Справа № 947/5565/25
Провадження № 1-кс/947/2369/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000164 від 03.02.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рокитне Рокитнівського району Рівненської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, заступника начальника Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000164 від 03.02.2024 року за ч. 3 ст. 368 КК України.

Процесуальне керівництво у вищевказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Одеської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням установлено, що Південне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (далі - Управління) підпорядковується Держлісагентству та є його територіальним органам.

Завданням Управління є реалізація повноважень Держлісагентства у сфері лісового та мисливського господарства на території Миколаївської, Одеської та Херсонської області.

Наказом Держлісагентства України № 1007 від 09.11.2022 року затверджено Положення про Управління.

Пунктом 4 Положення про Управління визначено, що Управління надає адміністративні послуги видає в установленому порядку посвідчення мисливця, щорічну контрольну карту обліку добутої дичини і порушень правил полювання тощо.

Управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства в галузі мисливського господарства і полювання тощо.

Відповідно до п. 6 Положення про Управління, посадові особи управління в межах своїх повноважень мають право, зокрема проводити перевірки дотримання вимог законодавства у сфері лісового та мисливського господарства; складати протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати справи про адміністративні правопорушення; вилучати у осіб, які порушують правила полювання, знаряддя добування тварин, транспортні засоби, обладнання і предмети, що були знаряддям порушень, незаконно добутих тварин та іншу продукцію полювання, а також відповідні документи; видавати обов`язкові для виконання приписи з питань, що належать до їх повноважень; зупиняти чи припиняти полювання та іншу діяльність, що проводиться з порушенням вимог Закону України «Про мисливське господарство та полювання»; анулювати видані ними дозволи на полювання та добування мисливських тварин в інших цілях тощо.

Начальник Управління здійснює керівництво діяльністю Управління, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності.

Також начальник Управління:

-призначає на посади та звільняє з посад в порядку, передбаченому законодавством про державну службу, державних службовців Управління, присвоює їм ранги державних службовців тощо;

-підписує накази Управління;

-розподіляє обов`язки між першим заступником та заступниками начальника Управління;

-затверджує положення про структурні підрозділи, посадові інструкції державних службовців та працівників Управління тощо (п. 11 Положення про Управління).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», право на полювання в межах визначених для цього мисливських угідь мають громадяни України, які досягли 18-річного віку, іноземці, які одержали в установленому порядку дозвіл на добування мисливських тварин та інші документи, що засвідчують право на полювання.

Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України

№ 499 від 21.11.2022 року затверджено Порядок видачі посвідчень мисливця і щорічних контрольних карток обліку добутої дичини і порушень правил полювання (далі - Порядок).

Документами на право полювання є посвідчення мисливця, щорічна контрольна картка з відміткою про сплату державного мита та інші документи, передбачені статтею 14 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» (п. 2 розділу І Порядку).

Посвідчення мисливця видається громадянам України, які досягли

18-річного віку та успішно склали іспит для отримання посвідчення мисливця. Держлісагентство або його територіальні органи призначають дату складення іспиту, про що повідомляють особу не пізніше ніж за два робочі дні (п.п. 1, 4 розділу ІІ Порядку).

Посвідчення мисливця або його дублікат підписуються за місцем видачі головою комісії з приймання іспитів (п. 8 розділу ІІ Порядку).

Наказом начальника Управління ОСОБА_7 за № 34 від 29.04.2024 року утворено екзаменаційну комісію та по Одеській області затверджено її склад: голова комісії перший заступника начальника Управління ОСОБА_4 , члени комісії головні спеціалісти Управління ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

У подальшому, наказом першого заступника начальника Управління ОСОБА_4 за № 1 від 10.01.2025 року затверджено новий склад комісії по Одеській області: голова комісії перший заступника начальника Управління ОСОБА_4 , члени комісії головні спеціалісти Управління ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .

Повноваження першого заступника начальника Управління визначені його посадовою інструкцію від 17.07.2023 року, згідно з якою основні посадові обов`язки ОСОБА_4 включають забезпечення організації та державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства та галузі мисливського господарства і полювання на території Миколаївської, Одеської та Херсонських областей; забезпечення на території вказаних областей організації та контролю за наданням адміністративних послуг видачі в установленому порядку посвідчення мисливця, дубліката посвідчення мисливця, щорічної картки обліку добутої дичини і порушень правил полювання.

Відповідно до посадових інструкцій головних спеціалістів Управління ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , останні окрім правоохоронних функцій з охорони мисливських угідь, контролю за відтворенням та раціональним використанням тваринного світу, наділені також повноваженнями щодо здійснення перевірки знань мисливського мінімуму у громадян, які бажають стати мисливцями, видачі щорічних контрольних карток обліку добутої дичини і порушень правил полювання.

Наказом голови Держлісагентства № 98-к від 23.02.2023 року ОСОБА_4 призначено на посаду першого заступника начальника Управління.

ОСОБА_4 є працівником правоохоронного органу (ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів»), а також службовою особою, яка займає відповідальне становище (п. 2 Примітки до ст. 368 КК України, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу»).

Установлено, що ОСОБА_7 з корисливих мотивів задля одержання для себе та інших осіб неправомірної вигоди шляхом використання службового становища згенерував злочинний план.

План полягав в організації протиправної схеми з систематичного одержання через підлеглих осіб Управління неправомірної вигоди від фізичних осіб-кандидатів на отримання документів, що надають право на полювання.

Оскільки отримання відповідних документів на полювання передбачено шляхом складання особами-кандидатами відповідного іспиту, ОСОБА_7 спланував необхідні передумови для одержання неправомірної вигоди. Для цього ним визначено розмір неправомірної вигоди для однієї особи-кандидата у сумі не менше 2000 грн за успішне складання іспиту та отримання посвідчення мисливця, щорічної контрольної картки обліку добутої дичини і порушень правил полювання.

Не пізніше 15.07.2024 року ОСОБА_7 довів план протиправної діяльності окремим членам екзаменаційної комісії ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , визначив обов`язкові умови конспірації, розмір неправомірної вигоди, конкретні дії з використанням службового становища тощо.

У свою чергу, ОСОБА_8 , як підлегла особа, побоюючись звільнення з роботи та втрати засобів для існування, хоча й внутрішньо не бажав вчиняти протиправні дії, вимушено погодився на незаконні умови ОСОБА_7 .

Оскільки внутрішнє переконання ОСОБА_8 не дозволяло вчиняти корупційні дії, останній звернувся з відповідною заявою про злочин до правоохоронних органів та зайняв пасивну позицію відносно дій, які очікував від нього ОСОБА_7 .

У подальшому, протягом декількох місяців ОСОБА_7 будучи не задоволеним відстороненою поведінкою заявника, неодноразово висловлював ОСОБА_8 наративи щодо необхідності виконання раніше висунутих умов з одержання неправомірної вигоди, тобто свідомо підштовхував підлеглу особу до вчинення серії корупційних злочинів.

Після остаточної згоди ОСОБА_8 на вчинення неправомірних дій, ОСОБА_7 не пізніше 10.01.2025 року довів план протиправної діяльності довіреним особам першому заступнику начальника Управління ОСОБА_4 , головному спеціалісту Управління ОСОБА_11 , які погодились вчиняти протиправні дії, внаслідок чого утворена стійка група осіб, з чітким розподілом ролей, діяльність якої направлена на вчинення корупційних злочинів.

Роль ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , як членів екзаменаційної комісії полягала у офіційній реєстрації осіб-кандидатів, формуванні пакету документів, проведенні іспитів, одержанні від цих осіб неправомірної вигоди за успішне складання іспитів для отримання документів, що надають право на полювання.

Роль ОСОБА_4 , як голови екзаменаційної комісії полягала у видачі посвідчення мисливця та контрольної картки, розподілі грошових коштів між ним, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , а також подальшої передачі частини неправомірної вигоди ОСОБА_7 .

