ЄУН справи: 336/7679/19
Номер провадження: 1-кп/336/69/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002308 від 07.09.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, офіційно не працюючого, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений:

04.04.2023 р. Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки;

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

07.09.2019 року приблизно о 19.30 год., неповнолітній ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території літнього майданчику кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_6 , тримаючи у правій руці ніж господарсько-побутового призначення, наніс потерпілому один удар в область грудної клітини зліва, спричинивши ОСОБА_6 , згідно висновку експерта № 816 від 04.10.2019 р. КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР одиночне проникаюче колото-різане поранення грудної кліти з ушкодженням легені з локалізацією рани в третьому міжребер`ї по лівій передній паховій лінії, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 у вчинені інкримінованого йому злочину винуватим себе визнав частково та пояснив, що ввечері 07.09.2019 р. йому зателефонував вітчим ОСОБА_10 і попросив підійти до кафе, яке розташоване по АДРЕСА_2 . На літньому майданчику кафе за столом сиділи ОСОБА_10 та потерпілий, з яким ОСОБА_9 не був знайомий. Коли обвинувачений сів за стіл, потерпілий став висловлювати йому претензії з приводу пересування ОСОБА_9 проїзною частиною, стверджуючи, що той перебігає дорогу у невстановлених місцях та створює аварійні ситуації. Під час їх спілкування ОСОБА_6 приблизно 5 раз дварив його ладонею по колінах. На твердження ОСОБА_9 , що ОСОБА_6 обізнався, потерпілий, коли обвинувачений підвівся, вдарив його в обличчя, після чого схопив за волосся і наніс ще один удар в лице, що призвело до кровотечі. В цей час ОСОБА_9 дістав з кишені ножа, за допомогою якого в цей день ремонтував велосипед, і вдарив ним потерпілого. Обвинувачений намагався вдарити потерпілого в руку, якою той утримував його за волосся, але в той час вітчим загородив йому огляд, і тому куди прийшовся йдар він не бачив. Після чого ОСОБА_10 вивів його межі літнього майданчику, де він знаходився до прибуття поліції. Ножа, злякавшись, викинув біля паркану кафе та, згодом, вказав співробітникам поліції це місце. Умислу на вбиство ОСОБА_6 він не мав, удар наніс з метою припинити побиття потерпілим і у вчиненні цих дій, які потягли наслідки у виді тяжких тілесних ушкоджень, розкаюється.

Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні вказаного вище злочину, виходячи з наступного.

Потерпілий ОСОБА_6 в суді надав свідчення, що 07.09.2019 р. в вечірній час зустрів ОСОБА_10 , який є вітчимом ОСОБА_9 , та разом зайшли до літнього кафе. Потерпілий розповів ОСОБА_10 , що його пасинок перебігає дорогу у невстановленому місці, у зв`язку з чим ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом, декілька раз був вимушений застосовувати екстренне гальмування. ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_9 та попросив того підійти до них. Коли обвинувачений прибув, вони сиділи за столом, спілкувались, потерпілий робив ОСОБА_9 зауваження з приводу його поведінки на дорозі, на що останній заперечував такі обставини та почав плакати. Під дією емоцій викликаних вживанням алкоголю, потерпілий декілька раз вдарив ОСОБА_9 , який підвівся, в обличчя, від чого у останнього почалась кровотеча. В цей час ОСОБА_10 попросив залишити хлопця та став заспокоювати потерпілого, в обвинувачений з кишені дістав ножа і зі словами «кто мне причинит боль, я того убью» наніс один удар в область серця потерпілому. Після чого ОСОБА_10 вивів хлопця з території кафе, а ОСОБА_6 , вийшов з закладу через чорний вихід та на зупинці попросив присутніх викликати швидку.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 18.10.2019 р. (т.1 а.с.213-217), потерпілий ОСОБА_6 надав свідчення аналогічні тим, які надав під час судового розгляду.

Відеозапис слідчого експерименту (т.1 а.с.218) за участю потерпілого був відтворений під час судового розгляду у порядку ст.359 КПК України.

Свідок ОСОБА_11 в суді пояснила, що є дружиною потерпілого. В день, коли сталась подія, вона гуляла з дитиною на вулиці, коли почула, як якась жінка шукає дружину ОСОБА_12 . Жінка покликала її на зупинку по вул.Центральній в м.Запоріжжя, де свідок побачила свого чоловіка, який лежав на лавочці, мав поранення в області серця, на місці вже перебували працівники швидкої допомоги.

