Справа №378/202/24 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4877/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на вирок Ставищенського районного суду Київської області від 14 червня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ставище Київської області, освіта професійно-технічна, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України є таким, що не має судимості,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 23.09.2023, близько 23 год. 20 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу кафетерію «ДОКА», розташованого по вул. Цимбала С., 50А в селище Ставище Білоцерківського району Київської області, де також знаходився ОСОБА_10 , з яким на ґрунті тривалих неприязних відносин виник конфлікт, під час якого, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , дістав з кишені своїх джинсових шортів складний ніж та, тримаючи його в правій руці, умисно завдав останньому один удар в область черевної порожнини зліва, що захищає життєво важливі органи, спричинивши йому тілесне ушкодження у вигляді рани лівої здухвинної області, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В подальшому, в цей же день, близько 23 год. 25 хв., ОСОБА_11 , знаходячись поблизу кафетерію «ДОКА», побачивши як ОСОБА_7 наносив ОСОБА_10 тілесні ушкодження, підійшов до обвинуваченого з метою припинення його подальших протиправних дій, у зв`язку з чим між ними виник конфлікт, під час якого ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння останньому тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання наніс один удар ножем в область грудної клітини з права, спричинивши йому тілесне ушкодження у вигляді рани на грудях з права, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, ОСОБА_7 , 23.09.2023, близько 23 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу кафетерію «ДОКА», розташованого по вул. Цимбала Сергія, 50А в селище Ставище Білоцерківського району Київської області, побачивши ОСОБА_10 , підійшов до нього та на ґрунті тривалих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з метою демонстрації реальності своїх погроз, під час конфлікту між ними, дістав з кишені своїх джинсових шортів складний ніж та тримаючи його в правій руці висловив погрозу відрізати голову останньому, внаслідок чого ОСОБА_10 , виходячи з обстановки, яка склалася на момент погрози та агресивної поведінки ОСОБА_7 , сприйняв такі дії останнього як реальну та дійсну погрозу позбавлення його життя та реально побоювався здійснення цієї погрози.

Вироком Ставищенського районного суду Київської області від 14 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця обмеження волі.

ОСОБА_7 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України покарання ОСОБА_7 визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 1 (один) місяців.

В строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 24 вересня 2023 року по 22 грудня 2023 року із розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Застосовано до ОСОБА_7 умови ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки. Покладено на обвинуваченого обов`язки п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Вирішено питання стосовно речових доказів та арешту майна.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 , подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Ставищенського районного суду Київської області в частині призначеного покарання - скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень та визначити покарання за:

ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок;

ч. 1 ст. 129 КК України у виді 6 (шести) місяців обмеження волі.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 24 вересня 2023 року по 22 грудня 2023 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк дії застосованого до останнього цілодобового домашнього арешту з 22 грудня 2023 року по 24 березня 2024 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за два дні обмеження волі.

Покарання призначене за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок та покарання призначене за ч. 1 ст. 129 КК України у виді 6 (шести) місяців обмеження волі, виконувати окремо.

Покарання за ч. 1 ст. 129 КК України у виді 6 (шести) місяців обмеження волі вважати таким, що відбув повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що обвинувачений свою винну визнав в повній мірі, у останнього наявні стійкі соціальні зв`язки. Також, у обвинуваченого ОСОБА_7 наявні батьки пенсійного віку. Крім того, апелянт зауважує, що один із батьків обвинуваченого ОСОБА_7 являється особою з інвалідністю, що підтверджується відповідними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

До того ж, на стадії досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а від так утримуючись в місцях попереднього ув`язнення близько 3 місяців, обвинувачений мав змогу переосмислити свої дії та вчинки, в повній мірі усвідомив значення вчиненого ним правопорушення, кардинально змінив своє ставлення до вчиненого та, після зміни запобіжного заходу більше жодного разу не допускав порушень покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, навіть не зважаючи на достатньо молодий вік ОСОБА_7 , явно вбачається, що він зробив належні висновки та вже став на шлях виправлення.

