Номер провадження: 11-сс/813/304/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16 січня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000073 від 07.08.2024 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдова, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч.3 ст. 368 КК України,

встановив:

В провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією в місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, знаходиться кримінальне провадження №0000073 від 07.08.2024 року за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст.426-1; ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України.

У вказаному кримінальному проваджені, 22.11.2024 року, ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст. 368 КК України, за кваліфікуючими ознаками: пособництво у проханні надати та одержанні службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

13 січня 2025 року старший слідчий в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з, погодженим прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 , клопотанням про продовження застосування до підозрюваного ОСОБА_8 строку тримання під вартою до 22 лютого 2025 року включно, з визначенням застави 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400 грн.

Клопотання мотивоване тим, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання слідчого задоволено та підозрюваному ОСОБА_8 продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 22 лютого 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування, з визначенням застави 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400 грн, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя зазначив, що на теперішній час заявлені прокурором ризики не зменшились і продовжують існувати, а в рамках кримінального провадження необхідно провести ще ряд процесуальних дій.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що при розгляді клопотання та постановленні оскарженої ухвали слідчим суддею порушено загальні засади кримінального провадження та норми КПК України.

Захисник зазначає, що Київський районний суд м. Одеси не є судом встановленим законом на розгляд клопотання слідчого про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, оскільки клопотання мало бути подано до Приморського районного суду м. Одеси, за місцем розташування органу досудового розслідування за адресою: м.Одеса, вул. Велика Арнаутська, 20.

Крім того, захисник посилається на необґрунтованість висунутої ОСОБА_8 підозри за ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України, оскільки за 5 місяців досудового розслідування, слідством так і не був встановлені інші особи причетні до вчинення злочину.

Захисник вважає, що слідчий суддя не врахував відсутність ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, не взяв до уваги наявність у підозрюваного міцних соціальних звязків, не врахував його майновий стан та в черговий раз визначив завідомо непомірний розмір застави.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина 1 ст.404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи сторони захисту стосовно не підсудності Київському районного суду м. Одеси клопотання органу досудового розслідування, та відповідно оскаржена ухвала винесена незаконним складом суду, з огляду на таке.

Згідно п.2 ч.2 ст.132 КПК клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Відповідно матеріалів кримінального провадження, а саме витягу ЄРДР за №0000073 від 07.08.2024 року органом, який здійснює досудове розслідування в даному провадженні є Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві.

Згідно положень ст.38 КПК органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України; 3) підрозділи детективів органів Бюро економічної безпеки України; 4) підрозділи дізнання або уповноважені особи інших підрозділів (у випадку здійснення досудового розслідування у формі дізнання).

Тобто, п.п. «г» ч.2 ст.38 КПК визначено, що слідчі підрозділи ДБР є органами досудового розслідування, які здійснюють досудове розслідування.

Згідно інформаційного листа в.о. директора ДБР України на адресу Голови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (вх. №199/1/157-21 від 02.02.2021 року), ДБР України (в доповнення до інформаційного листа за №10-8-02-10575 від 05.05.2021 року), повідомило Верховний Суд про нову дислокацію слідчих підрозділів Територіального Управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві.

Згідно вказаного листа, ТУ ДБР розташоване у м.Миколаєві, поширює свою діяльність на: Кіровоградську область (слідчий підрозділ органу досудового розслідування - Третій Слідчий відділ з дислокацією за адресою: м. Кропивницький, вул. Глінки, 2); Одеську область (слідчий підрозділ органу досудового розслідування - Другий Слідчий відділ з дислокацією за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9) та відповідно Миколаївську область (слідчий підрозділ органу досудового розслідування - Перший Слідчий відділ з дислокацією за адресою: м. Миколаєві, вул. Спаська, 18).

З урахуванням визначеної ДБР України дислокації слідчих підрозділів ТУ ДБР з розташуванням в м. Миколаєві, кримінальне провадження №0000073 від 07.08.2024 року, відноситься до юрисдикції Київського районного суду м. Одеси, як місцевому суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Перевіривши інші доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Зі змісту ч.5 ст.199 КПК вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційним судом встановлено, що 22 листопада 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України, за кваліфікуючими ознаками: пособництво у проханні надати та одержанні службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема: протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 07.09.2024 року; рапортами оперуповноважених Другого оперативного відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві; протоколом про результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту; матеріалами НСРД; та іншими матеріалами досудового розслідування у сукупності.

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою відповідно до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до статей 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

З огляду на викладене, на даній стадії досудового розслідування, апеляційний суд визнає непереконливими доводи захисника про необґрунтованість підозри.

Колегія суддів звертає увагу, що при розгляді клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ні слідчий суддя, ні суд апеляційної інстанції не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки триває досудове розслідування кримінального правопорушення, та відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, та оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального судового рішення.

Постановою керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_12 від 13.01.2025 року було продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження №0000073 від 07.08.2024 року до 3 (трьох) місяців, а саме: до 22 лютого 2025 року, включно.

