Справа № 569/4291/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Рівненській області молодшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором з міжнародно-правового співробітництва Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 , що подане на виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги, яке надійшло від компетентного органу Республіки Польща на адресу слідчого відділу УСБУ в Рівненській області, у кримінальній справі № 1001.106.Ds.32.2022, -

в с т а н о в и в:

До слідчого судді Рівненсаького міського суду надійшло вказане клопотання слідчого на проведення тимчасового доступу, із можливістю здійснення примусового відібрання біологічних зразків (букального епітелію та відбитків папілярних ліній пальців і долонь) у ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , із можливістю залучення відповідних спеціалістів та/або експертів.

В обґрунтування клопотання зазначає, що відповідно до запиту, компетентний орган Республіки Польща у зв`язку із необхідністю проведення лабораторних досліджень упаковок, у котрих знаходились наркотики, отримав доказовий матеріал у вигляді генетичного матеріалу ДНК та дактилоскопічних слідів, що належить невідомим особам, та просить виконати слідчі (розшукові) дії на території України відібрати у свідка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічні зразки (букального епітелію) та відбитки папілярних ліній пальців і долонь.

Під час виконання вказаного запиту, відповідно до ч. 3 ст. 245, ст. 241 КПК України, 20.02.2025 на підставі постанови слідчого свідку ОСОБА_5 було запропоновано добровільно надати біологічні зразки та відбитки пальців рук і долонь, однак останній відмовився надавати вказані зразки, про що складено протокол.

Таким чином, для забезпечення належного виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 1001.106.Ds.32.2022 необхідно здійснити відбирання біологічних зразків та відбитків папілярних ліній пальців та долонь у ОСОБА_5 примусово, оскільки іншим шляхом отримати доступ до запитуваних в порядку міжнародного співробітництва біологічних зразків неможливо.

В судове засідання слідчий не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, та просив його задоволити з викладених у ньому підстав.

Свідок ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Дослідивши клопотання слідчого та надані матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 562 КПК України, якщо для виконання запиту компетентного органу іноземної держави необхідно провести процесуальну дію, виконання якої в Україні можливе лише з дозволу прокурора або суду, така дія здійснюється лише за умови отримання відповідного дозволу в порядку, передбаченому цим Кодексом, навіть якщо законодавство запитуючої сторони цього не передбачає. Підставою для вирішення питання щодо надання такого дозволу є матеріали звернення компетентного органу іноземної держави.

Питання отримання зразків для експертизи врегульоване ст. 245 КПК України.

Частинами 1 та 2 ст. 245 КПК України визначено, що у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом. Порядок відібрання зразків з речей і документів встановлюється згідно з положеннями про тимчасовий доступ до речей і документів (статті 160-166цього Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КПК України відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу.

У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Відповідно до ст. 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Згідно ст. 160 КПК України, сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів.

Як вбачається із клопотання та долучених до нього матеріалів, від компетентного органу Республіки Польща на адресу слідчого відділу УСБУ в Рівненській області, надійшов запит про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 1001.106.Ds.32.2022.

Під час виконання вказаного запиту, відповідно до ч. 3 ст. 245, ст. 241 КПК України, 20.02.2025 слідчим винесено постанову про проведення освідування свідка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відібрання біологічнх зразків, запропоновано добровільно надати біологічні зразки та відбитки пальців рук і долонь.

Однак, ознайомившись із вказаною постановою, свідок ОСОБА_5 заявив, що відмовляється добровільно надавати зразки букального епітелію та відбитків папілярних ліній пальців посилаючись ст. 63 Конституції України, ст. 18 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 63 Конституції України визначене загальне право не свідчити проти себе та своїх близьких. Особа не несе відповідальності за відмову надавати свідчення або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

До повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України).

