Справа № 453/1472/24
№ провадження 1-кп/453/218/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ;

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ;

за участю прокурора - ОСОБА_3 ;

потерпілого - ОСОБА_4 ;

представника потерпілого - ОСОБА_5 ;

обвинуваченого - ОСОБА_6 ;

захисника обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області кримінальне провадження № 0000710 від 07 липня 2024 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гусине, Турківського району Львівської області, громадянина України, одруженого, працюючого на посаді старости АДРЕСА_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, не депутата, не адвоката, не нотаріуса, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_6 07 липня 2024 року, близько 19 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 та, рухаючись ним по автодорозі «Київ-Чоп» в напрямку м. Чоп при проїзді її ділянки на 662 кілометрі, що в с. Коростів Стрийського району Львівської області, порушив вимоги Розділу 1 п.1.5, п. 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху» та «пішохідний перехід»), Розділу 2 п. 2.3 підпунктів б), д), Розділу 14 п. 14.6 підпунктів а), в), Розділу 18 п. 18.1, п. 18.4, Розділу 34 дорожня розмітка 1.1 Правил дорожнього руху, які виразились в тому, що він під час керування транспортним засобом не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу перед яким зменшував швидкість попутній транспортний засіб, не виконав вимог дорожньої розмітки 1.1 додаток 2 ПДР України та не зменшив швидкість і не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_8 , яка переходила проїзну частину дороги з права на ліво відносно руху транспортного засобу по нерегульованому пішохідному переході, в результаті чого відбувся наїзд автомобілем марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 на пішохода ОСОБА_8 .

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_8 отримала наступні тілесні ушкодження: поєднану тупу травму тіла у складі переломів кісток основи та склепіння черепа, крововиливів під оболонки та речовину головного мозку, розривів правої легені, ускладнену набряком головного мозку і легень, що призвело до зупинки кровообігу та дихання, та за ступенем тяжкості мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент їх заподіяння і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Таким чином, в діях ОСОБА_6 , що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_8 , вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому правопорушенні визнав, пояснив що дійсно 07 липня 2024 року, близько 19 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись ним по автодорозі «Київ-Чоп» в напрямку м. Чоп, що в с. Коростів Стрийського району Львівської області, порушив вимоги Правил дорожнього руху, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_8 , яка переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході, в результаті чого відбувся наїзд автомобілем під його керуванням на пішохода ОСОБА_8 .

Покази обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Представник потерпілого та потерпілий вказали, що до обвинуваченого ОСОБА_6 претензій матеріального та морального характеру немає, з обвинуваченим примирилися, цивільний позов заявляти не будуть. Не заперечують проти обрання ОСОБА_6 покарання не пов`язаного з позбавленням волі, крім цього потерпілий просив не позбавляти обвинуваченого права керування транспортним засобом.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що такі правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого порядку дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються. Відтак, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчинених ним діянь, а прокурор не висловлює заперечень щодо встановлених обставин, оцінивши встановлені по справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він своїми неумисними діями порушив правила безпеки дорожнього руху як особа, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілій ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину (а саме, його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху), дані про особу обвинуваченого, який визнав вину у вчиненому правопорушенні, одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, працює старостою старостинського округу № 15 Боринської селищної ради, стан здоров`я обвинуваченого (має встановлений діагноз : ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. Фібриляція передсердь, тахісистолія, CH II A), не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші особливості справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості скоєного злочину.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вище зазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке, згідно встановленої ст. 12 КК України класифікації кримінальних правопорушень, є тяжким злочином.

Обставиною, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_6 суд визнає щире каяття та активне сприянні розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Згідно з висновком, наданим в досудовій доповіді Самбірським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, складеної 06 грудня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , вбачається, що існує низький ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення. На думку органу пробації, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд враховує вимоги ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання необхідне для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним обставинам, встановленим під час розгляду кримінального провадження, даним про особу обвинуваченого.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання із числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

З врахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, тому на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 слід звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, покладаючи на нього частину обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно ч. 2 ст. 124 КПК України, суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином, витрати у справі за проведення:

- судової інженерно-транспортної експертизи по спеціальності 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» від 13 серпня 2024 року № СЕ-19/114-24/15768-ІТ у сумі 3 786, 40 гривень;

- судової інженерно-транспортної експертизи по спеціальності 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» від 14 серпня 2024 року № СЕ-19/114-24/15769-ІТ у сумі 5 679, 60 гривень;

- інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» від 26 серпня 2024 року № СЕ-19/114-24/19150-ІТ у сумі 3 786, 40 гривень-, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у порядку, визначеному ст. 100 КПК України.

Речові докази у справі, а саме: автомобіль марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 та поміщений на зберігання на території автостоянки ВП № 3 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області за адресою: вул. Івана Франка, 2 А, м. Сколе Стрийського району Львівської області - слід повернути власнику.

Цивільний позов не заявлений.

Відповідно до положень ч. 4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до вступу вироку у законну силу не обирати.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати за проведення:

- судової інженерно-транспортної експертизи по спеціальності 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» від 13 серпня 2024 року № СЕ-19/114-24/15768-ІТ у сумі 3 786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) гривень 40 копійок;

- судової інженерно-транспортної експертизи по спеціальності 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» від 14 серпня 2024 року № СЕ-19/114-24/15769-ІТ у сумі 5 679 (п`ять тисяч шістсот сімдесят дев`ять) гривень 60 копійок;

- інженерно-транспортної експертизи по спеціальності 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» від 26 серпня 2024 року № СЕ-19/114-24/19150-ІТ у сумі 3 786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) гривень 40 копійок.

Речовий доказ - автомобіль марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 та поміщений на зберігання на території автостоянки ВП № 3 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області за адресою: вул. Івана Франка, 2 А, м. Сколе Стрийського району Львівської області - повернути власнику.

Арешт, накладений 08 липня 2024 року ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова на автомобіль марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 - скасувати.

Копію вироку негайно після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд Львівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1