КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №757/453/25-к Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1614/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 січня 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Армянськ, АР Крим, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 січня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Застосованозапобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 09.03.2025 року включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.01.2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні клопотання слідчого відмовити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що ухвала суду про застосування такого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без альтернативи внесення застави є необгрунтованою, а надані слідчим до суду разом із клопотанням докази не є достатніми для обґрунтування підозри в тому числі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Зазначає про те, що відповідно до клопотання слідчого ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Однак, досудове розслідування у кримінальному провадженні було розпочате на підставі заяви потерпілої особи, і при реєстрації заяви правоохоронним органом була здійснена попередня кваліфікація - ч. 3 ст. 355 КК України, що відповідно до положень КК України є тяжким злочином.

Захисник посилається на те, що в подальшому правоохоронним органом було здійснено так зване «завищення кваліфікації», перекваліфікація та продовжилось здійснення досудового розслідування за ознаками вчинення вже особливо тяжкого кримінального правопорушення за ч.4 ст. 189 КК України.

Апелянт вважає, що здійснення такої перекваліфікації та повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, було безпідставним та могло негативно вплинути на рішення суду щодо можливості обрання запобіжного заходу.

Вказує, що у клопотанні про обрання запобіжного заходу слідчий стверджував, що ОСОБА_7 разом із іншими підозрюваними та невстановленою особою здійснював вимагання у потерпілого неіснуючого боргу, що не відповідає дійсності, адже потерпілий отримував від ОСОБА_11 грошові кошти за працевлаштування осіб на підприємство, що вже саме по собі є цивільно-правовою угодою, за якою потерпілий взяв на себе зобов`язання, право вимоги за яким потім було передане ОСОБА_7 .

З наведеного вбачається, що ОСОБА_7 вочевидь не здійснював вимагання неіснуючого боргу, адже є стороною цивільно-правової угоди за участі потерпілого. У зв`язку з тим, що ОСОБА_12 стверджує, що не отримував від ОСОБА_13 грошові кошти у розмірі 19 000 дол. США та фактично заволодів вказаними грошовими коштами шляхом обману, ОСОБА_13 звернулась до правоохоронного органу з заявою про вчинення ОСОБА_12 правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

На підставі вказаної заяви правоохоронним органом зареєстровано та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000153 від 14.01.2025 року.

Таким чином, судом не було всебічно досліджено обставини справи та необгрунтовано застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без альтернативи внесення застави.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що розгляд клопотання слідчого про застосування запобіжного заходувідбувся 11.01.2025року.

Апеляційну скаргу подано до суду апеляційної інстанції 16.01.2025 року.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що станом на момент подання даної апеляційної скарги копію повного тексту ухвали слідчого судді Печерськогорайонного суду м. Києва від 11 січня 2025року захисником чи підозрюваним отримано не було.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи захисника про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудовихрозслідувань за №0002523 від 29.10.2024року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України.

09.01.2025 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

09.01.2025 року відповідно до ст. 276 КПК України ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

11 січня 2025 року (клопотання датоване 10 січня 2025 року) сташий слідчий СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке обґрунтовував наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою, виник злочинний умисел,направлений на вимагання грошових коштів в потерпілого ОСОБА_12 , під час дії воєнного стану.

Усвідомлюючи неможливість одноособового вчинення вищезазначеного злочину, а також те, що для успішної реалізації злочинного умислу, необхідні спільні дії кількох осіб, невстановлена досудовим розслідуванням особа та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залучили до їхньої спільної протиправної діяльності, направленої на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Надалі, діючи за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в жовтні 2024 року почали під час особистих зустрічей шляхом погроз застосування фізичного насильства, залякування та побиття, примушувати ОСОБА_12 до сплати грошових коштів в сумі 7000 доларів США за неіснуючий борг.

Так, потерпілий ОСОБА_12 сприймаючи погрозу насильства у разі невиконання вимог ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , як реальну, з метою уникнення фізичної розправи, зобов'язався передати на вимогу останніх вищевказані грошові кошти в якості сплати за неіснуючий борг.

