УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2025 Справа №607/545/25 Провадження №1-кс/607/239/2025

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глібів Гусятинського району Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, працюючого керівником ТОВ «БЕСТ КАВА», який має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, у відповідності до ст. 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2025 старший слідчий СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 за погодженням із прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб щодо підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000118 від 09.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.186 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що групою слідчих СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000118 від 09.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.01.2025 близько 20 год. 45 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в умовах воєнного стану у державі, який введено відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, перебуваючи у приміщенні магазину «Сім-23» № 4105, що знаходиться у м. Тернопіль по вул. Генерала Мирона Тарнавського, 2, шляхом вільного доступу із торгових стелажів відкрито викрав пляшку горілки «Українська пшениця» об`ємом 0,5 л. вартістю 84,06 грн. без ПДВ, чим спричинив ТОВ «Клевер Сторс» матеріальну шкоду на згадану суму. Також, 09.01.2025 близько 16 год. 16 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в умовах воєнного стану у державі, який введено відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, перебуваючи в приміщенні магазину «Сімі», що знаходиться у м. Тернопіль по вул. Гузара, 1, шляхом вільного доступу із торгових стелажів повторно, відкрито викрав пляшку горілки "Хлібний дар" об`ємом 0,5 л. вартістю 94,86 грн без ПДВ, чим спричинив ТОВ "Клевер Сторс" матеріальну шкоду на суму 94,86 грн.

10.01.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України.

Ініціатор клопотання зазначає, що Верховною Радою України 24.02.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, після чого неодноразово було продовжено та на даний час не скасовано. Статтею 41 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а також, що право приватної власності є непорушним. Проте, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що на всій території України введено воєнний стан, який не скасовано, а також усвідомлюючи свої обов`язки та права, як громадянин України, маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив злочини проти власності за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням також встановлено, що 08.01.2025 близько 20 год. 49 хв. у ОСОБА_4 , який перебував у приміщенні магазину «Сім - 23» по вул. Тарнавського, 2 в м. Тернополі, виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, 08.01.2025 близько 20 год. 49 хв. хв., ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні магазину «Сім - 23» по вул. Тарнавського, 2 в м. Тернополі, у присутності працівника магазину, яка не усвідомлювала злочинний характер дій ОСОБА_4 та протиправність діяння під приводом покупки товарно-матеріальних цінностей, поклала на торговий прилавок пляшку горілки «Українська пшениця» ємкістю 0,5 л., вартістю 84 гривень 06 коп. В подальшому ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, відкрито, з корисливих мотивів взяв пляшку горілки «Українська пшениця» 0,5 л /Немирів з прилавку та не розрахувавшись, попрямував до виходу з приміщення супермаркету «Сім - 23» по вул. Тарнавського, 2, в м. Тернополі. На вимогу працівника магазину зупинитись, ОСОБА_4 не відреагував. З вищевказаними товарно-матеріальними цінностями ОСОБА_4 вийшов з приміщення супермаркету «Сім - 23» по вул. Тарнавського, 2 в м. Тернополі, чим заподіяв матеріальної шкоди товариству з обмеженою відповідальністю «Клевер Сторс» на суму 84 гривні 6 коп.

Слідчий у клопотанні зазначає, що за таких обставин, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що 09.01.2025 близько 16 год. 15 хв. в ОСОБА_4 , який перебував у приміщенні магазину «Сімі» по вул. Любомира Гузара, 1 в м. Тернополі, виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, 09.01.2025 близько 16 год. 15 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні магазину «Сімі» по вул. Любомира Гузара, 1 в м. Тернополі, у присутності працівника магазину, яка не усвідомлювала злочинний характер дій ОСОБА_4 та протиправність діяння під приводом покупки товарно-матеріальних цінностей, поклала на торговий прилавок пляшку горілки торгівельної марки «Хлібний Дар» 0,5 л /Баядера/, вартістю 92 гривні 76 коп. В подальшому, ОСОБА_4 , діючи повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, відкрито, з корисливих мотивів взяв пляшку горілки торгівельної марки «Хлібний Дар» 0,5л /Баядера/, з прилавку та не розрахувавшись, попрямував до виходу з приміщення супермаркету «Сімі» по вул. Любомира Гузара, 1 в м. Тернополі. На вимогу працівника магазину зупинитись, ОСОБА_4 не відреагував. З вищевказаними товарно матеріальними цінностями ОСОБА_4 вийшов з приміщення магазину «Сімі» по вул. Любомира Гузара, 1 в м. Тернополі, чим заподіяв матеріальної шкоди товариству з обмеженою відповідальністю «Клевер Сторс», на суму 92 гривні 76 коп.

Слідчий у клопотанні також зазначає, що за таких обставин, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно в умовах воєнного стану.

Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України, та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). З урахуванням викладеного та даних про особу підозрюваного ОСОБА_4 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності, втім на шлях виправлення та перевиховання не став, на даний час ніде не працює, а відтак постійного джерела доходу не має, на думку слідчого, є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, тому йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Внесене клопотання відповідає вимогам ст. 184 КПК України, його копія вручена підозрюваному.

Прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 обґрунтованими.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на недоведеність наведених слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Захисник просив врахувати дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 , який раніше не судимий, офіційно працевлаштований керівником в ТОВ «Бест Кава», добровільно у повному обсязі відшкодував завдану кримінальними правопорушеннями матеріальну шкоду, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей та онкохворого батька, а також наявність у нього міцних соціальних зв`язків. За наведеного, захисник просив застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, що вважає достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні також заперечив щодо задоволення клопотання сторони обвинувачення про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив застосувати щодо нього менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя доходить таких висновків.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.

