Дата документу 03.04.2025 Справа № 335/6259/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/165/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/6259/21Суддя-доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 січня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Комсомольськ Полтавської області, яка зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт.Сахновщина Сахновщинського району Харківської області, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Приблизно на початку червня 2020 року, точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заздалегідь домовились про спільне вчинення крадіжки майна з торгівельного кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який розташований на зупинці громадського транспорту «бул.Шевченко», що знаходиться поблизу буд. АДРЕСА_3 . З цією метою вони з`ясували анкетні дані власника зазначеного торгівельного кіоску, а також номер мобільного телефону продавця вказаного кіоску - ОСОБА_10 .

Після цього, 02.06.2020 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_9 , представившись директором вказаного торгівельного кіоску, телефонним зв`язком повідомив продавця кіоску ОСОБА_10 про те, що їй завтра необхідно буде залишити ввірений їй торгівельний кіоск та переміститися на нове місце роботи.

Після цього, 03.06.2020 року приблизно о 06 годині 40 хвилин ОСОБА_8 прибула до торгівельного кіоску «Точка», який розташований на зупинці громадського транспорту «бул.Шевченко», що знаходиться поблизу буд.1 по бульвару Шевченка у м.Запоріжжі, та повідомила ОСОБА_10 неправдиву інформацію про те, що вона є її змінницею, після чого ОСОБА_10 впустила ОСОБА_8 всередину приміщення вказаного кіоску. Після цього ОСОБА_10 залишила приміщення торгівельного кіоску та поїхала до місця свого проживання.

Продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, переконавшись у тому, що продавець ОСОБА_10 вже поїхала та ніхто не спостерігає за її діями, ОСОБА_8 повідомила про це телефонним дзвінком ОСОБА_9 та, дочекавшись приїзду останнього, впустила його до приміщення вказаного кіоску.

Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , шляхом обману продавця ОСОБА_10 отримали безперешкодний доступ до приміщення торгівельного кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_3 », тим самим проникли до нього з метою таємного викрадення майна.

В подальшому, діючи за попередньо узгодженим планом, направленим на таємне викрадення чужого майна, поєднаним із проникненням у приміщення, діючи таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 викрали майно, яке знаходилось у приміщенні торгівельного кіоску. Викрадене майно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 склали до продовольчих сумок, які вони заздалегідь принесли з собою на місце вчинення злочину.

Крім цього, діючи за попередньо узгодженим планом, направленим на таємне викрадення чужого майна, поєднаним із проникненням у приміщення, діючи таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 з касового апарату, який знаходився всередині приміщення кіоску «Точка», викрали грошові кошти у розмірі 3977 грн 50 коп. та грошові кошти, які використовувалися як «розмінна монета» на загальну суму 1179 грн. Після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покинули приміщення торгівельного кіоску та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим завдали ТОВ «Мун Екліпс» матеріальну шкоду на загальну суму 13947 грн 03 коп.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення. Їй призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення. Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, процесуальні витрати та речові докази.

Вирок щодо ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржено.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок щодо ОСОБА_9 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити. Свої вимоги мотивувала тим, що суд безпідставно не прийняв версію обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_8 попросила його поїхати разом з нею до м.Запоріжжя допомогти переносити та перевозити важкі речі при закритті торгівельної точки, сплативши йому за проїзд, проживання та послуги. Обвинувачена ОСОБА_8 пояснювала про те, що її знайомий ОСОБА_11 попросив її закрити одну торгівельну точку в м.Запоріжжі, але про те, що була вчинена крадіжка, вона дізналась згодом. Ніхто із допитаних в судовому засіданні осіб не надав показів, які би доводили те, що ОСОБА_9 взагалі знав про те, що скоїв крадіжку. Суд, поставившись критично до показів обвинуваченої ОСОБА_8 про причетність до крадіжки особи на ім`я ОСОБА_11 , не надав належної оцінки показам свідка ОСОБА_10 . Всі інші докази, на які послався суд у вироку, жодним чином не доводять наявність в діях обвинуваченого прямого умислу на крадіжку. Крім того, версія обвинувачення викликає розумний сумнів з огляду на те, що обвинувачені виносили сумки із кіоску без приховування на очах у таксиста та перехожих, та, будучи жителями інших областей, понесли значні витрати на проїзд, найм житла та інше.

