ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/1972/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/12/25 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна

Васильковецької сільської ради адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000087 від 24 серпня 2023 року, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , в інтересах Васильковецької сільської ради, на ухвалу слідчого судді Гусятинської районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року про арешт майна,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року задоволено клопотання прокурора Гусятинського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 24 серпня 2023 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України про накладення арешту на майно, та накладено арешт, шляхом заборони користування водним об`єктом нагульний пруд «Коцюбинець № 5», площею 56,4 га., що знаходиться на території Коцюбинського старостинського округу Васильковецької територіальної громади, є комунальною власністю громади та перебуває у користуванні ОСОБА_8 , відповідно до договору оренди водного об`єкта від 10.04.2009 року та акту прийому-передачі водного об`єкту від 14.04.2009.

Ухвалюючи рішення про арешт майна, слідчий суддя виходив з того, що не виключеним є той факт, що водний об`єкт нагульний пруд «Коцюбинець №5» може бути змінений, перетворений будь-яким чином внаслідок самовільного його використання, що може мати наслідком втрати дієвості кримінального провадження та виконання завдань, визначених в ст.2 КПК України та при цьому накладення арешту на вказану земельну ділянку не матиме негативних наслідків для її власника, оскільки така земельна ділянка навіть після накладення арешту залишається у комунальній власності. Накладеним арештом не скасовується право оренди такою земельною ділянкою ПП ОСОБА_8 . Крім цього, право користування такою земельною ділянкою обмежується лише тимчасово.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах власника майна Васильковецької сільської ради, вважає, що оскаржувана ним ухвала слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року є незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає ні фактичним обставинам справи, а ні вимогам КПК України, внаслідок чого підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує, що в ухвалі слідчого судді відсутні посилання на розташування водного об`єкту, без зазначення кадастрового номера земельної ділянки на якому він розташований, без зазначення та конкретного посилання на документ, який підтверджує про передачу та перебування нагульного пруду Коцюбинець №5 в користуванні у фізичної особи ОСОБА_8 .

Зазанчає, що свою ухвалу слідчий суддя обґрунтовує тим, що водний об`єкт нагульний пруд Коцюбинець №5 площею 56,4 га. комунальної форми власності, який знаходиться на території Васильковецької ОТГ с.Коцюбинці Чортківського району, Тернопільської області, переданий фізичній особі ОСОБА_8 на підставі договору оренди водного об`єкта від 10.04.2009 р. але зі змісту якого вбачається, що немає жодного посилання на нагульний пруд Коцюбинець №5, а лише зазначено про надання в оренду водний об`єкт ставки на території Крогулецької сільської ради площею водного дзеркала 22,63 га. та Коцюбинецької сільської ради площею водного дзеркала 89,7 га.

Звертає увагу, що даний договір укладено не з фізичною особою, а з суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_9 .

Апелянт стверджує, що водний об`єкт нагульний пруд Коцюбинець №5 без конкретного визначення місця розташування та зазначення кадастрового номера земельної ділянки на якій він знаходиться та перебуває в комунальній власності, не може бути речовим доказом у рамках конкретного кримінального провадження без такої ідентифікації.

Вважає, що факт арешту, шляхом заборони користування водним об`єктом нагульний пруд Коцюбинець №5 площею 56,4 га., жодним чином не може приховати даний об`єкт від органу досудового розслідування, а також приховати чи спотворити факт наявності в діях осіб ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, проте, навпаки створює перешкоди щодо формування земельних ділянок під водними об`єктами які розташовані на території Васильковецької ОТГ з присвоєнням їм кадастрових номерів, та подальшої реєстрації в органах ДЗК.

Звертає увагу, що клопотання про арешт майна не містить будь-яких доказів існування ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Вказує, що у клопотанні не наведено переконливих доводів про настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, у разі незастосування арешту, а також прокурором не доведено відповідність арештованого майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, у клопотанні прокурора, так і в ухвалі слідчого судді не враховано та належним чином не обґрунтовано правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідок арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Також просить врахувати, що цивільний позов в даному провадженні відсутній, а санкція вказаної статті кримінального кодексу не передбачає спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особи.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року, постановити нову, яякою в задоволенні клопотання прокурора Гусятинського відділу Чортківської окружної прокуратури у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000087 від 24.08.2023 за ознаками ч.1 ст.197-1 КК України відмовити.

