40, а протокол був складений слідчим у відділі поліції пізніше вже о 00:18 годин 24.03.2022р., захисник за дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги прибув вже до відділу поліції 24.03.2022р. о 00:40г., що підтверджується наявним у справі дорученням (т.1 а.с.68) та наданими поясненнями захисника в судовому засіданні. Тобто на момент фактичного затримання ОСОБА_4 захисник не був присутній та не бачив обставин затримання та вилучення у нього в ході огляду місця події поруч із будинком АДРЕСА_5 мобільного телефону і ножа, що не виключає версію захисту про добровільність вказівки ОСОБА_4 на місце, де він викинув мобільний телефон та ніж, та прибуття його разом із поліцейськими на місце події після того, як його забрали із свого будинку працівники поліції, приїзд яких підтвердили свідки-сусіди ОСОБА_21 та ОСОБА_22 .

Про правдоподібність версії захисту щодо відсутності умислу ОСОБА_4 на викрадення мобільного телефону та викидання його поруч із будинком потерпілого, одразу після виходу обвинуваченого із будинку, в якому відбувся конфлікт, вказують також дані протоколу затримання ОСОБА_8 та долученої фото таблиці (а.с.70-74). Так в зазначеному протоколі відображено час фактичного затримання ОСОБА_8 - 22:40 год., що є значно пізніше від часу припинення конфлікту, оскільки всі свідки і учасники конфлікту, а також матеріали справи вказують (зокрема рапорт про виклик працівників служби «102» о 20:54), що події відбулись, приблизно в період часу з 20:00 до 21:00 години, а після 21:00 присутність ОСОБА_8 у себе вдома по вулиці Садова, 20 вже бачили його сусіди ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , та прибуття до його будинку працівників поліції, які забрали ОСОБА_8 на службовому автомобілі. Підтвердженням розвитку таких подій та пізнього часу фактичного затримання ОСОБА_8 о 22 годині 40 хвилини є долучена фото таблиця до протоколу огляду, на якій відображений ОСОБА_8 , а на землі лежить мобільний телефон, ніж та викрутка.

Логічним поясненням причин такої затримки (22:40 год) та неспівпадіння часу фактичного затримання ОСОБА_8 : замість моменту затримання у будинку, де він проживає, та місцем неподалік будинку потерпілого, є намагання відшукання в темряві працівниками поліції разом із ОСОБА_8 мобільного телефону та ножа, який вочевидь був викинутий обвинуваченим одразу після конфлікту та виходу із будинку потерпілого, про що додатково вказує фото таблиця до протоколу огляду місця події та саме місце неподалік від будинку потерпілого, де на землі зафіксовані мобільний телефон, ніж та викрутка (т.1 а.с. 74). Такі обставини затримання та відшукання мобільного телефону і ножа поруч із будинком потерпілого вказують про правдивість показів обвинуваченого, який після нанесення удару ножем, вийшов із будинку та одразу викинув мобільний телефон і пішов додому, а відтак не мав корисливий умисел на заволодіння майном потерпілого.

Попри те, що в протоколі затримання ОСОБА_4 о 22:40 г. вказано про вилучення у обвинуваченого із лівої та правої кишені спортивної куртки мобільного телефону, викрутки та ножа, однак такі обставини не достатньо підтверджуються іншими доказами та суперечать сукупності зібраних в них даних, зокрема фото таблиці до протоколу огляду (затримання) місця події (а.с.74), де на землі лежать вказані предмети, та показам свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , а також не спростовано матеріалами за результатами перевірки показів обвинуваченого про застосування недозволених методів досудового розслідування під час його затримання та підписання відповідного протоколу. При цьому збільшує сумніви в правдивості даних, відображених в протоколі затримання ОСОБА_4 та огляді місця події (фото таблиці) до протоколу щодо факту вилучення мобільного телефону саме із кішені, є те, що вказані обставини не були перевірені шляхом допиту понятих ( ОСОБА_26 та ОСОБА_27 ), за участю яких складався відповідний протокол, та, приміром, могли підтвердити або спростувати обставини затримання та спосіб і місце вилучення вказаних речей.

За цих обставин такий доказ як протокол затримання ОСОБА_4 (а.с.70-73) не є достатнім доказом, який безсумнівно та беззаперечно підтверджує місце та обставини вилучення мобільного телефону саме із кишені обвинуваченого, а відтак стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність у ОСОБА_4 корисливою мети заволодіння чужим майно, що є обов`язковим для кваліфікації дій за ч.4 ст.187 КК України.