У зв`язку із призовом обвинуваченого ОСОБА_9 до лав Збройних сил України під час мобілізації, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30.03.2023 року матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_9 були виділені в окреме апеляційне провадження, яке було зупинено до звільнення ОСОБА_9 з військової служби. Цією ж ухвалою апеляційного суду було ухвалено вважати, що вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 січня 2022 року щодо ОСОБА_8 набрав законної сили та підлягає виконанню в установленому законом порядку.

В подальшому, у зв`язку з тим, що апеляційним судом було отримано інформацію про те, що ОСОБА_9 вважається таким, що самовільно залишив військову частину, ухвалою апеляційного суду від 15.01.2025 року виділене апеляційне провадження щодо ОСОБА_9 було поновлено та призначено апеляційний розгляд на 13.02.2025 року.

В судове засідання апеляційного суду, призначене на 13.02.2025 року, обвинувачений ОСОБА_9 не з`явився, при цьому направив клопотання про відкладення апеляційного розгляду та надання йому можливості надати відомості щодо продовження проходження ним служби в ЗСУ, у зв`язку з чим апеляційний розгляд було відкладено на 03.04.2025 року. Втім будь-які документи, які би підтверджували продовження проходження ОСОБА_9 військової служби, так і не були надані ні самим обвинуваченим, ні його захисником.

Під час апеляційного розгляду захисник обвинуваченого повідомила, що раніше вона зв`язувалася із обвинуваченим та він обізнаний про перебування на розгляді апеляційного суду кримінального провадження щодо нього. Проте на разі будь-який зв`язок з обвинуваченим у захисника відсутній.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення судова повістка про виклик обвинуваченого ОСОБА_9 була вручена його матері, що узгоджується з ч.2 ст.135 КПК, відповідно до якої у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає.

Отже обвинувачений ОСОБА_9 вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. За наведених обставин, а також з огляду на те, що участь обвинуваченого ОСОБА_9 у апеляційному розгляді не є обов`язковою, він належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань не надав, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника, яка повністю підтримала доводи і вимоги своєї апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок районного суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні передбаченого ч.3 ст.185 КК кримінального правопорушення було зроблено з додержанням ст.23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст.94 зазначеного Кодексу.

Так, висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з примкненням у інше приміщення суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показів допитаних в судовому засіданні представника потерпілого та свідків.

Зокрема представник потерпілого ОСОБА_12 пояснив, що у 2020 році була відкрита торгівельна точка у АДРЕСА_4 . В якості працівника на роботу була прийнята жінка, яка, будучи введеною обвинуваченим в оману, залишила своє робоче місце на третю особу, після чого у кіоску була вчинена крадіжка.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона за оголошенням про пошук роботи була взята на стажування та вийшла на роботу у кіоск на бул.Шевченка. Через деякий час їй подзвонив ОСОБА_11 та повідомив, що до неї приїде ОСОБА_13 та вони з нею поїдуть оформлюватися на роботу як менеджер. Приїхала ОСОБА_14 , дала їй гроші на таксі, та вона поїхала додому, щоб переодягнутись та взяти документи. Коли поверталась у кіоск ні ОСОБА_14 , ні ОСОБА_11 на телефоні дзвінки не відповідали. Приїхавши до кіоску побачила, що кіоск пограбували.

Із показів свідка ОСОБА_15 було встановлено, що він 03.06.2020 року, працюючи таксистом, отримав замовлення. Пасажири попросили перевезти сумки на пр.Соборний, 152. Приїхавши за вказаною адресою пасажири загрузили сумку та він їх відвіз за вказаною адресою. По дорозі хлопець та дівчина казали, що треба перевезти цигарки, оскільки вони переїздять у другий кіоск. Цигарки вони виносили у сумках з кіоску, який розташований по бул.Шевченка на зупинці. Загрузивши у авто сумку він разом з хлопцем поїхали на пр.Соборний, 152, а дівчині місця в автомобілі не вистачило, а тому вона поїхала на автобусі.

