Справа № 643/528/24
Провадження № 1-кп/643/241/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004144, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває зазначене кримінальне провадження.

Станом на 29.04.2025 кримінальне провадження по суті не розглянуто.

Cтосовно обвинуваченого ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Прокурор ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави. В обгрунтування клопотання зазначила, що останній обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 121 КК України. На цей час вбачаються підстави для продовження стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що останній обвинувачується у вчиненні суспільно-небезпечних тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, що посягає відповідно до Конституції України на найвищу соціальну цінність в державі. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. На даному етапі кримінального провадження сторона обвинувачення не просить суд вирішити питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення нею злочину є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Вказане також знайшло своє відображення у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства», який вказав, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу. На даному етапі стороною обвинувачення отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності обвинувачений ОСОБА_5 може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема: існує ризик вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, санкція за які передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, останній буде переховуватися від органів досудового розслідування, з метою уникнення покарання. Крім того, вказаний ризик підтверджується і тим, що ОСОБА_5 усвідомлюючи незворотність уникнення покарання, та, майже одразу, після вчинення злочинів намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, покинув місце злочину. Аналізуючи вказаний ризик, звертає увагу на те, що обвинувачений не одружений, офіційно не працює, осіб на утриманні не має та в нього відсутні стабільні соціальні зв`язки, які утримують останнього від спроби втечі. Існує ризик вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілих, свідків. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні насильницьких кримінальних правопорушеннях, в тому числі із застосуванням предмету, призначеного для нанесення тілесних ушкоджень, з особливою зухвалістю та перебуваючи на волі, може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на потерпілого, свідків, серед яких його друзі, з метою зміни їх показів, які отримані на досудовому слідстві. Також, ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та потерпілого у вказаному кримінальному правопорушенні, з метою змусити останніх відмовитись від раніше наданих показів, щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки маючи процесуальний статус обвинуваченого, останньому буде відомо місце мешкання потерпілого у вказаному кримінальному провадженні, у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді, як застави, так і домашнього арешту. Існує ризик вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 веде антисоціальний спосіб життя, зловживаючи алкогольними напоями, не працює, не має законних джерел отримання заробітку, у громадському місці перебуває з предметом спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, а саме ножом, що дає підстави вважати, що вказана особа схильна до вчинення кримінальних правопорушень. Крім того, зазначає, що ОСОБА_5 , будучи особою яка притягувалась за вчинення злочину проти власності на шлях виправлення не встав та знову вчинив злочин. Таким чином, вищенаведені факти доводять обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст. 121 КК України; наявність реальних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення. Недостатність застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, ані ж тримання його під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора та просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або визначити розмір застави, оскільки від органів досудового розслідування він не переховувався.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт або визначення розміру застави.

Прокурор заперечувала проти клопотання обвинуваченого та наполягала на клопотанні про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст.ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до частин першої та другої статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотань та матеріали справи, враховуючи конкретні обставини справи та особу обвинуваченого вважає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 на стадії судового провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кількох тяжких злочинів (ст. 12 КК України), за які передбачене покарання до 8 років позбавлення волі, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, працевлаштований у вересні 2023 року з іспитовим терміном, що свідчить про відсутність законних джерел отримання доходів, в зв`язку з чим є ризики, що він може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оскільки судове провадження знаходиться на стадії допиту свідків, то суд погоджується з доводами клопотання прокурора, що перебуваючи на волі, обвинувачений може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на свідків, серед яких є його друзі та родичі, з метою зміни їх показів, які отримані на досудовому слідстві.

Враховуючи викладене, суд вважає, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.

Разом з цим, суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим та захисником, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання ним покладених судом обов`язків у справі.

Підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про зміну стосовно нього запобіжного заходу з тримання під вартою на непов`язаний з триманням під вартою, а саме на домашній арешт, суд не вбачає, оскільки не спростовує висновків суду щодо доцільності продовження строків тримання обвинуваченого під вартою, без визначення розміру застави.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 на даному етапі розгляду кримінального провадження не встановлено та сторонами не доведено.

Крім цього, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Згідно з п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, а також проти громадського порядку та моральності, суд не вбачає підстав для визначення застави, тому в клопотанні обвинуваченого про визначення розміру застави відмовляє.

Більш того, даних про неможливість ОСОБА_5 перебувати під вартою в умовах СІЗО, матеріали, надані суду, не містять та стороною захисту не надані.

Згідно з п.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Керуючись ст.ст. 183 ч.2 п.4, ч.4, 177, 178, 181, 182, 183, 197, 205, 331, 376 ч.2 КПК України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або визначення розміру застави відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» продовжити на шістдесят днів, тобто до 27 червня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Повну ухвалу суду оголосити о 12.40 год. 30 квітня 2025 р.

Суддя ОСОБА_1