Разом з тим, судом першої інстанції під час розгляду справи не були належним чином враховані показання обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких останній зазначав, що потерпілим ОСОБА_11 для обвинуваченого ОСОБА_7 було завдано удар по голові, після чого у відповідь ОСОБА_7 завдав останньому також удар.

Також, судом першої інстанції не було враховано показань обвинуваченого в частині того, що потерпілий спровокував конфлікт з обвинуваченим, а саме звинуватив ОСОБА_7 в тому, що останній спить з його жінкою та погрожував йому фізичною розправою, що підтверджується цитатою з аудіо запису.

Крім того, не було враховано, що ОСОБА_7 самостійно викликав поліцію, що можна розцінювати як своєрідну явку з повинною, надав показання під час здійснення досудового розслідування, приймав участь у слідчому експерименті - що вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування, таким чином активно сприяв розкриттю злочину.

Поряд із цим, у вироку суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 не відшкодував шкоди завданої потерпілим, однак згідно з обвинувальним вироком, потерпілим було завдано фізичної шкоди, цивільний позов не заявлявся, тобто претензій з приводу завданої шкоди потерпілі не виставляли, тобто не зрозуміло, яким чином обвинувачений ОСОБА_7 мав відшкодувати фізичну шкоду.

Окрім цього, відповідно до ч. ст. 72 КК України, домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Таким чином, 94 дні цілодобового домашнього арешту з розрахунку визначеного ч. 7 ст. 72 КК України, становить 31 день позбавлення волі, а з розрахунку визначного ч. 1 ст. 72 КК України - 31 день позбавлення волі становить 62 дні обмеження волі.

Таким чином, сукупний строк відбутого обвинуваченим ОСОБА_7 покарання становить 242 дні позбавлення волі.

Що стосується судових витрат, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування було призначено та проведено певний перелік судових експертиз на замовлення органу досудового розслідування, однак це питання не досліджувалося судом першої інстанції.

Також, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Ставищенського районного суду Київської області скасувати. Призначити новий розгляд судом першої інстанції, зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржуваний вирок суду є незаконним, необгрунтованим та винесеним із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.

Так, сторона захисту акцентує увагу, що відповідно до оскаржуваного вироку суду від 14.06.2024 року, судом першої інстанції було призначено спрощений судовий розгляд без підготовчого судового засідання, однак обвинувачений ОСОБА_7 не надавав згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні у відповідності до статті 302 КПК України, до обвинувального акту не було додано заяви підозрюваного складеної в присутності захисника, щодо беззаперечності визнання своєї винуватості, письмових заяв потерпілих, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставин, а до обвинувального акту було надано лише розписка захисника та підозрюваного про отримання ними обвинувального акту.

Проте незважаючи на це, судом першої інстанції було призначено спрощене провадження без проведення підготовчого судового засідання, що, у свою чергу, фактично позбавило обвинуваченого та сторону захисту ряду процесуальних прав, зокрема, заявити клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь, затвердити угоду з урахуванням приписів ч. 3 ст. 314 КПК України.

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 22.03.2024 року призначено судовий розгляд провадження з посиланням на ст. 381 КПК України. Однак, судом не було проведено підготовчого судового засідання у порядку ст. 314 КПК України з викликом учасників провадження (у підготовче судове засідання), у тому числі прокурора, обвинуваченого та його захисника, з ухваленням рішень, що передбачені вказаною нормою закону.

Таким чином, суд першої інстанції пропустив стадію підготовчого судового провадження, чим позбавив, зокрема, сторону захисту цілого ряду процесуальних прав, які вони мали право реалізувати під час підготовчого судового засідання, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які на переконання сторони захисту тягнуть за собою скасування вироку Ставищенського районного суду Київської області від 14 червня 2024 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

До того ж, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок у цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 належним чином не врахував наведені вище положення закону, а також практику касаційного кримінального суду щодо застосування зазначених норм закону та питання щодо розподілу процесуальних витрат не вирішив та не зазначив у мотивувальній частині рішення про відсутність або наявність судових витрат, що не відповідає дійсності.