За практикою Європейського суду з прав людини фізична недоторканість особи охоплюється поняттям «приватне життя», що охороняється статтею 8 Конвенції (рішення від 26 березня 1985 року у справі «X та У проти Нідерландів») і стосується найбільш інтимних аспектів приватного життя, а обов`язкове медичне втручання, навіть незначне, становить втручання у це право.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертав увагу на недопущення застосування до особи примусових заходів задля отримання від неї даних, які можуть бути використані як підстава для висунення обвинувачення такій особі. Право не свідчити проти себе передбачає, зокрема, що у кримінальній справі сторона обвинувачення, намагаючись довести вину обвинуваченого, не може використовувати докази, здобуті всупереч волі обвинуваченого за допомогою методів примусу чи тиску (справа «Яллох проти Німеччини», рішення від 11.07.2006; «Функе проти Франції», рішення від 25.02.1993; «Джей.Бі. проти Швейцарії», рішення від 03.05.2001). Викладені у цих справах висновки ЄСПЛ не означають того, що відібрання біологічних зразків у примусовому порядку в будь-якому разі суперечить Конвенції, однак у кожному разі має перевірятись правомірність отриманих доказів. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не забороняє застосування такої процедури, якщо вона відповідно до Закону та є необхідним.

Біологічні зразки у особи можуть бути отримані поза її згодою лише тоді, коли метою відібрання таких зразків не є отримання доказів обвинувачення особи, яка надає такі зразки.

Під біологічними зразками особи слід розуміти всі зразки, пов`язані з життєдіяльністю особи як біологічної істоти: зразки відбитків пальців рук, почерку, мовлення і голосу особи, зразки відбитків зубів, відбитків будь-яких поверхонь тіла людини (губ, ліктів, ступень ніг тощо), запахових слідів людини, а також усі зразки біологічного походження в їх класичному розумінні (слина, кров, сперма, піт, волосся, нігті тощо), а їх відбирання необхідно здійснювати у відповідності до ч. 3 ст. 245 КПК.

Так, в рішенні ЄСПЛ «Сондерз проти Сполученого Королівства» від 17.12.1996 зазначено, що до проб біологічного матеріалу ЄСПЛ відносяться зразки крові, волосся або іншої тканини та матеріали, які виробляються в процесі природної життєдіяльності організму як, наприклад, зразки видиханого повітря, сечі, голосу.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Таким чином, практика ЄСПЛ має вищу юридичну силу за норми КПК України.

Примусове відібрання біологічних зразків для проведення експертизи і в подальшому використання цих зразків у справі як доказ обвинувачення особи, яка надає такі зразки, викликають сумніви у їх законності, оскільки Конституцією України та принципами КПК України передбачено, що людина має право не свідчити проти себе та своїх близьких. Таким чином, застосовуючи примус для відібрання зразків, тим самим відбувається порушення даних норм та необґрунтоване порушення прав людини.

У процесі розгляду слідчим суддею клопотання слідчого встановлено, що ОСОБА_5 є свідком у кримінальному провадженні, а метою відібрання біологічних зразків у свідка ОСОБА_5 поза його згодою є отримання доказів його причетності до вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, слідчий суддя наголошує, якщо ж доказ, отриманий таким чином (шляхом примусового відбору біологічних зразків), згодом буде розтлумачено органом досудового розслідування як доказ обвинувачення, що має вирішальне значення для встановлення вини особи, він є недопустимим з огляду на положення ст. 87 КПК України та ст.6 Конвенції.

За наведених обставин, вимоги клопотання слідчого є необґрунтованими, а тому слідчий суддя не вбачає підстав для його задоволення.

Керуючись ст. 63 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1050 року, ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, ст. ст. 2, 18, 110, 160 - 166, 241, 245, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Рівненській області молодшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором з міжнародно-правового співробітництва Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 , що подане на виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги, яке надійшло від компетентного органу Республіки Польща на адресу слідчого відділу УСБУ в Рівненській області, у кримінальній справі № 1001.106.Ds.32.2022 відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя