Номер провадження 1-кс/754/1354/25
Справа № 754/6084/25
У Х В А Л А

Іменем України

23 квітня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

представника власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду клопотання старшого дізнавача ВД Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000264 від 21.04.2025 про арешт майна,

в с т а н о в и в :

до слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва 22.04.2025 надійшло клопотання старшого дізнавача ВД Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна.

Клопотання подане дізнавачем в рамках кримінального провадження №0000264 від 21.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання за викладених в ньому обставин. Просив клопотання задовольнити.

Представник власника майна заперечив щодо задоволення клопотання, з посиланням на відсутність правових підстав для накладення арешту саме на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, транспортний засіб Nissan Murano д.н.з. НОМЕР_1 , та ключі від нього. Письмові заперечення долучені до матеріалів справи.

Власник майна підтримав заперечення свого представника та зазначив, що не знає, чому посвідчення водія, на думку поліції, є підробленими.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши клопотання та долучені до клопотання матеріали, клопотання представника власника майна, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання дізнавача, виходячи з наступного.

Так, у провадженні ВД Деснянського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000264 від 21.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що підставою внесення відомостей до ЄРДР за №0000264 є рапорт інспектора БЗСДПП про те, що 21.04.2025 приблизно о 11:45 год., за адресою: м. Київ, пр-т Червоної Калини, 5, було зупинено транспортний засіб Nissan Murano д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пред`явив посвідчення водія серії та номер НОМЕР_2 на власне ПІБ з явними ознаками підробки (ЄО 33148)

21.04.2025 на узбіччі дороги напроти Деснянського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, пр-т Червоної Калини, 5В, проведено огляд в ході якого виявлено та вилучено наступне:

- посвідчення водія серії та номер НОМЕР_2 на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання Сміла, видане ДАІ МВС-УВС Сміла 29.04.1998 р.;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії та номер НОМЕР_3 на транспортний засіб Nissan Murano д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, власником якого є ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 ;

- транспортний засіб Nissan Murano д.н.з. НОМЕР_1 ;

- ключі від транспортного засобу Nissan Murano д.н.з. НОМЕР_1 .

Вказане,тимчасово вилучене майно постановою дізнавача від 21.04.2025 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000264 від 21.04.2025.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , м. Черкаси, на даний час має при собі та використовує посвідчення водія на власне ім`я серії та номер НОМЕР_2 , видано ДАІ МВС-УВС Черкаси 28.06.1995 р., серія та номер якого аналогічне посвідченню, вилученого у ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладене, в рамках кримінального провадження №0000264 внесеного до ЄРДР за ст. 358 ч. 4 КК України, вбачаються ознаки підробки посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання Сміла, видане ДАІ МВС-УВС Сміла 29.04.1998 р. серії та номер НОМЕР_2 , та є достатні дані вважати, що кримінальне правопорушення вчинено на автомобілі Nissan Murano д.н.з. НОМЕР_1 , який є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, визнані речовими доказом та разом з іншими зібраними під час досудового розслідування доказами, можуть мати суттєве значення для встановлення всіх обставин кримінального провадження.

Відповідно до ст. 170 ч. 1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 170 ч. 2 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ст. 173 ч. 2 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Клопотання дізнавача відповідає вимогам ст. 171 ч. 2 КПК України, подане ним в строк, передбачений ст. 171 ч. 5 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ст. 170 ч.ч. 1, 3 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, і у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить об`єктивному встановленню обставин кримінального провадження.

Дізнавач в клопотанні довів підстави вважати, що накладення арешту на вилучене посвідчення водія серії та номер НОМЕР_2 на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання Сміла, видане ДАІ МВС-УВС Сміла 29.04.1998 р., є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, може бути використане як доказ у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України.

Однак, дізнавачем в поданому клопотанні та прокурором в судовому засіданні не наведено переконливих доводів щодо необхідності накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, транспортний засіб Nissan Murano д.н.з. НОМЕР_1 , та ключі від нього, в тому числі необхідності забезпечення збереження їх, як речових доказів, в зв`язку з чим, в даній частині клопотання дізнавача, слід відмовити.

Крім цього, слідчий суддя, при вирішенні питання про накладення арешту на майно також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності ОСОБА_4 є нерозумним та неспіврозмірним завданням кримінального провадження.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання дізнавача та застосування заходу забезпечення кримінального провадження №0000264 від 21.04.2025, у виді накладення арешту на майно, яке було виявлено та вилучено 21.04.2025 під час проведення огляду на узбіччі дороги напроти Деснянського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, пр-т Червоної Калини, 5В.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в :

клопотання слідчого про арешт майна - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, з метою збереження речових доказів, у кримінальному провадженні №0000264 від 21.04.2025, а саме на посвідчення водія серії та номер НОМЕР_2 на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання Сміла, видане ДАІ МВС-УВС Сміла 29.04.1998 р.

В іншій частині клопотання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 24.04.2025 о 13:00 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1