Учасниками групи узгоджено мінімальний розмір неправомірної вигоди у сумі 2500 грн за одну особу-кандидата для складання іспитів.

Так, на виконання окресленого злочинного плану, 21.01.2025 року близько 10:14 год. у приміщенні продовольчого магазину (м. Одеса, пров. Катаєва, 8) ОСОБА_4 одержав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі 30 000 грн за успішне складання іспитів 12 особами.

Вказану суму неправомірної вигоди ОСОБА_4 відразу розподілив, надавши 4000 грн ОСОБА_8 , з яких по 2000 грн призначені заявнику та ОСОБА_11 . Залишок суми у розмірі 25000 грн ОСОБА_4 забрав для себе та ОСОБА_7 .

У невстановленому наразі місці та у невстановлений час ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розподілили між собою вказані грошові кошти.

Також 21.01.2025 року близько 10:30 год. на виконання вказівки ОСОБА_4 ,

у приміщенні службового кабінету Управління (м. Одеса, вул. Семінарська, 18/20) ОСОБА_11 одержав від ОСОБА_8 призначену йому частину розподіленої неправомірної вигоди у розмірі 2000 грн.

Надалі ОСОБА_11 , виконуючи активну роль у діяльності вказаної групи, не пізніше 29.01.2025 року одержав від невстановленої особи-кандидата 2500 грн неправомірної вигоди за успішне складання іспиту та видачу документів, що надають право на полювання.

Зазначені грошові кошти у сумі 2500 грн ОСОБА_11 29.01.2025 року близько 10:18 год. надано ОСОБА_8 у приміщенні Управління (м. Одеса, вул. Семінарська, 18/20) для передачі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Крім того, 30.01.2025 року близько 08:04 год. ОСОБА_11 надав ОСОБА_8 у приміщенні Управління (м. Одеса, вул. Семінарська, 18/20) для передачі ОСОБА_7 і ОСОБА_4 неправомірну вигоду у розмірі 3000 грн за успішне складання ще одним кандидатом іспиту для отримання відповідних документів мисливця.

У подальшому 31.01.2025 року ОСОБА_4 у приміщенні Управління (м. Миколаєв, просп. Центральний, 16) близько 10:13 год. одержав від ОСОБА_8 чергову суму неправомірної вигоди у розмірі 25000 грн, зібраної заявником та ОСОБА_11 від громадян за успішне складання 10 особами-кандидатами іспиту для видачі документів, що надають право на полювання.

Вказану суму неправомірної вигоди ОСОБА_4 відразу розподілив, надавши 3000 грн ОСОБА_8 , з яких по 1500 грн призначені заявнику та ОСОБА_11 . Залишок у розмірі 22000 грн ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розподілили між собою.

У той же день, близько 11:12 год. на виконання вказівки ОСОБА_4 ,

біля будівлі Управління (м. Миколаєв, просп. Центральний, 16) ОСОБА_11 одержав від ОСОБА_8 призначену йому частину неправомірної вигоди у розмірі 1500 грн.

Після цього ОСОБА_7 у ході спілкування з ОСОБА_8 у приміщенні Управління за вказаною адресою о 13:03 год. додатково підтвердив стійкість створеної та керованої ним групи, звернув увагу на необхідність конспірації та подякував за одержану 21.01.2025 та 31.01.2025 року неправомірну вигоду, чим підтвердив її розподіл між усіма учасниками неправомірних дій.

Продовжуючи свою незаконну діяльність, направлену на систематичне одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_7 06.02.2025 року близько 13:14 год. у ході зустрічі з ОСОБА_8 біля будівлі Управління (м. Одеса, вул. Семінарська, 18/20) одержав від останнього за успішне складання іспитів 12 особами чергову суму неправомірної вигоди, призначену для усіх членів групи у розмірі 30000 грн, яку ОСОБА_7 відразу розподілив надавши 5000 грн ОСОБА_8 для заявника та ОСОБА_11 . Залишок суми у розмірі 25000 грн ОСОБА_7 забрав для себе та ОСОБА_4 .