Як вбачається з клопотання для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд процесуальних дій, зокрема: долучити до матеріалів кримінального провадження розсекречені матеріали за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій; провести тимчасовий доступ до інформації яка міститься в операторах мобільного зв`язку та проаналізувати її; провести огляд інформації, яка міститься на вилучених мобільних телефонах; отримати результати судово-технічної та судово-хімічної експертиз; з урахуванням отриманої інформації провести допити свідків; вирішити питання про наявність/відсутність підстав для повідомлення підозрюваного про зміну раніше повідомленої підозри.

Оскільки наразі досудове розслідування триває, існуючи в даному кримінальному провадженні ризики, передбачені п.п.1, 2 та 3 ч.1 ст.177 КПК України, які обґрунтовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , не зменшились та не відпали.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України, за який у разі доведеності вини підозрюваного, йому може бути призначене реальне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 до 10 років.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що не можна повністю виключати існування ризику того, що підозрюваний може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також не можна виключати, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, а також домовитися з особами причетність яких перевіряється про приховування слідів злочину, або шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, тощо до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню, оскільки за версією органу досудового розслідування ОСОБА_8 особисто знайомий з особами причетними до вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

За наявності існування обґрунтованої підозри та вищевказаних ризиків, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді щодо необхідності продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим, колегія суддів визнає слушними доводи захисника стосовно недотримання слідчим суддею положень процесуального закону при вирішенні питання щодо визначення розміру застави для підозрюваного при продовженні строку тримання під вартою, з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного кримінального правопорушення, а тому враховуючи положення п.2 ч.5 ст.182 КПК, розмір застави щодо нього за загальним правилом мав би визначатися у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, відповідно до ч.5 вказаної норми процесуального закону, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Оскарженою ухвалою, продовжуючи підозрюваному строк тримання під вартою, в якості альтернативного запобіжного заходу місцевий визначив ОСОБА_8 заставу 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 гривень, що значно перевищує межі встановлені п.2 ч.5 ст.182 КПК щодо осіб, які підозрюються у вчиненні тяжкого злочину.

Апеляційний суд вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею не були належним чином виконанні вимоги ч.5 ст.182 КПК України, оскільки в ухвалі відсутнє обґрунтування виключності випадку, який виправдовує продовження застосування до підозрюваного застави в раніше визначеному розмірі - 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Колегія суддів звертає увагу, що підозрюваний з 23 листопада 2024 року перебуває під вартою, з визначеним розміром застави - 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яку, як виявилось, останній не здатний внести, що по суті робить такий альтернативний запобіжний захід фактично безальтернативним.

За таких обставин оскаржена ухвала слідчого судді не може бути визнана законною та обґрунтованою.

Позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

У вказаному рішенні ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного/обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини в професійному середовищі, яке сформувало обставини для такої діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, колегія суддів наголошує, що розмір застави не може ставитись у залежність від спричиненої шкоди, завданої діями, які інкримінуються підозрюваному.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з висновками викладеними в другому реченні п. 31 рішення ЄСПЛ «Істоміна проти України» від 13.01.2022, відповідно до якого: хоча національне законодавство дозволяло суду у «виключних випадках» встановлювати більші розміри застави (див. пункт 19), таке рішення мало передбачати ретельний аналіз обставин справи для обґрунтування її «виключного» характеру, а також необхідності ретельної оцінки всіх відповідних факторів, у тому числі спроможності підозрюваного сплатити визначений розмір застави, та задовільного пояснення, чому застава була визначена у такому надзвичайно великому розмірі. Також в цьому рішенні ЄПСЛ зазначив, що ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім - забезпечення явки особи на судове засідання. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін.

Таким чином, слід констатувати, що положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; даних про особу підозрюваного; встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З врахуванням наведених вище обставин ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК.

Визначаючи розмір застави, колегія суддів враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого та ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, пункт 70, від 22 травня 2018 року)

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_8 та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням того, що ОСОБА_8 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має родину та постійне місце проживання, апеляційний суд вважає за необхідне визначити підозрюваному заставу 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 гривень.

На переконання апеляційного суду такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, не буде для нього завідомо непомірним та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16 січня 2025 року, якою в кримінальному провадженні №0000073 від 07.08.2024 року підозрюваному ОСОБА_8 продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22 лютого 2025 року включно, з визначенням застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

Продовжити підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 22.02.2025 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_8 розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами: отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 10.02.2025 року; заставна сума за підозрюваного ОСОБА_8 (номер провадження суду апеляційної інстанції №11-сс/813/304/25; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Підозрюваний ОСОБА_8 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- з`являтись за вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатись з Одеської області без дозволу слідчого або прокурора;

- повідомляти слідчого та прокурора про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, визначеними слідчим або прокурором;

- здати на зберігання до ДМС України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 наслідки невиконання визначених судом обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого суворого запобіжного заходу

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на підозрюваного обов`язків становить до 22.02.2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Копію ухвали невідкладно надіслати до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4