Відтак, на думку захисника, враховуючи, що місцевий суд пропустив стадію підготовчого судового провадження не маючи на те підстав, не здійснив розподіл судових (процесуальних витрат), не зарахував у строк покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у вигляді цілодобового домашнього арешту, не врахував обставини, які пом`якшують покарання, не врахував особу обвинуваченого. Сторона захисту вважає, що рішення місцевого суду є незаконним, оскільки при його постановленні були порушені вимоги кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційні скарги, пояснення захисника ОСОБА_8 , який також підтримав апеляційні скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав захисників, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що причинило короткочасний розлад здоров`я та за ч. 1 ст. 129 КК України, як вчинення погрози вбивством , якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї загрози, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, встановленим органом досудового розслідування, оскільки вирок суду був ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України.

Порушень при розгляді кримінального провадження щодо вчинення ОСОБА_7 , кримінальних проступків у спрощеному порядку, колегія суддів не вбачає, а тому встановлені органом досудового розслідування обставини, як і правова кваліфікація дій обвинуваченого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 394 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, згідно положень ч. 1 ст. 404 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої захисниками апеляційних скарг, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 , покарання, суд першої інстанції врахував, особу винного, який на даний час не працює, по місцю проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий, із урахуванням обставин вчинення кримінальних проступків, способу вчинення, наслідків, які вказують на суспільну небезпечність обвинуваченого, даних про особу обвинуваченого, який з потерпілим не примирився, збитків останнім не відшкодував.

Судом враховано також те, що обвинувачений ОСОБА_7 , щиро розкаявся у вчиненому, що правильно визнано судом обставиною, яка пом`якшує покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, суд визнав вчинення кримінальних правопорушень особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. .

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , про можливість призначення ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 125 КК України, покарання у виді штрафу, та за ч. 1 ст. 129 КК України, у виді 6 місяців обмеження волі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження.

Доводи захисника ОСОБА_9 , про те, що призначаючи покарання обвинуваченому суд не врахував даних, що характеризують ОСОБА_7 , та обставин, які пом`якшують покарання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі обставини в повному обсязі були враховані судом.

Посилання захисника ОСОБА_8 про неврахування судом того, що в нього на утриманні перебувають батьки пенсійного віку, є безпідставними, оскільки само по собі та за наявності вищевказаних обставин не може бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Також, на противагу твердженням апелянта, відсутні підстави і для визнання обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 - активного сприяння розкриттю злочину, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані, які б вказували на те, що поведінка обвинуваченого була процесуально активною.

Також, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку в частині призначення покарання, оскільки при призначенні ОСОБА_12 , покарання суд дотримався вимог ст. 65 та ст. 70 КК України.

Предметом судової перевірки також було питання про можливість застосування при призначенні ОСОБА_7 покарання положень ст.69 КК України.

Зокрема, призначаючи обвинуваченому покарання в межах санкцій ч. 2 ст.125 та ч.1 ст.129 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що виправлення можливе без відбування покарання, і його відповідно до ст. 75 КК України слід звільнити від відбування призначеного судом покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з призначенням іспитового строку та покладення зобов`язань, передбачених п.п. 1, 2 , п.2 ч. 3 ст. 76 КК України.

При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги захисників, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання фактично враховані усі обставини, на які є посилання в апеляційних скаргах.

Отже, судом першої інстанції ОСОБА_12 , призначене покарання з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушеннь, та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

З такими висновками суду також погоджується колегія суддів, оскільки призначене ОСОБА_7 , покарання, відповідає вимогам закону, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , призначене відповідно до загальних засад призначення покарання, за своїм видом і розміром є справедливим і доводи апеляційних скарг цього не спростовують.

Переглядаючи судове рішення в межах апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає передбачених Законом підстав для його зміни чи скасування, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок суду, як законний і обґрунтований, - без змін.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - без задоволення.

Вирок Ставищенського районного суду Київської області від 14 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4