На виконання вказівок ОСОБА_7 , 06.02.2025 о 13:25 год. у приміщенні службового кабінету Управління (м. Одеса, вул. Семінарська, 18/20) ОСОБА_11 одержав від ОСОБА_8 призначену йому частину неправомірної вигоди у розмірі 4000 грн.

Після одержання неправомірної вигоди, усіх учасників групи викрито працівниками правоохоронних органів.

Отже ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 діяли умисно, за попередньою змовою групою осіб, із корисливим мотивом, зокрема:

-усвідомлювали суспільно небезпечний характер своїх дій,

-передбачали їх суспільно небезпечні наслідки і бажали їх настання,

-їх дії були спрямовані на одержання неправомірної вигоди за виконання дій з використанням службового становища.

За викладених обставин, 07.02.2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за кваліфікуючими ознаками: одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вважаючи, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, в цілях запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які стороною обвинувачення зазначається в рамках даного клопотання, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 6 606 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 20 002 968 гривень.

У судовому засіданні -

Прокурор оголосив подане клопотання, його вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Зазначив, що розмір застави, який просить визначити сторона обвинувачення є вмотивованим, так як підозрюваний має родину, у власності якої перебує майно та значна сума грошових коштів.

Захисник підозрюваного заперечував проти задоволення клопотання сторони обвинувачення, зазначивши, що підозра пред`явлена його підзахисному є необґрунтованою, ризики про які заявляє прокурор є безпідставними. Запропонований розмір застави є непомірним у порівнянні із майновим станом підозрюваного. Посилання прокурора на належний майновий стан дружини підозрюваного є необґрунтованими, так як останній розлучений із дружиною з 2013 року. Просив відмовити у задоволенні клопотання, а у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити його підзахисному заставу у мінімальному розмірі, визначеному КПК України для тяжкості злочину, який інкримінується останньому.