В подальшому, ОСОБА_15 ,реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 , в ході телефонної розмови, будучи обізнаним про вимагання грошових коштів та діючи за вказівкою ОСОБА_7 , маскуючи свої протиправні дії під надання допомоги потерпілому для сплати боргу, призначив останньому зустріч біля ТЦ «Мануфактура» за адресою: Обухівське шосе-2, 2, в с. Ходосівка, Київської області, та 26 листопада 2024 року приблизно о 17 год. 18 хв. де на потерпілого чекали ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , які в ході розмови повторно висунули вимогу передати їм грошові кошти, після чого з метою реалізації свого злочинного умислу та з метою залякування потерпілого ОСОБА_12 , завдали останньому не менше двох ударів, що спричинили крововилив на слизовій оболонці лівої щоки в проекції верхніх корінних зубів, синця на зовнішній поверхні лівої гомілки в верхній третині, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Так, 27.11.2024 року потерпілий ОСОБА_12 , перебуваючи на другому поверсі в приміщенні ресторану «McDonald's», що знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Юрія Іллєнка 3, приблизно о 17 год. 16 хв. зустрівся з ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , які діяли за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи та ОСОБА_14 та приблизно о 17 год. 19 хв. в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії - спеціальний слідчий експеримент, потерпілий ОСОБА_12 передав ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , на виконання їх вимоги, грошові кошти в сумі 1 (одна) тисяча доларів США.

Надалі, ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , діючи за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи та ОСОБА_14 , з метою подальшого вимагання від ОСОБА_12 грошових коштів, призначили останньому зустріч 11.12.2024 року в приміщенні ресторану «KFC», що знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Севастопольська площа, 5, та приблизно о 21 год. 10 хв. в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії - спеціальний слідчий експеримент, потерпілий ОСОБА_12 передав останнім грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) доларів США.

Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на вимогу передачі майна потерпілого, з погрозою насильства над останнім,ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи та ОСОБА_14 , у ході контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, 09.01.2025 приблизно о 14 годині 10 хвилин, прибули до ресторану «McDonald's» за адресою: м. Київ, вул. Георгія Кірпи, 5 а, поблизу якого потерпілий ОСОБА_12 , реально сприймаючи погрозу застосування насильства у разі невиконання вимог останніх, передав ОСОБА_7 частину несправжніх імітаційних засобів - грошових коштів у розмірі 2900 (дві тисячи дев`ятиста) доларів США, та грошові кошти у сумі 100 (ста) доларів США, після отримання яких ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 затримані працівниками поліції.

Таким чином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а саме: вимагання з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, обґрунтовується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколами допитів потерпілого ОСОБА_12 , протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме контролю за вчиненням злочину та аудіо, відео контролю особи, протоколами огляду речей, протоколом обшуку та протоколами допиту свідків, протоколами впізнання.

Згідно ст. 12 КК України інкримінований ОСОБА_7 злочин є особливо тяжким, згідно ч. 4 ст. 189 КК України передбачено максимальне покарання - до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час не зменшились, і в обґрунтування необхідності обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 покладається необхідність запобігти цим ризикам.

Даний запобіжний захід при обґрунтуванні підозри відповідатиме характеру інкримінованого ОСОБА_7 діяння, не дасть можливості перешкоджати встановленню істини, інтересам слідства та правосуддя шляхом ухилення підозрюваного від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; а також запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень та продовженню вказаного кримінального правопорушення.

При цьому, як вказував у клопотанні слідчий, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що цей запобіжний захід вимагає наявності особливої довіри до підозрюваного в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків, враховуючи тяжкість злочину та кількість слідчих дій, які слід виконати якнайшвидше, вимагається постійний контроль за поведінкою підозрюваного та наближеність його до місця здійснення досудового розслідування, що може бути досягнуто лише при застосуванні запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням його свободи. До того ж, останній перебуваючи на свободі зможе ухилятися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати, здійснювати тиск на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також в подальшому продовжувати злочинну діяльність.

Особиста порука не може бути застосована, оскільки на теперішній час не надходили письмові звернення осіб, які б могли поручитися за підозрюваного ОСОБА_7 .