У відповідності до ст. 29 Конституції України та ст. ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст. 183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується виключно тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Згідно із ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст. 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, згідно з положеннями ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим суддею встановлено, що групою слідчих СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000118 від 09.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України.

У даному кримінальному провадженні о 16 год. 40 хв. 09.01.2024 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

10.01.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику а ризикам, зазначеним у поданні.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України. Зокрема такими є: витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000118 від 09.01.2025; електронний рапорт службової особи Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 09.01.2025; довідки директора ТОВ «Клевер Сторс» ОСОБА_8 ; протокол огляду місця події від 09.01.2025; протокол допиту представника потерпілого ОСОБА_9 від 10.01.2025; протоколи допиту свідків ОСОБА_10 від 09.01.2025 та ОСОБА_11 від 10.01.2025; протоколи огляду від 09.01.2025 та 10.01.2025.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідні кримінальні правопорушення могли бути вчинені, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_4 таких кримінальних правопорушень.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В свою чергу, стороною захисту не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на будь-яку непричетність підозрюваного ОСОБА_4 до злочинів, у вчиненні яких йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у: відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому в умовах воєнного стану; відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому в умовах воєнного стану, вчиненому повторно.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення в обґрунтування поданого щодо ОСОБА_4 клопотання, слідчий суддя виходить із такого.

Як зазначено у клопотанні слідчого, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 статті 177 КПК України, у кримінальному провадженні №0000118 від 09.01.2025 щодо підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Відтак, усвідомлюючи тяжкість вчинених злочинів та розмір покарання, яке йому загрожує, підозрюваний може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаного ризику.

Оцінюючи можливість незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. При перевірці наявності вказаного ризику слідчий суддя враховує, що стороною обвинувачення у судовому засіданні не доведено наявність підстав вважати існуючим ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки доказів про можливість такого впливу чи його здійснення слідчому судді не надано, у зв`язку з чим вказаний ризик за змістом є виключно припущенням. На думку слідчого судді, викладені слідчим в клопотанні та надані прокурором в судовому засіданні обґрунтування не доводять наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вони не підтвердженні будь-якими доказами, а лише мають загальне формулювання про можливість вчинення підозрюваним таких позапроцесуальних дій. При цьому слідчий суддя приймає до уваги подану стороною захисту заяву представника потерпілого ТОВ «Клевер Сторс» - ОСОБА_8 про добровільне відшкодування ОСОБА_4 завданої злочинами матеріальної шкоди, а відтак відсутність будь-яких претензій потерпілої сторони до ОСОБА_4 .

Крім того, враховуючи відсутність зазначених слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні наведення конкретних фактів, які б вказували на те, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також беручи до уваги, що останній, хоча раніше притягався до кримінальної відповідальності, втім на даний час у розумінні статті 89 КК України вважається не судимим, офіційно працевлаштований, а відтак має законне джерело прибутку, слідчий суддя вважає також недоведеним зазначений у клопотанні слідчим ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, слідчим у поданому клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено наявність ризиків, передбачених пунктами 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При розгляді клопотання слідчим суддею також враховано всі обставини, визначені в ст. 178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, його процесуальну поведінку.

Зважаючи на наведене, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 , який у відповідності до ст. 89 КК України раніше не судимий, офіційно працевлаштований керівником в ТОВ «Бест Кава», має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, а також наявність у нього постійного місця реєстрації та проживання, беручи до уваги недоведення прокурором недостатності застосування в даному конкретному випадку більш м`якого запобіжного заходу, відсутність належного обґрунтування підстав для втручання у право ОСОБА_4 на свободу, шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти ґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст. 177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя доходить висновку, що у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що сам по собі факт підозри ОСОБА_4 у вчиненні тяжких злочинів не є достатньою підставою для застосування до нього найбільш суворого виняткового запобіжного заходу. Слідчий суддя враховує, що твердження прокурора про тяжкість вчинених злочинів, не є достатнім для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01.06.2006, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням викладеного, встановленого слідчим суддею ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, можливо дієво запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу, який не є виключним за своєю суворістю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За таких умов, слідчий суддя вважає, що можливе застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме домашнього арешту у певний період доби.

У п. 104 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 зазначено, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції. Цей спосіб позбавлення свободи вимагає існування відповідних і належних підстав, як і тримання під вартою під час досудового слідства. Він уточнив, що поняття «рівень» і «напруженість» у його практиці, як критерії застосовності статті 5 Конвенції, стосується тільки рівня обмеження свободи пересування, а не відмінностей за рівнем комфорту або у внутрішньому режимі у різних місцях позбавлення волі. Тому Суд застосовує ті самі критерії щодо позбавлення свободи незалежно від місця тримання заявника під вартою (104, 113, 114 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 та п. 212 рішення у справі Развозжаєв проти Росії та України та Удальцов проти Росії від 19.11.2019.

Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючому ризику та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме вимогам КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючого ризику та забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.

Згідно з ч.6 ст.181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців (ч. 7 ст. 194 КПК України).

На переконання слідчого судді, застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а саме з 20 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв., є співмірним з існуючим ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, відповідає його особі, та тяжкості кримінальних правопорушень, вчинення яких йому ставиться у вину, вказаним запобіжним заходом буде досягнута мета забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків.

За таких обставин, у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 193, 194, 196, 205, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 20 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв.

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) з`являтися до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали, запобіжного заходу та покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків визначити до 23 год. 59 хв. 10.03.2025.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України підозрюваного ОСОБА_4 негайно звільнити з-під варти та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Копію ухвали для забезпечення контролю виконання надіслати до Тернопільського РУП ГУНП України в Тернопільській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1