Заслухавши доповідача - суддю апеляційного суду; представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна; прокурора, який рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим і тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як слідує з матеріалів справи, сектором дізнання ВП №3 (м. Гусятин) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000087 від 24.08.2023, за зверненням ОСОБА_8 щодо самовільного зайняття земельної ділянки, кадастровий номер 0:01:001:1325, що знаходиться за межами населеного пункту с.Коцюбинці, Коцюбинського старостинського округу Васильковецької громади та водним об`єктом нагульний став Коцюбинці-5, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 197-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що допитаний потерпілий ОСОБА_8 , показав, що 10.04.2009 між ним та головою Гусятинської райдержадміністрації укладено договір оренди водного об`єкта (ставків) розташованих на території Коцюбинської сільської ради площею водного дзеркала 89,90 га., строком на 49 років, у тому числі і водойму площею 56,74 га., які він використовував. У 2009 році ним розроблено проектно-технічну документацію на земельну ділянку, водойму. Починаючи з 2023 року по даний час ОСОБА_10 самовільно без його дозволу та інших дозвільних документів використовує водний об`єкт в своїх цілях, зарибнює, тощо.

Постановою слідчого від 23.10.2024 водний об`єкт Коцюбинець №5 площею 56,4 га., що знаходиться на території Коцюбинського старостинського округу Васильковецької територіальної громади, Чортківського району Тернопільської області визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, згідно з ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до положення ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати : існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Апеляційний суд вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею при розгляді клопотання прокурора повністю не було дотримано.

Так, судом встановлено, що сектором дізнання ВП №3 (м. Гусятин) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000087 від 24.08.2023, за зверненням ОСОБА_8 щодо самовільного зайняття земельної ділянки, кадастровий номер 0:01:001:1325, що знаходиться за межами населеного пункту с.Коцюбинці, Коцюбинського старостинського округу Васильковецької громади та водним об`єктом нагульний став Коцюбинці-5 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 197-1 КК України.

Постановою т.в.о. начальника сектору дізнання відділення поліції №3 (м.Гусятин) ОСОБА_11 від 23.10.2024, окрім іншого, визнано речовим доказом водний об`єкт Коцюбинець №5 площею 56,4 га., що знаходиться на території Коцюбинського старостинського округу Васильковецької територіальної громади, Чортківського району Тернопільської області.

З матеріалів клопотання про арешт майна, які були предметом дослідження суду першої та апеляційної інстанції, слідує, що у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 24.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, відповідно до порядку, встановленого чинним законодавством не визначено розмір спричиненої правопорушенням шкоди, що є обов`язковим елементом складу даного кримінального правопорушення. Також не встановлено розмір будь-якої шкоди, в тому числі достатній для утворення складу злочину, передбаченого ч. 1ст. 197-1 КК України.

Так, згідно примітки до статті 197-1 КК України шкода, передбачена частиною 1 цієї статті, визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян - це грошова сума, яка регламентується Податковим кодексом України, а саме п.п. 5, підрозд. 1, розділу ХХ, а саме: якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства, в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1, п. 169.1, ст. 169, розд. ІV цього Кодексу для відповідного року.

Будь-яких документів, які підтверджують існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення,передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, за змістом якої передбачена кримінальна відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, прокурором ні слідчому судді, ні колегії суддів апеляційного суду надано не було.

Окрім того, ні з витягу ЄРДР, ні з наданих до клопотання прокурора матеріалів, не представляється за можливе встановити ідентифікуючі ознаки майна, яке повинно бути арештовано (розташування водного об`єкту, кадастрового номера земельної ділянки на якому він розташований), не надано належних доказів розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та хто є в цьому кримінальному провадженні законним володільцем або власником водного об`єкта, а тому не зрозуміло, кому саме завдано шкоду.

Також колегія суддів звертає увагу, що наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не можуть бути визнані достатніми для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання.

З огляду на те, що вказане в клопотанні майно лише формально визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, без зазначення яким критеріям, визначеним ст. 98 КПК України воно відповідає, правові підстави для накладення арешту на це майно були відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що всупереч вимог кримінально-процесуального закону, прокурором не доведено необхідність вжиття заходу забезпечення кримінального провадження - арешту у межах даного кримінального провадження вказаного у клопотанні майна з метою забезпечення збереження речових доказів, та ризики щодо їх відчуження.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі, а це, в свою чергу, підтверджує, що у цій справі орган досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження не зібрав достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає передчасним звернення прокурора до суду з клопотанням про арешт майна.

Подане до суду клопотання містить формальний перелік підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, оскільки в клопотанні прокурором не наведено переконливих доводів щодо настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню в разі незастосування арешту на вказаний водний об`єкт.

Враховуючи вищенаведені обставини, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, а апеляційна скарга - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України у разі скасування ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має постановити нову ухвалу по суті розгляду.

Враховуючи викладені вище обставини, які свідчать про неповноту, однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга - задоволенню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 132, 170, 171, 173, 309, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , в інтересах власника майна Васильковецької сільської ради задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора Гусятинського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 24 серпня 2023 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, про накладення арешту на майно скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора Гусятинського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 24 серпня 2023 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий

Судді