ОСОБА_13 , під час допиту в суді, пояснив, що ввечері 07.09.2019 р. побачив ОСОБА_6 , який тримався за груди та попросив допомогти. Потерпілого поклали на лавочку, свідок викликав швидку, яка прибула приблизно через 15 хвилин.

Покази у суді свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зводяться до того, що у вересні 2019 р. вони у складі екіпажа патрульної поліції отримали виклик з повідомленням про спричинення тяжких тілесних ушкоджень в область серця. Коли прибули на місце, там вже була слідчо-оперативна група, ще один екіпаж та реанімаційний автомобіль. ОСОБА_9 сидів на лавочці, плакав, поруч з ним були батьки.

Свідок ОСОБА_16 надав свідчення про те, що 07.09.2019 р. ніс службу по охороні громадського порядку в Шевченківському районі м.Запоріжжя. Коли отримали повідомлення про ножове поранення, виїхали на місце пригоди, де надавали допомогу слідчо-оперативній групі. Коли прибули, потерпілий вже знаходився в автомобілі швидкої допомоги, ОСОБА_9 сидів на лавочці, плакав, біля носа у обвинуваченого була кров.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що є фізичною особою-підприємцем, здійснює діяльність за адресою: АДРЕСА_2 . Майданчик літнього кафе за вказаною адресою перебував під відеоспостереженням і запис пригоди свідок переглядала та, в подальшому, надавала для виготовлення його копії.

ОСОБА_10 в суді пояснив, що він є вітчимом ОСОБА_9 07.09.2019 р. близько 19.00 год. біля магазину зустрів ОСОБА_6 , той поскаржився на поведінку пасинка, який на на дорозі створює аварійні ситуації. ОСОБА_10 заталефонував ОСОБА_18 , який заперечував такі обставини. Тоді свідок попросив ОСОБА_9 підійти на літній майданчик кафе по АДРЕСА_2. Коли ОСОБА_9 прийшов, ОСОБА_6 став в агресивній формі його «виховувати». Обвинувачений не визнавав свою провину, від чого потерпілий розлютився та наніс йому долонею ляпас по обличчю, після чого схопив за волосся і здову вдарив в лице. Свідок в цей час схопив ОСОБА_6 за руку, а ОСОБА_9 намагався відштовхнути від потерпілого. Як саме ОСОБА_9 наніс удар ножем свідок не бачив, та відразу вивів хлопця з кафе. Погроз вбивством на адресу потерпілого, ОСОБА_9 не висловлював.

Відповідно витягу № 0002308 від 08.09.2019 (т.1 а.с.121) до ЄРДР були внесені відомості за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України про те, що 07.09.2019 р.приблизно о 19.30 год. невідомий, знаходячись на адресою: АДРЕСА_2, вчинив замах на вбивство ОСОБА_6 , але не довів свій намір до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Відповідно протоколу огляду місця події від 07.09.2019 р. з ілюстраційними таблицями до нього (т.1 а.с.126-146), було оглянуто літній майданчик ПП «ОСОБА_21» за адресою: АДРЕСА_2, де були виявлені та вилучені: уздовж металевого паркану - ніж у складеному стані зі слідами РБК; з поверхні плитки - змив РБК; зі стільця - змив РБК; зі столу - 2 пластикові стакани; зі столу - скляна пляшка об`ємом 0,5 л.

Вилучені під час огляду місця події об`єкти, постановою від 08.09.2019 р. визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.09.2019 р. на них накладено арешт (т.1 а.с.148, 149).

08.09.2019 р. ОСОБА_6 подав заяву, в якій просить органи поліції притягти до кримінальної відповідальності невідого, який 07.09.2019 р. близько 20.30 год. на вул.Центральна, 7 в м.Запоріжжя наніс йому удар в область грудей зліва предметом сходим на ніж, чим спричинив тілесні ушкодження (т.1 а.с.150).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.09.2019 р. (т.1 а.с.156-159), потерпілий ОСОБА_6 за фотознімками вказав на ОСОБА_9 , як на особу, яка 07.09.2019 р. спричинила йому тілесні ушкодження.

