Справа № 635/6587/24
Провадження № 1-кп/635/941/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2024 року смт Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження № 0004390 від 20 червня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Димиторов Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією у військовому званні старший сержант на посаді начальника КПП 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, у військовому званні старший сержант, перебуваючи на посаді начальника контрольно-пропускного пункту 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 28-32, 37, 16, 127, 128, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вимог Закону України Про Національну гвардію України, 24 листопада 2023 року приблизно о 12 год. 45 хв., знаходячись у місці дислокації підрозділів частини (н.п. Хорошеве Харківського району Харківської області), діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати доведене до нього в усному порядку усне бойове розпорядження заступника командира 4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України капітана ОСОБА_6 , а саме: здійснити марш за маршрутом Харків-Чугуїв-Ізюм-Слов`янськ-Костянтинівка для виконання бойових завдань у БТГр НОМЕР_2 бригади НГ України у складі 93 омбр, який був виданий уповноваженою особою, у межах своїх повноважень, із дотриманням належної форми і порядку його віддання, а також, ґрунтувався на законі, за змістом не суперечив чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Своїми умисними та протиправними діями солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: непокору,тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

ІІ. Відомості про укладену угоду про визнання винуватості, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

13 грудня 2024 року між начальником Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0004390 від 20 червня 2024 року, з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_3 , з іншого боку, в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

В угоді про визнання винуватості визначено, що обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, вчиненого ним за викладених вище обставин.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час досудового розслідування щиро покаявся у скоєному злочині та активно сприяв розкриттю злочину.

При укладанні даної угоди прокурором враховано обставини, передбачені ст.470 КПК України,а саме те, що обвинувачений ОСОБА_3 під час досудового розслідування давав детальні показання про події злочину,що мають значення для кримінального провадження. В той же час враховано наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевказані обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 та істотно впливають на прийняття рішення про можливість укладення угоди про визнання винуватості та обумовлення міри покарання за вчинений злочин, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, сторонами погоджено призначення ОСОБА_3 покарання за ч.4 ст.402 КК України,із застосуванням ст. 69 КК України, більш м`якого покарання, ніж передбачено законом у виді службового обмеження строком на 2 (два) роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 в дохід держави двадцяти відсотків.

Під час судового засідання прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 просили суд прийняти рішення про затвердження угоди про визнання винуватості від 13 грудня 2024 року.

ІІІ. Мотиви суду при вирішенні питання про затвердження угоди про визнання винуватості

Вислухавши думку учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

Вимогами п.1 ч.4 ст. 469 КПК України визначено,що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо тяжких злочинів.

Інкриміноване ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, відповідно до статті 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам, його об`єктом є порядок проходження військової служби.

Потерпілі по кримінальному провадженню відсутні.

Отже, в даному кримінальному провадженні можливе укладання угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнає вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та погоджується на призначення узгодженого покарання, що він підтвердив під час судового засідання.

Також судом встановлено, обвинувачений ОСОБА_3 розуміє характер обвинувачення, вид покарання, застосування якого до нього передбачено угодою, наслідки укладення та затвердження угоди, визначені ст. 473 КПК України, зокрема обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК України, та відмова від здійснення прав, передбачених абз. 1 та 4 пункту 1 частини 4 статті 474 КПК України.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_3 добровільно уклав угоду про визнання винуватості, її укладання не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що ним було підтверджено в судовому засіданні.

Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та положенням закону.

Умови угоди не суперечать вимогами КПК України та КК України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю.

Судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення-злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, відсутні.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, займає посаду начальника КПП 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимий.

Командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_7 надав клопотання, в якому просить не призначати ОСОБА_3 покарання, яке передбачає позбавлення волі, зважаючи на готовність та особисте бажання старшого сержанта ОСОБА_3 виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Старший сержант ОСОБА_3 усвідомив свою помилку, висловив щире каяття і тверде бажання продовжувати службу, з гідністю виконувати свій обов`язок із захисту нашої держави.

Судом встановлено наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, та, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України,тобто більш м`який вид покарання, ніж передбачений ч.4 ст.402 КК України,а саме у виді службового обмеження до військовослужбовців.

Дійшовши висновку про можливість призначення ОСОБА_3 більш м`якого покарання у виді службового обмеження, судом також враховано, що за умов широкомасштабної збройної агресії РФ відносно України та введеного воєнного стану, відбування ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження та відповідно продовження проходження ним військової служби відповідатиме суспільним інтересам та інтересам держави.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

До обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді застави.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 373, 374, 376, 394, 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 13 грудня 2024 року у кримінальному провадженні № 0004390 від 20 червня 2024 року, укладену між начальником Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_3 з іншого боку, в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді службового обмеження на строк 2 (два) роки з відрахуванням у дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми його грошового забезпечення.

Зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 17 червня 2024 року по 18 червня 2024 року відповідно до вимог ч.1,ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Застосований відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн.00 коп., внесені в якості застави за ОСОБА_3 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області,рахунок отримувача UA0006674, на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 17 червня 2024 року.

Після набрання вироком законної сили направити його копію командиру військової частини НОМЕР_1 для виконання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 58 КК України, під час відбування покарання у виді службового обмеження засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1