П О С Т А Н О В А

08 січня 2025 року м. Київ

Справа № 754/7961/20

Провадження: № 3-зв/824/2/2025

Київський апеляційний суду у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_4.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_5.

від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1

на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2020 року, винесену під головуванням судді ОСОБА_6.

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

у с т а н о в и в:

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2020 року закрито провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП у зв`язку з закінченням строку для накладення адміністративного стягнення.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

06 жовтня 2020 року автоматизованою системою документообігу Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 (єдиний унікальний номер судової справи 754/7961/20, номер провадження 33/824/4216/2020) призначено для апеляційного перегляду судді ОСОБА_5.

06 січня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про відвід судді, в якій просив відвести суддю ОСОБА_5. від розгляду справи у зв`язку з наявністю підстав щодо неупередженості судді. Вказав, що справа призначалася до розгляду з 04 січня 2021 року майже 38 разів та відкладалась без будь-яких поважних причин. Так, після останнього судового засідання, яке відбулось 03 грудня 2024 року, суддя ОСОБА_5. в черговий раз відклала розгляд справи на 03 березня 2025 року.

Зазначав, що суддя ОСОБА_5. за весь час розгляду даної справи вимагала від нього надати суду докази по обставинам, що виходили за межі доводів апеляційної скарги та складеного протоколу, і не стосуються події, за вчинення якої притягається ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, замість з`ясовування обставин та вимог закону, які були порушені, на думку ОСОБА_1 , судом першої інстанції.

Посилався на те, що 10 вересня 2024 року черговою підставою перенесення судового засідання, зі слів судді ОСОБА_5., було її прохання надати диск з поясненнями експертів КНДІСЕ з кримінальної справи відносно особи, яка не є ОСОБА_2 . Отримавши 03 грудня 2024 року запитуваний диск, суддя вкотре відмовилась розглядати справу по суті мотивуючи це тим, що «вона, суддя ОСОБА_5., колись працювала з суддею ОСОБА_7., який веде розгляд суміжної справи, і вона, суддя ОСОБА_5., не хоче йому заважати».

Вказував, що викладені обставини мали місце майже у кожному судовому засіданні, а останнє судове засідання відбулося 03 грудня 2024 року, тому він змушений заявляти відвід з приводу цих обставин до наступного судового засідання. Вважає, що суддя пообіцяла своїм знайомим допомогти в цій справі, однак з метою збереження своєї репутації затягує розгляд справи.

Дослідивши подану апеляційну скаргу, матеріали справи та заяву ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_5. приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя здійснює правосуддя на основі Конституції України, законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Чинний КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачає порядку розгляду заяви про відвід та/або самовідвід судді.

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід/самовідвід та порядку розгляду заяви про відвід/самовідвід у справах про адміністративні правопорушення.

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI.

Рада суддів України пунктом 4 рішення №34 від 08 червня 2017 року роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), суддя може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

А тому в даному випадку слід застосовувати аналогію права та застосувати норми КПК України при розгляді заяви ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_5. у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 4 ст. 81 КПК України, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Судом установлено, що 23 грудня 2024 року ОСОБА_1 звертався до Київського апеляційного суду із заявою про відвід судді ОСОБА_5. з підстав того, що справа призначалася до розгляду з 04 січня 2021 року майже 38 разів та відкладалась без будь-яких поважних причин. Станом на 19 грудня 2024 року дану справу в черговий раз суддя ОСОБА_5. призначила на 03 березня 2025 року. Вказував, що він заявляє відвід головуючому судді ОСОБА_5. в зв`язку з обставинами, які викликають сумніви в її об`єктивності та неупередженості. Такі сумніви виникли після розгляду суддею ОСОБА_5. вищезазначеної адміністративної справи в судових засіданнях з 2021 року по 2024 рік. Зазначав, що суддя ОСОБА_5. за весь час розгляду даної справи вимагала від нього надати суду докази по обставинам, що виходили за межі доводів апеляційної скарги та складеного протоколу, і не стосуються обставин притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, замість з`ясовування обставин та вимог закону, які були порушені, на думку скаржника, судом першої інстанції. Посилався на те, що 10 вересня 2024 року черговою підставою перенесення судового засідання зі слів судді ОСОБА_5. було її прохання надати диск з поясненнями експертів КНДІСЕ з кримінальної справи відносно особи, яка не є ОСОБА_2 . Отримавши запитуваний диск від нього, суддя вкотре відмовилась розглядати справу по суті, мотивуючи це тим, що «вона колись працювала з суддею Вінтанюком в одному кабінеті, і її рішення може на щось там впливати», тому відклала справу ще на 3 місяці і пообіцяла, що аж тоді щось там розгляне і можливо прийме рішення. Вказував, що оскільки викладені обставини мали місце майже у кожному судовому засіданні, а останнє судове засідання відбулося 03 грудня 2024 року, тому він змушений заявляти відвід з приводу цих обставин до наступного судового засідання.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року у задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_1 про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_5. відмовлено.