17.09.2019 р. слідчим було оглянуто та вилучено трикотажну камуфляжну футболку зі слідами РБК, в якій до КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР був доставлений ОСОБА_6 (т.1 а.с.160-163).

Постановою від 17.11.2019 р. вилучена футболка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні (т.1 а.с.164-165).

Згідно довідок № 6874/48 від 09.09.2019 р., № 16К/2/46/04 від 19.09.2019 р. (т.1 а.с.167, 169), ОСОБА_6 був доставлений до КНП «Міська лікарня екстренної та швидкої медичної допомоги» 07.09.2019 р., у нього був виявлений етанол в крові - 1,27%.

Відповідно протоколу від 11.09.2019 р. (т.1 а.с.175-183), слідчим був оглянутий відеозапис наданий свідком ОСОБА_17 , на якому міститься інформація з камер спостереження з кафе ПП «ОСОБА_21», розташованого за адресою: АДРЕСА_2, яка була збережена на комп`ютерний диск CD-R.

В судовому засіданні був відтворений відеозапис події за участю ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , який міститься на СD-диску та є додатком до протоколу (т.1 а.с.184).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 18.10.2019 р. (т.1 а.с.206-212), підозрюваний ОСОБА_9 надав свідчення аналогічні тим, які надав під час судового розгляду.

Відеозапис слідчого експерименту (т.1 а.с.218) за участю підозрюваного був відтворений під час судового розгляду у порядку ст.359 КПК України.

Відповідно протоколу затримання від 08.09.2019 р. (т.2 а.с.1-7), ОСОБА_9 був фактично затриманий 07.09.2019 р. о 23.25 хв. Протокол містить зауваження підозрюваного, захисника та ОСОБА_19 про те, що фактично ОСОБА_9 був затриманий о 19.55 год. Під час затримання було вилучено: кофту чорного кольору з написом «Track And Field Invitational» з нашаруванням РБК; футболку чорного кольору з написами білого кольору з нашаруванням РБК; джинси синього кольору з нашаруванням РБК.

Відповідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння № 4096 від 07.09.2019 р., о 22.55 год. ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння (т.2 а.с.8).

Згідно висновку експерта № 816 (т.2 а.с.12-15), одиночне проникаюче колото-різане поранення грудної клітки з ушкодженням легені з локалізацією рани в третьому міжребер`ї по лівій передній паховій лінії у ОСОБА_6 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Дане тілесне ушкодження утворилися від дії предмета, який має колото-різані властивості, на що вказує проникаючий характер ушкодження, переважання глибини ранового каналу над довжиною шкірних ран. Давність утворення тілесного ушкодження не супуречить строку, вказаному в обставинах справи, медичній документації та зі слів освідуваного. Виникнення виявленого ушкодження у ОСОБА_6 можливо при будь-якому взаєморозташуванні потерпілого відносно нападника за умови доступності зони ушкодження для травматичного впливу. Враховуючи локалізацію, наявного ушкодження у ОСОБА_6 , йому було нанесено один травматичний вплив.

З висновку експерта № 755 (т.2 а.с.17-18), складеного 18.09.2019 р., судом встановлено, що будь-яких видимих зовні тілесних ушкоджень, а також слідів їх загоєння, які по давності могли б бути віднесені до строку вказаного в обставинах справи на тілі ОСОБА_9 не виявлено.

Згідно висновку експерта № 1928 (т.2 а.с.23а), кров підозрюваного ОСОБА_9 , відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В ізосерологічної системи АВ0.

Відповідно висновку експерта № 2027 (т.2 а.с.28), рідка кров потерпілого ОСОБА_6 , відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0.

Відповідно висновку експерта № 2228 (т.2 а.с.40-42), в слідах на кофті підозрюваного ОСОБА_9 , встановлена наявність крові людини, що не виключає походження крові від ОСОБА_9 при наявність у останнього тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею на момент вчинення злочину. Походження крові від ОСОБА_6 виключається. В слідах на джинсових підозрюваного ОСОБА_9 встановлена наявність крові людини, що не виключає її походження в тому числі від потерпілого ОСОБА_6 . Домішку крові від ОСОБА_9 виключити не можна, при наявності у останнього тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею на момент злочину.

