Справа №591/1723/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/189/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28 лютого 2025 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави,-

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні СУ ГУНП в Сумській області, перебуває кримінальне провадження № 0000001 від 02 січня 2025 року, в якому ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

У рамках досудового розслідування даного кримінального провадження, старший слідчий СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Вказане клопотання слідчого вмотивовано обґрунтованістю пред`явленої ОСОБА_6 підозри, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28 лютого 2025 року, клопотання задоволено частково та застосовано до ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 25 квітня 2025року включно, з визначенням розміру застави в 242240 грн.

У разі внесення застави та після звільнення ОСОБА_6 з-під варти, покладено на нього наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду по першому виклику; не відлучатися за межі населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду (залежно від стадії провадження); повідомляти слідчого, прокурора або суд (залежно від стадії провадження) про зміну свого місця проживання, засобів зв`язку та роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт(и), або інший документ(и), що дає підозрюваному право на виїзд за межі України; носити електронний засіб контролю; утриматись від спілкування зі свідками та підозрюваними в справі.

Роз`яснено заставодавцю та підозрюваному, що, у разі невиконання обов`язків заставодавцем чи підозрюваним, застава звертається в дохід держави, а після звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 цього Кодексу.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 звернулася до апеляційного суду зі скаргою, відповідно якої просить скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28 лютого 2025 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СУ ГУНП в Сумській області, погодженого із прокурором, якою обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без права внесення застави.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що слідчий суддя вирішуючи питання про можливість визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, не в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені ст. 177, ст. 178 КПК України та те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що в свою чергу є підставою не визначати альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Так, не було враховано характер вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, відомості про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п. п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не в повній мірі оцінено порушення цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні і особливо те, що злочин пов`язаний з наявним високим суспільним інтересом, який полягає в зупиненні порушення наркоманії та злочинів у цій сфері, які є серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей.

Крім того, апелянт просить звернути увагу на те, що підозрюваний неодружений, відносно нього в Ковпаківському районному суду м. Суми перебуває на розгляді обвинувальний акт за ознаками вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Також слід врахувати обсяг виявлених під час обшуку розфасованих психотропних речовин, грошові кошти у сумі 6110 доларів США, 100 Євро та 83 400 грн., за місцем мешкання підозрюваного та за місцем спільного перебування інших підозрюваних, усвідомлення можливого збуту вказаних речовин населенню Сумщини та отримання прибутку від їх реалізації (збуту).

Відповідно, слідчий суддя своїм рішенням не забезпечив впевненості у належній процесуальній поведінці підозрюваного, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце апеляційного розгляду, на судове засідання не з`явилася.

Відповідно поданої заяви, прокурор ОСОБА_10 просить здійснювати апеляційний розгляд у її відсутність, вимоги апеляційної скарги підтримує, та додатково повідомила, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, 29 березня 2025 року спрямований на розгляд до Ковпаківського районного суду м. Суми.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 , який вважав апеляційну скаргу такою, що не підлягає розгляду, оскільки постановлена ухвала слідчого судді апеляційному оскарженню не підлягає, підозрюваного ОСОБА_6 , який погодився із доводами захисника, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, при вирішення питання щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, вищезазначених вимог Закону слідчий суддя дотримався в повному обсязі.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час перевірки вмотивованості поданого слідчим клопотання, слідчим суддею було встановлено, що у кримінальному провадженні № 0000001 від 02 січня 2025 року, 27 лютого 2025 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Обґрунтованість вказаної підозри була встановлена слідчим суддею з врахуванням наданих органом досудового розслідування доказів, а саме: протоколом за результатами проведення оперативно-технічного заходу, передбаченого ст. 260 КПК України (аудіо-відео контроль за особою) від 01 січня 2025 року; протоколом про результати спостереження за особою від 01 січня 2025 року, протоколами про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій обстеження публічно недоступного місця з метою виявлення та вилучення зразків для дослідження від 16 січня 2025 року, 22 лютого 2025 року; висновками експерта № СЕ-19/119-25/1693-НЗПРАП від 30 січня 2025 року, № СЕ-19/119-25/1695-НЗПРАП від 03 лютого 2025 року, № СЕ-19/119-25/3336-НЗПРАП від 25 лютого 2025 року, № СЕ-19/119-25/3469-НЗПРАП від 27 лютого 2025 року; протоколами про результати проведення аудіо-, відео контролю від 31 січня 2025 року; протоколом про результати зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 19 лютого 2025 року; протоколом про результати спостереження за особою від 19 лютого 2025 року; протоколами обшуку від 26 лютого 2025 року, які об`єктивно зв`язують підозрюваного ОСОБА_6 із вчиненням кримінального правопорушення та є достатніми на даній стадії провадження.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вирішує питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. На підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, слідчий суддя повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, що і зроблено під час розгляду клопотання слідчого.

