Дата документу 12.02.2025
Справа № 334/1083/25
Провадження № 1-кс/334/401/25
УХВАЛА

про арешт майна

12 лютого 2025 року слідчий суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі клопотання старшого дізнавача СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000053, внесеному 06.02.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за статтею 290 КК України,

встановив:

слідчому судді надійшло клопотання дізнавача ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_4 , в якому дізнавач просить накласти арешт на транспортний засіб «BMW М4», державний номерний знак НОМЕР_1 , в кузові жовтого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на вказаний транспортний засіб на ім`я ОСОБА_5 , які 06.02.2025 були оглянуті дізнавачем СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів біля буд. № 2Г, з метою його збереження та подальшого не відчуження.

Дізнавач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась. Подала заяву про розгляд клопотання за її відсутністю.

З метою забезпечення арешту майна клопотання розглядається без повідомлення власника майна ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 172 КПК України неприбуття учасників провадження в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників провадження відповідно до частини першої статті 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснюється. Відповідно до вимог статті 108 КПК України ведеться журнал судового засідання.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши документи, додані до клопотання, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положення статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди..

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що передбачено в частині першій статті 98 КПК України.

Дізнавачем здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000053, внесеному 06.02.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за статтею 290 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснює Дніпровська окружна прокуратура міста Запоріжжя.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.02.2025 до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області зі спецлінії «102» надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів біля буд. 2Г, зупинено «BMW М4», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками зміни ідентифікаційного номеру (ЄО 3872 від 06.02.2025).

06.02.2025 у період часу з 16 години 34 хвилини до 16 години 42 хвилини дізнавачем проведений огляд місця події за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів біля буд. 2Г, в ході якого були виявлені та вилучені автомобіль «BMW М4», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на вказаний транспортний засіб на ім`я ОСОБА_5 .

Під час огляду місця події дізнавачем виявлено, що ідентифікаційний номер має ознаки підробки.

06.02.2025 дізнавачем винесена постанова про визнання автомобіля «BMW М4», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , речовими доказами у кримінальному провадженні.

На стадії досудового розслідування у дізнавача виникла необхідність в арешті вищевказаного майна, яке необхідне для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Слідчий суддя встановив, що зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, визначеним частиною першою статті 98 КПК України, оскільки зберегло на собі сліди кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує, що правовою підставою арешту майна є збереження речових доказів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання дізнавача є обґрунтованим, оскільки вказане у ньому майно є речовими доказами у кримінальному провадженні. У разі їх повернення власник майна може приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити або відчужити майно, яке має важливе значення для встановлення об`єктивних обставин під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, оскільки є речовими доказами.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання та накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні.

Керуючись статтями 132, 167, 168, 170-173, 175, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання задовольнити.

Накласти арешт на транспортний засіб «BMW М4», державний номерний знак НОМЕР_1 , в кузові жовтого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на вказаний транспортний засіб на ім`я ОСОБА_5 ,

Ухвала про арешт майна виконується негайно дізнавачем, прокурором.

Копію ухвали вручити дізнавачу та власнику майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1