Відповідно висновку експерта № 2242 (т.2 а.с.47-49), на футболці встановлена наявність крові людини, що не виключає походження крові від ОСОБА_6 . Домішка крові, у тому числі від ОСОБА_9 не виключається при наявності у нього на момент скоєння злочину тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею.

Згідно висновку експерта № 1-603 (т.2 а.с.55-64), на поверхні предмету, схожого на складний ніж (у тому числі на лезі та рукоятці), який був вилучений 07.09.2019 в ході огляду місця події за адресою: вул.Центральна, 7 в м.Запоріжжі, слідів папілярних узорів не виявлено.

Згідно висновку експерта № 2-553 від 22.11.2019 р. (т.2 а.с.70-72), наданий на дослідження предмет, схожий на ніж, до холодної зброї не відноситься, а є складним туристичним ножем, які є різновидом ножів господарсько-побутового призначення. Ніж виготовлений промисловим способом.

У висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) № 384/к (т.2 а.с.77-84) зазначено, що: За даними копії протоколу допиту потерпілого ОСОБА_6 від 08.09.2019 р. та відеозапису проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 18.10.2019 р. в ході конфлікту невідомий хлопець тримаючи в своїй правій руці предмет темного кольору, що мав лезо наніс один боковий удар з права на ліво в передньо-ліву поверхню грудної клітки на рівні лівих 3-4 ребер. Зважаючи на загальний збіг за характером та локалізацією виявленого тілесного ушкодження у ОСОБА_6 із вказаною зоною травматичного впливу та характером травмуючого предмета, виникнення виявленого тілесного ушкодження у постраждалого не виключається за механізмом викладеним в копії протоколу допиту ОСОБА_6 від 08.09.2019 р. та відеозапису проведення слідчого експерименту від 18.10.2019 р. за його участю. Згідно з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 від 18.10.2019 р. підозрюваний, тримаючи ніж в своїй правій руці наніс один удар потерпілому при цьому конкретно в яку ділянку тіла пройшов удар сказати не може у зв`язку з тим, що відчим закривав очі підозрюваному своєю рукою. Зважаючи на загальний збіг за характером виявленого тілесного ушкодження (колото-різане поранення) у ОСОБА_6 , механізмом нанесення (боковий удар направленням з права на ліво) з характером травмуючого предмета (ніж) та направленням ранового каналу (з ліва на право з гори донизу з переду назад), виникнення виявленого тілесного ушкодження у постраждалого ОСОБА_6 не виключається за механізмом, викладеним в відеозаписі проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 від 18.10.2019 р.

У висновку № 431 від 02.10.2019 р. зазначено, що ОСОБА_9 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді несоціалізованого розладу поведінки. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже, він обмежено міг (через вік та наявність психічних розладів) віддавати собі звіт в своїх діях і керувати ними. За віком (неповноліття) та своїм психічним станом в даний час він також обмежено може віддавати собі звіт в своїх діях і керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує. У випадку засудження з метою попередження погіршення психічного стану та попередження (профілактики) скоєння повторного правопорушення, потребує амбулаторної психіатричної допомоги (т.2 а.с.32-37).

Відповідно висновку експерта № 995 від 26.09.2023 р. (т.3 а.с.95-100), у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_9 не виявляв ознак будь-якого психічного розладу та за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_9 у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не перебував і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_9 не перебуває у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності і за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_9 за своїм психічним станом застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. ОСОБА_9 має наступні писхологічні особливості: рівень функціонування інтелектуально-мнестичної сфери підекспертного відповідає нормативним стандартам; у особистій сфері: активність, вибіркова товариськість, гнучкість та диференційованість у контактах, емоційна стриманість, врівноваженість, достатній самоконтроль, здатність дотримуватися своїх інтересів та проводити потрібну позицію, цілеспрямованість, самостійність, організованість, трудова мотивація діяльності та сімейні інтереси. Психологічних особливостей, які б могли здійснити істотний вплив на поведінку у період правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_9 , йому не притаманні. ОСОБА_9 у період кримінального правопорушення, у скоєнні якого він обвинувачується, не перебував у вираженому емоційному стані (афекті), в т.ч. і в стані фізіологічного афекту, стану вираженого емоційного збудження чи емоційної напруги.

Досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

Судом не встановлено таких обставин, які ставили б під сумнів показання допитаних в судовому засіданні свідків, так само не надано суду доказів, що їх спростовують. Репутація цих осіб не дискредитована, довіра до їх показань не підірвана ,мотивів можливої нечесності як приводу для обмовляння обвинуваченого захистом не доведено.