Підозрюваний зазначив, що з пред`явленою йому підозрою не погоджується та щодо обрання йому запобіжного заходу підримав думку свого захисника.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання та додані в його обґрунтування матеріали, а також матеріали надані стороною захисту, приходить до наступного переконання.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України, повиннен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 07.02.2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за кваліфікуючими ознаками: одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування. Термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України підтверджується, зокрема: допитом в якості свідка ОСОБА_8 від 17.07.2024, 23.01.2025 та 06.02.2025, в ході якого останній розповів про обставини за яких ОСОБА_7 та ОСОБА_4 надавали йому вказівки щодо вимагання у кандидатів грошових коштів за успішне складання іспиту та отримання посвідчення мисливця, щорічну контрольну картку обліку добутої дичини і порушень правил полювання, та інші обставини вчинення злочинів;матеріалами Другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 04.02.2025; допитом в якості свідка ОСОБА_13 від 06.02.2025 в ході якого останній розповів про те, що 06.02.2025 він разом із ОСОБА_7 на службовому транспортному засобі ДП «Ліси» приїхали з м. Миколаїв до м. Одеса, де ОСОБА_7 зайшов в адміністративне приміщення Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства за адресою: м. Одеса, вул. Семінарська, 18/20, через деякий час вийшов та вони разом почали рух та раптово були зупинені працівниками Державного бюро розслідувань, які повідомили ОСОБА_7 , що його затримано в порядку ст. 208 КПК України, в ході проведення слідчих дій вилучили у останнього грошові кошти, походження який ОСОБА_7 не зумів пояснити; затриманням ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України, від 06.02.2025 в ході якого вилучені грошові кошти у сумі 25750 грн, з яких 25 000 грн попередньою отримані від ОСОБА_8 , за успішне складання іспитів особами; затриманням ОСОБА_11 в порядку ст. 208 КПК України, від 06.02.2025 в ході якого вилучені грошові кошти у сумі кошти у сумі 4500 грн, з яких 4 000 грн попередньою отримані від ОСОБА_8 , які останній передав ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_7 ; оглядом та врученням грошових коштів від 06.02.2025, відповідно до якого оглянуті грошові кошти у сумі 30 000 гривень, які були врученні ОСОБА_8 ; проведеним освідуванням ОСОБА_7 від 06.02.2025, під час якого виявлено світіння спеціальної хімічної речовини на внутрішній кишені куртки ОСОБА_7 ; допитом ОСОБА_14 в якості свідка від 06.02.2025, в ході якого остання розповіла про те, що 06.02.2025 була залучена в якості понятого до проведення слідчих розшукових дій, в ході яких у ОСОБА_7 вилучено предмет неправомірної вигоди та встановлено світіння спеціальної хімічної речовини на внутрішній кишені куртки; допитом в якості свідка ОСОБА_15 від 06.02.2025, в ході якого останній розповів про те, що 06.02.2025 був залучений в якості понятого до проведення слідчих розшукових дій, в ході яких у ОСОБА_7 вилучено предмет неправомірної вигоди та встановлено світіння спеціальної хімічної речовини на внутрішній кишені куртки; допитом в якості свідка ОСОБА_16 від 07.02.2025, в ході якого останній розповіла про те, що 06.02.2025 була залучена в якості понятого до проведення слідчих розшукових дій, в ході яких у ОСОБА_11 вилучено предмет неправомірної вигоди та встановлено світіння спеціальної хімічної речовини на вилучених грошових коштах; допитом в якості свідка ОСОБА_17 від 07.02.2025, в ході якого останній розповів про те, що 06.02.2025 був залучений в якості понятого до проведення слідчих розшукових дій, в ході яких у ОСОБА_11 вилучено предмет неправомірної вигоди та встановлено світіння спеціальної хімічної речовини на вилучених грошових коштах; результатом контролю за вчиненням злочину від 04.02.2025 в ході проведення якого встановлено, що 21.01.2025 близько 10:14 год. у приміщенні продовольчого магазину (м. Одеса, пров. Катаєва, 8) ОСОБА_4 одержав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі 30 000 грн за успішне складання іспитів 12 особами. Вказану суму неправомірної вигоди ОСОБА_4 відразу розподілив, надавши 4000 грн ОСОБА_8 , з яких по 2000 грн призначені заявнику та ОСОБА_11 . Залишок суми у розмірі 25000 грн ОСОБА_4 забрав для себе та ОСОБА_7 ; результатом контролю за вчиненням злочину від 04.02.2025 в ході проведення якого встановлено, що 30.01.2025 близько 08:04 год. ОСОБА_11 надав ОСОБА_8 у приміщенні Управління (м. Одеса, вул. Семінарська, 18/20) для передачі ОСОБА_7 і ОСОБА_4 неправомірну вигоду у розмірі 3000 грн за успішне складання ще одним кандидатом іспиту для отримання відповідних документів мисливця. У подальшому 31.01.2025 ОСОБА_4 у приміщенні Управління (м. Миколаєв, просп. Центральний, 16) близько 10:13 год. одержав від ОСОБА_8 чергову суму неправомірної вигоди у розмірі 25000 грн, зібраної заявником та ОСОБА_11 від громадян за успішне складання 10 особами-кандидатами іспиту для видачі документів, що надають право на полювання. Вказану суму неправомірної вигоди ОСОБА_4 відразу розподілив, надавши 3000 грн ОСОБА_8 , з яких по 1500 грн призначені заявнику та ОСОБА_11 . Залишок суми у розмірі 25000 грн ОСОБА_4 забрав для себе та ОСОБА_7 .

