Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3014/24
Провадження № 1-в/553/6/2025
У Х В А Л А

Іменем України

09.01.2025м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4

захисника засудженого адвоката ОСОБА_5 ,

представника колонії ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, вироку суду відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Донецьк, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого середню-спеціальну освіту, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2021 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 104 КК України звільненого від відбування призначеного покарання, з випробувальним терміном тривалістю 2 роки та з покладенням обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України;

вироком Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України остаточне покарання визначено у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року до суду надійшли матеріали подання начальника державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення вироків суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18 липня 2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування подання зазначено, що в державній установі «Полтавська виправна колонія (№ 64)» відбуває покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Донецьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , маючий середню-спеціальну освіту, неодружений, непрацюючий, раніше судимий:

вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2021 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 104 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом випробувального терміну тривалістю 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

вироком Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2021 року та призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 05 грудня 2022 року. Початок строку покарання 05 серпня 2022 року та кінець строку покарання 05 вересня 2027 року.

Так, 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-IX від 18 липня 2024 року, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП, згідно яких особа піддається адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі чого, ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» порушує питання про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, вироку Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» у судовому засіданні подання підтримав та просив задовольнити з підстав, що наведені в ньому.

Прокурор проти задоволення подання не заперечував, вважав за можливе, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, негайно звільнити ОСОБА_4 , від покарання, призначеного йому вироком Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням Законом №3886-IX від 18 липня 2024 караності діяння, за яке особа засуджена.

Захисник засудженого вважав за можливе задовольнити подання та на підставі ч. 2 ст. 74 КК України негайно звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного йому вироком Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. При цьому наголосив на закінченні випробувального терміну, що був призначений вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2021 року на підставі ст. 104 КК України.

Засуджений у судовому засіданні подання підтримав та просив його задовольнити.

Дослідивши подання та матеріали, що до нього додані, заслухавши думку учасників справи, суд приходить до таких висновків.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 1 ст. 2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після в тратицією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод«Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола протии Італії).

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Судом встановлено, що 28 квітня 2021 року вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_4 визнано винним: у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі; у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 104 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом випробувального терміну тривалістю 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

За цим вироком ОСОБА_4 засуджений за відкрите викрадення чужого майна, що було вчинене 19 червня 2019 року, приблизно о 23 год 00 хв, вартістю 260 гривень (ч. 2 ст. 186 КК України) та таємне викрадення чужого майна та обернення його у свою власність, що було вчинене 12 квітня 2020 року, приблизно об 11-12 годині, вартістю 2 358 грн 71 коп (ч. 2 ст. 185 КК України).

03 листопада 2022 року вироком Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_4 визнано винним: у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2021 року та призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

За цим вироком ОСОБА_4 засуджений за таємне викрадення чужого майна, що було вчинене 24 липня 2022 року, близько 17 год 40 хв вартістю 476, 15 грн (ч. 4 ст. 185 КК України).

Так, на час скоєння злочину засудженим ОСОБА_4 два неоподаткованих мінімумів доходів громадян для кваліфікації адміністративного чи кримінального правопорушення становили: на 01 січня 2022 року 2481 грн.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Так, судом встановлено, що випробувальний термін, тривалістю 2 роки, що був обраний ОСОБА_4 за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2021 року (на підставі ст. 104 КК України) сплинув, у зв`язку з чим суд вирішує питання про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, лише вироку Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року.

На підставі вищевикладеного кримінальне правопорушення, що передбачене ч. 4 ст 185 КК України (24 липня 2022 року), за вчинення якого ОСОБА_4 був засуджений вироком Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року до покарання у виді 5 років позбавлення волі, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, засудженого необхідно звільнити від призначеного покарання у виді 5 років позбавлення волі, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року).

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слід негайно звільнити з державної установи «Полтавська виправна колонія (№64).

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення вироків у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання у виді 5 років позбавлення волі за ч. 4 ст. 185 КК України, що призначено вироком Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року, у зв`язку з усуненням Законом №3886-IX від 18 липня 2024 року караності діяння, за які особа засуджена.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України негайно звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з державної установи «Полтавська виправна колонія (№64).

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Ленінський районний суд м. Полтави протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1