Показання свідків повністю узгоджуються зі змістом інших доказів, якими є висновки експертиз, речові докази, протоколи слідчих дій.

За таких обставин,суд приймає до уваги при ухваленні вироку показання свідків, досліджені висновки експертів як докази винуватості ОСОБА_9 .

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Такі висновки суду ґрунтуються на наступному.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив, що ввечері 07.09.2019 р. на літньому майданчику кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, з використанням ножа, який мав при собі, спричинив ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження.

Ці обставини підтверджені показами потерпілого, відеозаписом з місця події, протоколом огляду місця події, висновками експертиз.

Тяжкість тілесного ушкодження, спричиненого потерпілому, його локалізація, небезпечний для життя людини характер, можливість заподіяння за вказаних потерпілим обставин, за допомогою предмета, який має колото-різані властивості, встановлені висновками експертиз.

Спричинення потерпілому тілесних ушкоджень у короткий проміжок часу, їх тяжкість, надання потерпілому первинної медичної допомоги безпосередньо після події злочину, з подальшим транспортуванням у лікарню «швидкою», виключає можливість отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 за інших, ніж встановлені судом, обставин.

В судовому засіданні захисник наголошував на тому, що ОСОБА_9 за будь-яких обставин не мав умислу на вбивство потерпілого, оскільки заподіяв йому одне, хоч і тяжке тілесне ушкодження, вважаючи, що б`є в руку, яка не являється життєво важливим органом, випадково вдаривши в грудну клітку, оскільки ОСОБА_20 , намагаючись припинити побиття потерпілим ОСОБА_9 , закрив йому огляд рукою.

Перевіряючи доводи захисту на користь кваліфікації дій обвинуваченого за ст.121 ч.1 КК України, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України , вбивство - це умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, ставлення винного до таких наслідків характерзується необережністю.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.

Тобто, якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

Для встановлення змісту та спрямованості умислу особи необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, механізм їх нанесення, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Разом з тим, сама лише локалізація тілесних ушкоджень та спосіб його нанесення, без урахування інших обставин, не свідчить про умисел на позбавлення життя. Замах на позбавлення життя особи може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли обвинувачений усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті людини і бажає їх настання. За відсутності умислу на позбавлення життя дії обвинуваченого кваліфікуються за їх фактичними наслідками.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

За змістом ч.3 ст.24 КК України непрямим є умисел, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання. У тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, відповідальність настає за тілесне ушкодження, яке було фактично заподіяне.

Об`єктом захисту зазначеної норми є здоров`я іншої особи незалежно від її стану та аномалій.

Склад злочину, передбачений ч.2 ст.121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Вчиняючи умисний злочин із матеріальним складом, особа інколи приводить у рух певні сили, які поза межами її волі тягнуть настання додаткових більш тяжких, небажаних наслідків. Ці наслідки, які перетворюють простий склад у кваліфікований, інкримінуються особі лише за умови встановлення щодо них (наслідків) необережної вини.

Складність об`єктивної сторони цього злочину полягає в тому, що передбачене законом умисне діяння спричиняє два різні похідні наслідки: первинний з них (найближчий) - тяжкі тілесні ушкодження (обов`язкова ознака об`єктивної сторони) - знаходяться у необхідному причинному зв`язку з наслідками вторинними (віддаленими) - смертю потерпілої особи (кваліфікуюча ознака). У цьому злочині згідно із законом і щодо діяння, і щодо першого, обов`язкового наслідку суб`єктивна сторона виражається в умислі (прямому чи непрямому), а стосовно другого (кваліфікованого) наслідку - тільки в необережності (самовпевненості чи недбалості). У цілому цей злочин визнається умисним, бо саме умисне ставлення до діяння і найближчого наслідку визначає спрямованість злочину, його суспільну небезпечність.

Значення змішаної форми вини полягає в тому, що вона дає можливість: а) конкретизувати ступінь суспільної небезпечності злочину; б) визначити правильну кваліфікацію; в) відмежувати близькі за об`єктивними ознаками склади злочинів, зокрема умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства через необережність, коли винуватий не усвідомлював можливості настання похідного вторинного (віддаленого) наслідку в результаті настання похідного первинного (найближчого).

Зазначене узгоджується із правовою позицією Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду від 28 травня 2015 р. у справі № 5-25кс15, згідно з якою діяння, передбачене ч.2 ст.121 КК України є вчиненням злочину з так званими похідними наслідками (з кваліфікуючими наслідками), суб`єктивна сторона якого полягає у змішаній формі вини, коли умисно спричинений особою так званий прямий (безпосередній) наслідок (тяжкі тілесні ушкодження) тягне за собою ще один - опосередкований (похідний) наслідок (смерть потерпілого), психічне ставлення до якого з боку винного полягає лише в необережній формі вини - злочинній недбалості.

Перш за все слід зазначити, що заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкодень за відсутності умислу на настання смерті не можуть кваліфікуватися як замах на вбивство.

Злочин може кваліфікуватися як замах на вбивство лише в тих випадках, коли винний передбачає настання смерті потерпілого, коли такий наслідок його дій охоплювався його умислом.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Згідно з дослідженими в судовому засіданні даними висновку судово-медичної експертизи № 816, у потерпілого ОСОБА_6 було виявлено одиночне колото-різане поранення грудної клітки з ушкодженням легені з локалізацією рани в третьому міжребер`ї по передній паховій лінії.

Обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство ґрунтується на тяжкості спричиненого потерпілому тілесного ушкодження та його локалізації.

Як встановлено судом з дослідених доказів, зміст яких наведено вище, обвинувачений з потерпілим до події, яка сталась 07.09.2019 р. не були знайомі, обвинувачений заперечує існування конфлікту між ними.

На зустріч ОСОБА_9 прибув на прохання вітчима ОСОБА_10 , ніж який ним був використаний для спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , є ножем господарсько-побутового призначення, який в цей день він використовував у побуті.

Удар з використанням ножа обвинучений завдав потерпілому вже після того, як той двічі вдарив його в обличчя.

З відеозапису та показів свідка ОСОБА_10 судом встановлено, що удар обвинуваченим було нанесено без прицілу, чіткої спрямованості.

Після події злочину ОСОБА_9 місце пригоди не залишав, про що свідчать покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також вказав куди кинув знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

У висновку № 431 від 02.10.2019 р. зазначено, що ОСОБА_9 обмежено міг (через вік та наявність психічних розладів) віддавати собі звіт в своїх діях і керувати ними.

Сукупність досліджених судом доказів свідчить, що наносячи удар потерпілому, обвинувачений не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично ним заподіяно.

Тобто в даному випадку ОСОБА_9 діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

У цьому випадку ОСОБА_9 має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, - умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.

За змістом обвинувального акту ОСОБА_9 інкримінується стан алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, що прокурор просив суд врахувати як обставину,що обтяжує покарання обвинуваченого.

В процесі судового розгляду кримінального провадження обвинувачений пояснював, що дійсно на момент досліджуваних судом подій вживав алкоголь, і ця обставина підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду ОСОБА_9 від 07.09.2019 р.

Дії ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, викликаного поводженням потерпілого, що принижує гідність особи.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого,суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні обвинуваченому покарання суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, та враховує відомості про особу обвинуваченого: раніше судимий, офіційно не працевлаштований, одружений, має постійне місце проживання, на обліку в наркологічному диспансері та психіатричній лікарні не перебуває.

На підставі п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форми вини, мотиву, мети, способу, стадії вчинення, і т.ін.). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Згідно досудової доповіді (т.1 а.с.73-79), приймаючи до уваги інформацію, що характеризує особистість неповнолітнього, хороші стосунки в родині, позитивну характеристику з навчального закладу, низький рівень ймовірності вчинення повторного правопорушення, щире каяття, сектор ювінальної пробації м.Запоріжжя вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства.

На підставі викладеного, враховуючи дані про особу обвинуваченого, обставини вчиненого та його наслідки, суд приходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення винного можливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання за ст.121 ч.1 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України - нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ст.121 ч.1 КК України, та із застосуванням правил ст. 75 КК України - звільненням від відбування покарання з випробуванням, протягом якого він буде перебувати під наглядом уповноваженого органу з питань пробації, отримувати у разі необхідності консультативну, психологічну та інші види допомоги, тобто комплекс заходів, спрямованих на корекцію соціальної поведінки та формування соціально сприятливих змін особистості.

