КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 255, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 410 КК України, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 лютого 2025 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що інкриміновані ОСОБА_6 кримінальні правопорушення мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлені тяжкими наслідками, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відсутні підстави для застосування більш м`яких запобіжних заходів для обвинуваченого ніж той, який раніше до нього був застосований. На переконання суду першої інстанції, ненастання ризиків можливої неправомірної поведінки ОСОБА_6 , передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду, продовження вчинення кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілих та свідків, зумовлене саме застосуванням до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року, ухвалити нову, якою застосувати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю за місцем його проживання за адресою та/або визначити розмір застави, передбачений п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, - від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що прокурором не наведено обставин, які свідчили би про те, що заявлені в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. На переконання апелянта, доводи прокурора, викладенні у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, щодо необхідності застосування саме такого запобіжного заходу як можливість запобігти ризикам, наведеним у клопотання, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються доказами, наданими прокурором.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях необхідні матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на наведене, підстав вважати, що менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим належну процесуальну поведінку, колегія суддів не вбачає.

Доводи апелянта про відсутність даних, які ставили би під сумнів належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 у разі зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів вважає непереконливими.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

На думку колегії суддів, обставини, зазначені захисником в апеляційній скарзі, не можуть бути беззаперечними підставами для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року та зміни обвинуваченому запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 255, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 410 КК України, залишити без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/2764/2025

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_9

Доповідач: ОСОБА_1