Справа №127/9524/25
Провадження №1-кп/127/325/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001936 від 06.12.2024,

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2024 року близько 21 години 25 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони вулиці Келецька, по вул. Д. Галицького в напрямку вул. Хмельницьке шосе в м. Вінниці, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу в районі перехрестя вул. Д. Галицького та вул. М. Амосова, не був особливо уважним та обережним, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого транспортного засобу, хоча повинен був і мав технічну можливість це зробити з моменту об`єктивної появи в полі його зору пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину по розмітці нерегульованого пішохідного переходу, зліва-направо по ходу його руху, та, не надавши переваги у русі останній, з необережності, допустив наїзд на вищевказаного пішохода.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «сполучна травма тіла, закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, забійна рана голови, забій грудної клітини, закритий перелом акромінального кінця лівої ключиці», які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являються небезпечними для життя в момент заподіяння, та не супроводжувались загрозливими для життя явищами, але потягли за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

В ситуації, яка склалася, водій автомобіля «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_1 , мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом виконання вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України.

В діях водія ОСОБА_4 вбачаються порушення п.п. 4.16(a), 18.1 Правил дорожнього руху України, при цьому невідповідність його дій вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди».

Таким чином, водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 4.16 (а), 18.1, Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 4.16 (а) «Пішохід має право: а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора»;

п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, визнав у повному обсязі, суду пояснив, що він працює водієм служби таксі. З приводу обставин справи повідомив, що 05.12.2024 керуючи автомобілем «Nissan Leaf», він прямував додому та рухаючись зі сторони вулиці Келецької, на перехресті вулиці Данила Галицького та вулиці Миколи Амосова, він здійснив наїзд на пішохода, який рухався по нерегульованому пішохідному переходу. Також, повідомив, що на дорозі була ожеледиця, швидкості руху він не порушував, а сам наїзд здійснив, оскільки пішохода не бачив, однак одразу після події зупинив транспортний засіб, викликав швидку медичну допомогу та працівників поліції. Крім того, повідомив, що про вчинене шкодує, просив суд суворо його не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки він працює водієм, що є основним джерелом його доходу.

Зважаючи на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу. З`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, на підставі допиту обвинуваченого, дослідження витягу з кримінального провадження №0001936 від 06.12.2024 (т.1 а.с. 29), постанови слідчого про приєднання до кримінального провадження речового доказу від 06.12.2024 (т.1 а.с. 31, 44), ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про накладення арешту від 10.12.2024 (т.1 а.с. 32), висновку експертизи №СЕ-19/102-24/24771-ІТ від 20.12.2024, №СЕ-19/102-24/25983-ІТ від 26.12.2024 (т.1 а.с. 34-37, 46-50), висновку судово-медичної експертизи №1412/1413 від 11.02.2025 (т.1 а.с. 39, 40), суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Суд зважає на те, що обвинувачений раніше не судимий (т.1 а.с. 56), на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває (т.1 а.с. 57, 58), під час вчинення кримінального правопорушення перебував в тверезому стані (т.1 а.с. 53).

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття.

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, обставини справи, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку, що покарання достатнє для перевиховання та виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому слід призначити у виді обмеження волі на строк, визначений в межах санкції передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, з позбавленням права керування транспортними засобами.

При цьому, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що обтяжують покарання, те, що він вперше притягнення до кримінальної відповідальності, його поведінку після вчиненого, зокрема те, що він одразу викликав швидку, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання та на підставі ст. 75 КК України він підлягає звільненню від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, а також із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Початок іспитового строку обвинуваченому рахувати з дати ухвалення вироку.

Відповідно до вимог ст. ст. 124, 126 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати у відшкодування вартості проведення судових експертиз (т.1 а.с. 33, 45), оскільки їх проведення було зумовлено розслідуванням вчиненого ним кримінального правопорушення.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України арешт накладений на речові докази в кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 63, 65-67, 75, 76 КК України, ст. ст. 100, 124, 126, 174, 349 ч. 3, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням з іспитовим строком два роки.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 рахувати з дати ухвалення вироку, тобто з 14.04.2025.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави Україна процесуальні витрати в загальній сумі 4775,40 грн. у відшкодування вартості проведення криміналістичних досліджень в кримінальному провадженні.

Арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області №127/40039/24 від 10.12.2024 скасувати.

Речові докази в кримінальному провадженні №0001936, а саме:

- автомобіль марки «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили повернути власнику ТОВ «Профільтех»;

- CD-R диск з відеозаписом подій, після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1