На підставі зазначеного, слідчий суддя вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні, а також враховуючи те, що підозрюваний з пред`явленою йому підозрою не погоджується та міцних соціальних зв`язків не має, слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Також, обгрунтованими є посилання сторони обвинувачення на існування в рамках кримінального провадження ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування в рамках кримінального провадження триває, злочин який інкримінується підозрюваному було вчинено на службовій посаді з використанням документів, які орган досудового розслідування повинен дослідити, а тому вказаний ризик не можна виключити.

Також, оскільки підозрюваному ОСОБА_4 відомі анкетні дані свідків на показання яких сторона обвинувачення посилається в обґрунтування пред`явленої йому підозри та які в подальшому будуть допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду, слідчий суддя приходить до переконання про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого незаконного впливу підозрюванимна свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Проте, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не доведено існування в рамках кримінального провадження ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню. Вказаний ризик стороно обвинувачення зазначено формально та необґрунтовано прокурором у судовому засіданні при розгляді клопотання.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Встановлені під час судового засідання ризики, передбачені п. п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчать про те, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування і русі кримінального провадження. Слідчий суддя враховує суспільний інтерес у швидкому, повному і об`єктивному досудовому розслідуванні цього кримінального провадження, яке можливе за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 у судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, зокрема, ризику можливого переховування підозрюваного, забезпечити належну процесуальну поведінку останнього можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для підозрюваного ОСОБА_4 не буде безальтернативною, оскільки передбачатиме можливість внесення останнім відповідного розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Як вбачається з наявних у слідчого судді матеріалів, які долучені стороною обвинувачення в обґрунтування поданого клопотання, ОСОБА_4 інкримінується можливе вчинення в умовах воєнного стану тяжкого злочину, пов`язаного із корупцією.

Так, згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, між тим згідно зазначеної статті у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину та покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вказані розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен враховувати положення ст. ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя при визначені розміру застави враховує те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого під час перебування на посаді заступника начальника Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього обов`язків, що створює в суспільстві негативне враження безладдя, безкарності та отримання з корисливих мотивів грошових коштів злочинним шляхом, що є виключним випадком, зважаючи на суспільно-політичну ситуацію та військовий стан в державі.

Слідчим суддею було встановлено, що дійсно обставини імовірного вчинення злочину у своїй сукупності обумовлюють необхідність виходу слідчого судді за межі застави, передбаченої п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України з огляду на характер інкримінованого ОСОБА_4 злочину (одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб).

Згідно декларації ОСОБА_4 за 2023 рік отримав дохід на загальну суму 601 381 грн., а також має грошові активи у розмірі 30 000 грн., 1000 доларів США та 1000 Євро.

Сторона обвинувачення просить визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу у розмірі 6 606 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 20 002 968 гривень, посилаючись н належний майновий стан його родини ( відповідно до декларацій становить 2 700 000 грн.).

Проте, слідчий суддя вважає, що розмір застави, який просить визначити сторона обвинувачення є не вмотивованим, так як не може обґрунтовуватися майновим станом близьких осіб підозрюваного.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 , будучи службовою особою, в умовах дії воєнного стану, підозрюється у вчиненні корупційного злочину, пов`язаного із одержанням неправомірної вигоди, протиправна діяльність, яка йому інкримінується імовірно здійснювалася ним систематично, а також те, що підозрюваний має офіційні доходи, прийшов до висновку, що відносно підозрюваного слід визначити заставу у розмірі 1 985 (однієї тисячі дев`ятсот вісімдесят п`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 6 010 580 (шість мільйонів десять тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень, яка в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного у випадку її внесення, під загрозою звернення застави в дохід держави, у випадку порушення покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, надавши правову оцінку всім доводам, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність часткового задоволення поданого стороною обвинувачення клопотання.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194-196, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 06.04.2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 1 985 (однієї тисячі дев`ятсот вісімдесят п`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 6 010 580 (шість мільйонів десять тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 06.04.2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

-прибувати до старшого слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 за першою вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також іншими підозрюваними у цьому провадженні ОСОБА_11 , ОСОБА_7 ;

-здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1