Тобто численні непрямі докази та факти: щодо розбіжностей у часі фактичного затримання, прибуття працівників поліції до будинку ОСОБА_4 для його можливого затримання вдома, та намагання поліцейських разом із ОСОБА_4 відшукати викинуті речі неподалік від будинку потерпілого через тривалий проміжок часу з 20:54 (час виклику швидкої) до 22:40 (час фактичного затримання в протоколі), місце його фактичного затримання за протоколом (поруч із будинком потерпілого), дані фото таблиці із фотографіями речей на землі, відсутність відеозапису про затримання особи або про безпосереднє вилучення із його кишенів мобільного телефону, вказують про логічність та правдивість версії Гурського щодо викидання ним телефону і ножа одразу після конфлікту поруч із будинком потерпілого, знайдення цих речей на землі вже разом із працівниками поліції. Наведена версія захисту не була спростована стороною обвинувачення та з урахування приписів статті 62 Конституції України (усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь), вважається достовірно встановленою і береться судом за основу при винесенні вироку.

Такі обставини посткримінальної поведінки обвинуваченого в сукупності із причинами та передумовами конфлікту щодо прослуховування музики на мобільному телефоні, виникнення через це раптових неприязних стосунків із потерпілим та нанесення одного удару ножем, вказують про відсутність у ОСОБА_4 корисливого умислу на викрадення телефону та, відповідно, вчинення розбійного нападу, але свідчить про наявність умислу на заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 94 КПК України, аналізуючи вищезазначені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх матеріалів кримінального провадження, керуючись законом, приходить до переконання, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними, перебувають між собою у взаємозв`язку, доповнюють один одного, та підтверджують, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого повністю доведена, противоправні дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за частиною 2 статті 125 КК, як заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи міру покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Згідно з ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, суд враховує, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, вчинив кримінальний проступок. Є інвалідом 2 групи, неодружений, має хвору матір, яка потребує постійного лікування, за місцем проживання характеризується негативно, схильний до вживання спиртних напоїв та наркотичних засобів, веде аморальний спосіб життя. Суд враховує дані досудової доповіді, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства дуже високий, висновок органу пробації, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства (у т.ч. для окремих осіб). Обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на наркологічному обліку з 22.04.2016 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоідів. Вчинив проступок під час іспитового строку.

Суд враховує загальні засади призначення покарання, передбачені у ст. 65 КК України та роз`яснення, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, що призначене покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

З врахуванням викладеного, характеру діяння та способу, форми вини, мотиву правопорушення, обставин, що характеризують поведінку винного до та після здійснення злочину, його індивідуальних особливостей та способу життя; його ставлення до вчиненого ним діяння, він не розкаюється, позиції потерпілого, який просив покарати обвинуваченого суворо, загальних засад призначення покарання, суд приходить до твердого переконання, що виправлення і перевиховання ОСОБА_4 неможливо без ізоляції його від суспільства, а тому обирає йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України. При цьому наведені вище обставини переконливо свідчать, що 2 роки обмеження волі є необхідним і достатнім для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України виправлення засудженого та запобігання вчинення інших злочинів.

У той же час суд, враховуючи положення ч.5 ст.74 КК України, вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі.

З моменту вчинення 23.03.2022р. ОСОБА_4 кримінального проступку перебіг давності не зупинявся та не переривався, обвинувачений у розшуку не перебував.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення за ч.2 ст.125 КК України, є кримінальним проступком, яке було ним вчинено 23 березня 2022 року, що свідчить про те, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 має бути звільнений від призначеного покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, оскільки минуло більш ніж 3 роки з дня вчинення правопорушення.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів підлягають віднесенню на рахунок держави.

Обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно скасувати та звільнити з-під варти негайно в залі суду

Керуючись ст.ст. 368, 370 374, 615 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки та на підставі п. 2 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 11.03.2021 року відносно ОСОБА_4 виконувати самостійно.

Обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати та звільнити з-під варти негайно в залі суду.

Речові докази:

-предмет, ззовні схожий на ніж та предмет, ззовні схожий на викрутку, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області - знищити, знявши з них арешт;

-мобільний телефон торгової марки «BISON» в корпусі чорного кольору, який зберігається в камері зберігання речових доказів Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області і належить потерпілому повернути власнику, знявши з нього арешт;

-2 диски, долучені до протоколів слідчих експериментів, диск, що містить електронні документи, з викликом екстреної служби «103» - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 686 грн підлягають віднесенню на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення, обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1