Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/308/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Кропивницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.03.2025, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000265 від 24.02.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 18.03.2025 суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, а саме: з 18.03.2025 року до 16.05.2025 року, включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, та чинити у цьому кримінальному провадженні незаконний вплив на потерпілих та свідків, які є мешканцями одного села, і місцезнаходження яких йому відоме. Тобто суд врахував наявність ризиків, передбачених п.п.1,3, ч.1 ст.177 КПК України, а також тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , тяжкість можливого покарання, та прийшов до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з носінням електронного засобу контролю.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала є необґрунтованою, винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та є такою що підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом були відхилені клопотання учасників судового розгляду про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій. В тому числі відхилено його клопотання в порядку ст.. 201 КПК, в якому він просив перевірити дотримання процесуальних вимог, обґрунтованості підозри, яка стала підставою для його затримання, а також мети з якою застосовувалось тримання під вартою.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_7 , зазначає, що суд не врахував його незадовільний стан здоров`я та у рішенні зазначив, що доказів його звернення не надано суду. Однак він звертається до медичної частини сізо, проте, підтверджуючих документів адміністрацією установи йому не надається. Керівник медичної частини навмисно не фіксує його скарг на стан здоров`я. Можливість проведення хірургічного втручання для видалення у нього металевого уламку з голови, в умовах слідчого ізолятора не можливо.

Крім того ОСОБА_7 зазначає, що докази його винуватості у пред`явленому звинувачені відсутні. Фактично обвинувачення ґрунтується на показах потерпілого, який надав неправдиві покази щодо його перебування за кермом під час ДТП. Пари цьому слідство проведено не належним чином, під час якого втрачені важливі докази, які свідчать про те, що за кермом перебував саме ОСОБА_8 .

З наведених підстав обвинувачений вважає, що з урахуванням строку його перебування під вартою, запобіжний захід слід змінити на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

В судове засідання апеляційного суду не з`явилась захисник ОСОБА_9 , яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував про розгляд його апеляційної скарги за відсутності його захисника.

Таким чином колегія суддів з урахування приписів ст. 405 КПК України та позиції обвинуваченого, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 за відсутності його захисника ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали міськрайонного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З наданих до апеляційного суду матеріалів убачається, що в провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000265 від 24.02.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо недоведеності його вини, оскільки обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого про його непричетність до інкримінованого злочину, відсутність доказів на підтвердження обставин інкримінованого обвинуваченому злочину,є непереконливими, оскільки підлягають перевірці під час судового розгляду судом першої інстанції.

Разом з цим, колегія судді вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, його наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

У ході судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання його під вартою, зокрема можливість обвинуваченого переховуватися від суду, та чинити у цьому кримінальному провадженні незаконний вплив на потерпілих та свідків. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 є тяжким, вказане кримінальне правопорушення хоча і відноситься до категорії необережних злочинів, проте, призвело до смерті потерпілої та отримання середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень іншим потерпілим. Уразі доведення вини ОСОБА_7 може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

При цьому, обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, не встановлено, а тому висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків є обґрунтований.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Доводи обвинуваченого про те, що він за станом здоров`я не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора були предметом перевірки в суді першої інстанції, яким встановлено відсутність відомостей про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, протилежного не встановлено, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи обставини вчинення злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , дані про його особу, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів зауважує, що апеляційні доводи про недоведеність ризиків є безпідставними, оскільки не спростовують висновок суду першої інстанції, а окрім того кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому, про що судом наведено відповідні мотиви в оскаржуваному рішенні.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу суду першої інстанції залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.03.2025, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4