Доводи заяви ОСОБА_1 від 23 грудня 2024 року є тотожними із його доводами, викладеними у заяві від 06 січня 2025 року, що на думку суду є зловживання правом.

На підставі викладеного, суд вважає, що заява від 06 січня 2025 року в частині викладених ОСОБА_1 доводів щодо тривалого розгляду справи, необґрунтованого витребування доказів, та відсутність з боку судді передбачених КУпАП України процесуальних дій, зокрема, з`ясовування обставин та вимог закону, які були порушені судом першої інстанції, підлягає залишенню без розгляду, оскільки Київським апеляційним судом у постанові від 26 грудня 2024 року надано їм належну оцінку.

Надаючи оцінку заяви про відвід судді в частині дооводів щодо обіцянки суддею ОСОБА_3 своїм знайомим допомогти в цій справі, що стало наслідком зволікання у розгляді даної справи, суд виходить з наступного.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Забезпечення права особи на справедливий судовий розгляд незалежним та неупередженим судом, а також унеможливлення зловживання таким правом, вимагає застосування практики ЄСПЛ, як єдиного джерела права, яке регулює відповідні процедури.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року) зазначено, що наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» вказано, що у кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Сумніви в незалежності відсутні, коли у об`єктивного спостерігача не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається «Кларк проти Сполученого Королівства» (Clarke v. TheUnitedKingdom).

Пункт 1 статті 6 Конвенції вимагає, щоб суд, який підпадає під його дію, був неупередженим.

Європейський суд визначає два критерії оцінки неупередженості.

Суб`єктивний підхід, необхідність переконатися в суб`єктивному звинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі. З точки зору такого підходу, особиста безсторонність судді презюмується за відсутності доказів зворотного «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus), демонстрація суддею ворожості або злого умислу «Де Кюббер проти Бельгії» (DeCubber v. Belgium).

В свою чергу, об`єктивний підхід, полягає у тому, щоб визначити, чи були надані судді достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо цього «Грівз проти Сполученого Королівства» (Grieves v. TheUnitedKingdom).

Щодо суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що судді виявляють особисту упередженість щодо будь-якого учасника цього спору. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна підтвердити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть існувати об`єктивно виправдані побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді.

Суд вважає, що відсутні фактичні дані, які можуть ставити під сумнів у цій справі об`єктивність, неупередженість та зацікавленість судді ОСОБА_5.

При цьому суд наголошує на тому, що учасники справи не можуть використовувати інститут відводу суддів з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення. Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Доводи ОСОБА_1 не свідчать про існування об`єктивних обставин, що викликають сумнів в неупередженості, об`єктивності або зацікавленості судді ОСОБА_5. під час апеляційного перегляду постанови Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2020 року.

Окрім того, суд вважає, що заява не містить обґрунтованих підстав та доказів для її задоволення, оскільки незгода заявника із вчиненням або не вчиненням процесуальної дії суддею ОСОБА_5. не свідчить про її упередженість та зацікавленість.

Суд не вбачає підстав для виклику у судове засідання заявника або його представника, оскільки ОСОБА_1 свої доводи і міркування щодо незгоди з процесуальними діями судді ОСОБА_5. у повній мірі викладено у відповідній заяві про відвід. Окрім того, ні в заяві про відвід судді ОСОБА_5., ні в клопотанні про присутність на розгляді вказаної заяви не зазначено жодних обставин, які б унеможливлювали розгляд заяви ОСОБА_1 за його відсутності.

Оскільки заявлений відвід не містить взагалі будь-яких підстав та мотивів, які б викликали сумніви в неупередженості та зацікавленості судді ОСОБА_5., заяву ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_5. слід залишити без задоволення.

Керуючисьст.ст. 245, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А :

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_5. в частині доводів щодо тривалого розгляду справи, необґрунтованого витребування доказів, та відсутність з боку судді передбачених КУпАП України процесуальних дій, зокрема, з`ясовування обставин та вимог закону, які були порушені судом першої інстанції залишити без розгляду.

У іншій частині заяву ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_5. залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_8