Справа № 282/1335/24
Провадження № 1-кп/282/67/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2025

селище Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника малолітніх потерпілих ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000068 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Козятин Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 . зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , одруженого, не працюючого, українця, громадянина України, раніше судимого вироком Любарського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2024 року за ч.2 ст.345 КК України до обмеження волі на строк 4 роки, від відбування якого звільнений на підставі ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно вчинив фізичне насильство відносно свого малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки його дружини - падчерки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за наступних обставин.

Близько 20 години 18.06.2024 ОСОБА_4 знаходився у одній із кімнат власного житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_3 , де між ним та його дружиною ОСОБА_9 виникла словесна суперечка, під час якої у їх суперечку втрутилися малолітні діти ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , де в цей час у ОСОБА_4 виник раптовий умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень останнім.

Реалізуючи свій протиправний умисел, в цей день, час та місці та за вказаних обставин, ОСОБА_4 користуючись безпорадним станом малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які в силу свого малолітнього віку і фізичного стану, не зможуть захиститися, з метою припинити втручатися у їх із ОСОБА_9 словесну суперечку, що суперечило волі малолітніх дітей та покарати їх за ці дії, переслідуючи єдиний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень малолітньому сину та малолітній дочці, розуміючи протиправний характер своїх дій, усвідомлюючи та бажаючи настання наслідків, пов`язаних з домашнім насильством, маючи перевагу в силі ОСОБА_4 із застосуванням фізичної сили умисно долонею правої руки наніс ОСОБА_8 декілька ударів в область обличчя та тулубу, як з правої так і з лівої сторони, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді: синця навколо правого ока з переходом на праву виличну ділянку, синець правої щоки, синці правого плечового суглобу, синці правого плеча, синець правого передпліччя, синці лівого плеча, синець лівого ліктьового суглоба, садно яремної вирізки, садно правої ключиці, синці лівої підключичної ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.

Після цього, ОСОБА_4 не припиняючи своїх протиправних дій, із застосуванням фізичної сили умисно правою рукою наніс ОСОБА_7 один удар в область обличчя з лівої сторони, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді: синця навколо правого ока, синця лівої скроневої ділянки, синця лівої щоки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_7 , які виразилися в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч 1 ст.125 КК України.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, визнав повністю, пояснив, що дійсно 18 червня 2024 року близько 20 год між ним та його дружиною виникла словесна суперечка, в яку втрутились малолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , яким він умисно спричинив тілесні ушкодження. Просив суд суворо його не карати та не заперечує проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Вказав, що у вчиненому щиро розкаюється.

Законний представник малолітніх потерпілих ОСОБА_5 повідомила, що до служби у справах дітей Любарської селищної ради надійшло повідомлення про нанесення тілесних ушкоджень малолітнім ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та вона здійснила виїзд за місцем їх проживання, де склала акти проведення оцінки рівня безпеки дітей. Також вказала, що на малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_7 бачила тілесні ушкодження, які зі слів їх матері наніс ОСОБА_4 .

Отримавши показання обвинуваченого, що відповідають фактичним обставинам обвинувачення, враховуючи те, що учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК України правильна, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При вирішенні питання щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу винного, офіційно не працевлаштований, одружений, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, раніше судимий, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у скоєному.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України суд вважає: вчинення кримінального правопорушення щодо малолітніх дітей та вчинення кримінального правопорушення щодо осіб, з якими винний перебуває у сімейних або близьких відносинах.

Враховуючи всі обставини кримінального провадження, а також те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Разом з тим, суд встановив, що ОСОБА_4 вчинив зазначене кримінальне правопорушення до постановлення вироку Любарського районного суду Житомирської області від 25.09.2024, за яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначено покарання у виді 4 років обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Отже, при призначенні покарання необхідно застосувати положення ч.4 ст.70 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням за вироком Любарського районного суду Житомирської області від 25.09.2024.

Разом з тим, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе в умовах не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, тому призначає покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись статтями 349, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням за вироком Любарського районного суду Житомирської області від 25.09.2024, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1