Домашній арешт неможливо застосувати у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_7 підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків та вчиненню нових кримінальних правопорушень, та крім того, перебуваючи в одному населеному пункті з іншими співучасниками кримінального правопорушення, які на даний час органом досудового розслідування не встановлені, даний запобіжний захід не буде перешкоджати їхньому спілкуванню та надасть можливість засобами телефонного зв`язку впливати на свідків, потерпілого та інших підозрюваних, що може зашкодити подальшому проведенню досудового розслідування та негативно вплине на повноту зібрання доказів у вказаному кримінальному провадженні.

Також необхідно врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, вагомість наявних доказів, тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 189 КК України, соціальні зв`язки підозрюваного.

Крім того, питання щодо наявності захворювань, які б вказували про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою і були підставами для його звільнення, встановлюється відповідним висновком лікарської комісії та вирішується у передбаченому законом порядку.

Під час досудового розслідування не встановлено будь-яких даних про те, що підозрюваний не може утримуватися в державній установі «Київський слідчий ізолятор», не встановлено того, що підозрюваний має хронічні захворювання, що у відповідності до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 №1348/5/572 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20.08.2014 року за №990/25767, свідчать про неможливість тримання підозрюваного під вартою.

Окрім того, беручи до уваги, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочин), пов`язаний з насильством, керуючись п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий просив не визначати розмір застави у кримінальному провадженні при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 в якості альтернативного запобіжного заходу.

Аналізуючи всі дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , враховуючи те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, орган досудового розслідування прийшов до висновку, що тільки застосування саме найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе усунути ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 січня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Застосованозапобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 09.03.2025 року включно.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4ст. 189 КК України.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Так із матеріалів провадження вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, підтверджується наступними доказами: протоколами допитів потерпілого ОСОБА_12 , протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме контролю за вчиненням злочину та аудіо, відео контролю особи, протоколами огляду речей, протоколом обшуку та протоколами допиту свідків, протоколами впізнання.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), суддя виходив із того, що ОСОБА_7 , розуміючи тяжкість інкримінованого йому злочину та невідворотність покарання, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, що призведе до уникнення кримінальної відповідальності. Окрім цього, наразі, є ризик переховування на тимчасово окупованих територіях України, де відсутній контроль з боку органів державної влади.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні), вбачається з того, що ОСОБА_7 в ході виконання процесуальних дій отримає копії документів, котрі нададуть останньому можливість фізично та психологічно вплинути на потерпілого,свідків та інших причетних осіб, оскільки останній володітиме інформацією про їх анкетні дані, що може призвести до зміни показів вже допитаних осіб та відмови давати покази свідків, встановлених в ході досудового розслідування. Крім того, оскільки інкриміновані кримінальні правопорушення здійснювались останнім із застосуванням психологічного тиску та погрозами над особами, це також підтверджує обґрунтованість зазначеного ризику.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення), свідчить той факт, що ОСОБА_7 може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, оскількиобрав для себе спосіб отримання прибутку шляхом вчинення кримінальних правопорушень. Окрім цього, ОСОБА_7 може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, оскільки за вчинення кримінального правопорушення отримував грошову винагороду та мав постійний дохід від здійснення злочинної діяльності.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, стан його здоров`я, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, станом на час розгляду клопотання, колегія суддів не вбачає.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 189 КК України, у якому він підозрюється, має високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та особу підозрюваного.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя врахував положення частини 4 статті 183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір застави відносно підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки суддя при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Доводи захисника про недоведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи захисника про відсутність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Посилання захисника в суді апеляційної інстанції на те, що підозрюваний ОСОБА_7 має сталі соціальні зв`язки та не переслідує мету переховуватись від слідства та суду, не спростовують висновків слідчого судді про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в оскаржуваній ухвалі слідчого судді мотивів незастосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не заслуговують на увагу, оскільки згідно вимог кримінального процесуального закону слідчий суддя у даному випадку мав право не застосовувати до підозрюваного заставу, як альтернативу запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано визначено судом, зважаючи на доведеність обґрунтованості підозри, доведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та зважаючи на доведеність слідчим у клопотанні та прокурором у суді недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги захисника із змінами та доповненнями до неї.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Поновити захиснику ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 січня 2025 року.

Апеляційну захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , -залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 січня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4