Крім того, рішення суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції, зокрема: протоколом огляду місця події від 03.06.2020 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.07.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 серед пред`явлених їй фотознімків впізнала на фото ОСОБА_8 як дівчину, яка прийшла до неї у кіоск та повідомила про те, що вона її замінить; протоколом огляду відеозапису від 05.10.2020 року з внутрішньої камери спостереження приміщення торгівельного кіоску, на якому зафіксовано факт вчинення злочину ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ; протоколами оглядів, слідчих експериментів за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ; висновками товарознавчих експертиз, зміст яких детально розкрито у вироку.

Отже, дослідивши обставини встановлені під час кримінального провадження, надавши доказам належну оцінку, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК.

При цьому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано піддав критичній оцінці версію ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_9 не був обізнаний про те, що було скоєно крадіжку, а лише на прохання ОСОБА_8 допомагав перевезти тютюнові вироби до іншої торгівельної точки.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що сам обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував тієї обставини, що він допоміг ОСОБА_8 винести майно з кіоску та відправити його посилками на різні адреси, в тому числі на свою адресу та адресу ОСОБА_8 . Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 зазначила, що крадіжку з кіоску вона вчинила разом з ОСОБА_9 .

Крім того, слушно зважив суд і на ті обставини, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 спільно приїхали на місце вчинення злочину, у тому числі і до м.Запоріжжя з іншої області, спільно орендували квартиру на декілька діб, спільно збирали майно у кіоску та завантажували його, перевозили викрадене майно, спільно відправили посилками викрадене майно на різні адреси. Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 заздалегідь придбали сумки та коробки для вантажу, спільно поділили викрадене майно, зокрема відправили самі собі «Новою поштою» по певній частині викраденого майна, а також ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_8 2000 грн.

Сукупність встановлених і наведених судом обставин безумовно свідчить про те, що дії ОСОБА_9 та ОСОБА_8 носили узгоджений та послідовний характер, тобто вони заздалегідь домовилися про вчинення крадіжки майна, а відтак обвинувачений ОСОБА_9 поза розумним сумнівом безумовно усвідомлював, що він вчиняє саме злочин.

Більш того, за результатом дослідження відеозапису з камери внутрішнього спостереження приміщення торгівельного кіоску суд встановив, що після проникнення в кіоск ОСОБА_9 одразу не вагаючись розпочав пошук речей, які можливо викрасти. При цьому збір речей по кіоску здійснювався як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_9 дуже жваво, речі швидко кидалися у заздалегідь принесені сумки. На переконання колегії суддів, характер таких дій обвинувачених вочевидь не притаманний для особи, яка просто складає речі з метою їх перевезення до іншої торгівельної точки. Поспіх, з яким діяли обвинувачені, безумовно вказує на те, що вони вчиняли злочин та боялися бути викритими.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 , прибувши зі ОСОБА_8 до кіоску, нібито для допомоги перенести речі, не пішов зі ОСОБА_8 для здійснення такої допомоги, а залишився чекати у таксі, і зайшов у кіоск лише після того, як кіоск покинула продавець ОСОБА_10 та ОСОБА_8 йому зателефонувала. При цьому збирати речі у кіоску ОСОБА_9 та ОСОБА_8 розпочали одразу після того, як продавець вийшла з кіоску.

За наведених обставин суд першої інстанції цілком обґрунтовано визнав неспроможною і такою, що повністю спростовується дослідженими доказами версію обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він лише допоміг ОСОБА_8 на її прохання перенести і перевезти важкі речі при закритті торгівельної точки. Суд правильно розцінив такі покази обвинуваченого як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне. З цих самих підстав колегія суддів визнає необґрунтованими аналогічні доводи апеляційної скарги захисника.

Спростував суд і покази ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про те, що вони діяли за вказівкою знайомого ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_11 , який попросив закрити одну торгівельну точку у м.Запоріжжі. При цьому суд першої інстанції цілком слушно виходив з того, що під час досудового розслідування ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_9 не повідомляли про те, що до злочину причетна третя особа і що вони діяли саме за вказівкою цієї особи. Версія про причетність до злочину особи на ім`я ОСОБА_11 була висунута обвинуваченими лише під час судового розгляду в суді першої інстанції. Суд також обґрунтовано зважив і на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 впродовж всього кримінального провадження не зверталися із заявами про вчинення щодо них шахрайських дій з боку третьої особи та не вимагали встановлення такої особи. З цих підстав суд першої інстанції обґрунтовано розцінив такі покази обвинувачених як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності.