При вирішенні питання про призначення виду і міри покарання обвинуваченому суд також враховує, що ОСОБА_9 був засуджений вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.04.2023 р. до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

Тому суд приходить до висновку про призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.04.2023 р.

При вирішенні цивільного позову, заявленого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Право особи, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого, визначено ст.128 КПК України.

Вимоги позову про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 8500 грн. ОСОБА_6 обґрунтував тим, що в результаті отриманих тілесних ушкоджень він поніс витрати на лікування, про що надав виписку із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.85,86), листки лікарських призначень (а.с.88, 89) та копії фіскальних чеків (а.с.90-93) на загальну суму 8494,00 грн.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди потерпілий обґрунтував з посиланням на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого він відчув значний фізичний біль, емоційний стрес, тривогу, безпомічність, страх за своє здоров`я та життя, відчував незручність та дискомфорт, пов`язаний з перебуванням під час стаціонарного лікування в безпомічному стані, негативні зміни у житті та потреба до них пристосовуватись. Спричинену моральну шкоду ОСОБА_6 оцінив у 500 000 грн.

Обвинувачений цивільний позов визнав частково.

Заслухавши цивільного позивача та відповідача, оцінивши у сукупності всі надані на обґрунтування цивільного позову докази, суд задовольняє вимоги ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 8494,00 грн., як такі, що доведені належними та допустимими доказами. Надані медичні документи, фіскальні чеки підтверджують реальні збитки, понесені потерпілим на лікування саме на вказану суму.

Вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, з цивільного відповідача на користь цивільного позивача суд стягує 200 000 грн.

Відповідно до ст.22,23,1167,1168 ЦК України, особа має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення її прав, зокрема, витрат, які особа зробила або повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також втрат через перенесені душевні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою відносно членів його сім`ї або близьких родичів.

Крім цього, у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того - у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.

З урахуванням викладених вище фактичних обставин справи суд встановив, що в результаті протиправних дій обвинуваченого потерпілому дійсно була завдана моральна шкода, оскільки він переніс душевні страждання, відчув фізичний біль та вимушені зміни у звичному житті.

Виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про те, що необхідним і достатнім та поновлення прав потерпілого є відшкодування заподіяної моральної шкоди у сумі 200 000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_9 під час досудового розслідування був затриманий 07.09.2019 р. та ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.09.2019 р. до нього застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби зі строком дії ухвали по 09.11.2019 р.

В подальшому запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні до обвинуваченого не застосовувався.

За відсутності для цього законних підстав, питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, у даному кримінальному провадженні не вирішується.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову буз розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 4 ст. 174 КПК України).

За відсутності підстав для подальшого накладення арешту, суд скасовує арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.09.2019 р.

При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченої судових витрат, суд вважає, що на підставі ст.ст.122, 124 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з ОСОБА_9 на користь держави.

Суд стягує з обвинуваченого на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 785,05 грн. (т.2 а.с.65), 942,06 грн. (т.2 а.с.73), що разом складає 1727,11 грн.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, враховуючи умови дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд вважає за доцільне обмежитися проголошенням його резолютивної частини у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.100, 118, 122, 124, 174, 368, 374-376, 392, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.4 КК України покарання за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_9 шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.04.2023 року, визначивши покарання, що підлягає відбуванню у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він в період всього іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 з 07.09.2019 року по 10.09.2019 року.

Позов ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_9 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у сумі 8 494,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_9 користь ОСОБА_6 моральну шкоду у сумі 200 000 гривень.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_6 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 в дохід держави витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні в сумі 1727,11 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі № 336/5714/19, пр.1-кс/336/1861/2019 від 12.09.2019 року.

Речові докази:

ніж у складеному стані зі слідами РБК; 2 змива РБК; 2 пластикові стакани; скляна пляшка об`ємом 0,5 л; кофту чорного кольору з написом «Track And Field Invitational» з нашаруванням РБК; футболку чорного кольору з написами білого кольору з нашаруванням РБК; джинси синього кольору з нашаруванням РБК; камуфляжну трикотажну футболку, передані на зберігання до Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, знищити.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення, , а обвинуваченим, який тримається під вартою, -у той же строк після отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді

________________ ОСОБА_2 _______________ ОСОБА_3