При цьому, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на спростування доводів апелянта, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 2, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду є підтвердженим, оскільки тяжкість ймовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000р, у рішенні ЄСПЛ «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать ті обставини, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 09 до 12 років із конфіскацією майна, тому існує ймовірність того, що підозрюваний, перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що ускладнить своєчасному виконанню процесуальних рішень.

Існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що на дату подання клопотання та розгляду його слідчим суддею, досудове розслідування було не завершеним, слідством не було встановлено та не вилучено усі засоби, що використовувалися підозрюваним ОСОБА_6 для вчинення кримінального правопорушення, зокрема речі для пакування, фасування та зважування наркотичних засобів, сім-картки мобільних операторів, банківські картки.

При встановленні наявності ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом, тому доводи захисника в цій частині також є необґрунтованими.

Також є обґрунтованим ризик можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення або продовження злочинної поведінки, оскільки останній не має джерел прибутку, вчинив корисливий злочин з метою отримання прибутку пов`язаний з незаконним обігом психотропних речовин та наркотичних засобів.

Враховуючи вищезазначене, а також характер злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та застосування до останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, з чим погоджується і колегія суддів.

Нормами ч. 3 ст. 183 КПК України передбачено обов`язок слідчого судді при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом. При цьому в ухвалі слідчого судді обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування.

Частиною 4 цієї статті визначено випадки, коли слідчий суддя вправі не визначати альтернативно заставу, що разом з цим є правом, а не обов`язком.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Визначаючи розмір застави, необхідно враховувати і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні (рішення у справі «В. проти Швейцарії» 14379/18 від 26 січня 1993 року, «Мангурас проти Іспанії» 12050/04 від 08 січня 2009 року).

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді в частині визначення розміру застави, є безпідставними, оскільки, слідчим суддею перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, взято до уваги обставини кримінального провадження, враховано тяжкість злочину та обставини його вчинення, підвищену суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, також слідчим суддею взято до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, його молодий вік, наявність в нього постійного місця проживання, відсутність судимостей та підтверджень неналежної процесуальної поведінки підозрюваного впродовж тривалого часу в іншому кримінальному провадженні, де відносно останнього не застосовувалися запобіжні заходи.

Окрім цього, враховано й наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, після чого вірно та аргументовано, визначено заставу у розмірі 242 240,00 грн., що зможе забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Зважаючи на викладене, визначена слідчим суддею розмір застави є такою, що співвідноситься з даними про особу підозрюваного й доведена слідчим суддею про необхідність застосування її саме у такому розмірі для гарантування належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Тобто, такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а також належну процесуальну поведінку підозрюваного, не порушуючи при цьому його прав.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року, суд зазначив: «п.78. Гарантії передбачені п.3 ст.5 Конвенції покликані забезпечить не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, вказана сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Така ж позиція щодо помірності розміру грошової застави міститься і в рішенні по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного. Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, що загроза її втрати утримувало підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язків, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».

Доводи захисника підозрюваного про те, що постановлена ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню, суперечить нормам ст. 309 КПК України, яка містить вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави, у відповідності до ст. 183 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28 лютого 2025 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4