В своїй апеляційній скарзі захисник зазначала про те, що суд першої інстанції, поставившись критично до показів ОСОБА_8 про причетність до крадіжки особи на ім`я ОСОБА_11 , не надав належної оцінки показам свідка ОСОБА_10 , яка зазначила, що їй подзвонив ОСОБА_11 та повідомив, що до неї приїде ОСОБА_13 і вони повинні будуть поїхати оформлюватися на роботу. На переконання захисника такі покази свідка об`єктивно можуть свідчити про причетність до скоєння злочину особи на ім`я ОСОБА_11 .

Надаючи оцінку таким доводам захисника колегія суддів виходить з того, що свідок ОСОБА_10 дійсно зазначала про те, що їй телефонувала особа на ім`я ОСОБА_11 . Однак така особа могла представитися під вигаданим ім`ям. Відтак, такою особою міг бути і сам ОСОБА_9 . Проте, у будь-якому випадку, покази свідка ОСОБА_10 в цій частині жодним чином не впливають ні на висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, ні на кваліфікацію його дій. Адже ОСОБА_9 безпосередньо вчиняв дії по викраденню чужого майна і його поведінка у приміщенні торгівельного кіоску, характер його дій, як до потрапляння у кіоск, так і під час перебування у ньому, поза розумним сумнівом свідчать про те, що він повністю усвідомлював реальний стан речей, а саме те, що він вчиняє крадіжку і діяв при цьому з прямим умислом.

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні органом досудового розслідування була встановлена причетність до вчинення злочину лише ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Жодних підстав вважати, що до вчинення злочину причетні інші особи, у органу досудового розслідування не було. Відтак сама по собі та обставина, що під час досудового розслідування не були встановлені особи на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , після спілкування з якими, за твердженнями захисту, свідок ОСОБА_10 була працевлаштована на роботу до кіоску, з якого було викрадено майно, за жодних обставин не спростовує факту вчинення злочину саме ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які, як зазначалося вище, під час досудового розслідування взагалі не посилалися на те, що вони діяли за вказівкою третьої особи, зокрема і особи на ім`я ОСОБА_11 .

В своїй апеляційній скарзі захисник також зазначала про те, що обвинувачені виносили сумки із кіоску без приховування на очах у таксиста та перехожих, та, будучи жителями інших областей, понесли значні витрати на проїзд, найм житла та інше. На переконання захисника, такі обставини свідчать про те, що версія сторони обвинувачення викликає розумний сумнів.

Між тим, колегія суддів, надаючи оцінку таким твердженням захисника, навпаки вважає, що такі обставини за жодних обставин не дають підстав сумніватися у вчиненні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 інкримінованого їм злочину. Та, обставина, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , будучи жителями інших областей, прибули до м.Запоріжжя, де винайняли на короткий строк житло, лише свідчить про вжиття ОСОБА_9 та ОСОБА_8 заходів, направлених на унеможливлення їх викриття у вчиненні злочину і затримання. Те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виносили сумки на очах у свідка ОСОБА_15 та перехожих, також не ставить під сумнів факт вчинення ними злочину, адже свідок, якому ОСОБА_9 та ОСОБА_8 повідомили про необхідність перевезти цигарки у зв`язку із переїздом у інший кіоск, не був обізнаний про їх злочинні наміри, а відтак і не міг їх викрити.

Отже, на переконання колегії суддів, будь-яких переконливих аргументів на спростування висновків районного суду в апеляційній скарзі захисника не наведено. Жодних обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, колегія суддів не встановила.

Вирок суду першої інстанції належним чином вмотивований і відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК, а тому відсутні передбачені ст.409 КПК підстави для його скасування, як того вимагала захисник у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 січня 2022 року щодо ОСОБА_9 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4