ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подану на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2024 року, якою щодо підозрюваного за ч.2 ст.369-2 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, працює ц ТОВ Петрікор Вайн на посаді комерційного директора, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

продовжено строк застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на 32 доби, тобто до 11 січня 2025 року, із застосуванням електронного засобу контролю -

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2024 року клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 ДРУП №1 в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором західної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_6 задоволено та продовжено строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваног за ч.2 ст.369-2 КК України ОСОБА_8 строком на 32 доби, тобто до 11 січня 2025 року із застосуванням електронного засобу контролю.

Наразі, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, що виразилось в одержанні неправомірної вигоди для себе та вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, мотивував свої висновки тим, що слідчим доведена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Не погодившись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2024 року змінити, виключивши із змісту резолютивної частини ухвали слідчого судді додатковий обов`язок для ОСОБА_8 вимогу носити електронний засіб контролю.

Наголошує, що у змісті судового рішення, суд не вказав і не умотивував причини та доцільність застосування електронних засобів контролю, а лише зазначив, що ОСОБА_8 04.12.2024 року навмисно не з`явився до суду для участі у судовому засіданні, проте захисником було надано письмову заяву, в якій було зазначено про неможливість прибуття ОСОБА_8 до зали суду,

Під час апеляційного перегляду:

- захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 підтримали доводи поданої стороною захисту апеляційної скарги просили змінити ухвалу суду першої інстанції, виключивши із змісту обов`язків для ОСОБА_8 вимогу носити електронний засіб контролю.

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, вислухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості, зокрема про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи захисника викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає не обґрунтованими з огляду на таке.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні СВ ВП № 1 ДРУП № 1 головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали , внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 22.05.2024 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

У межах вказаного кримінального провадження, 11.10.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у причетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України є обґрунтованими доказами, долученими до клопотання слідчого, зокрема: протокол допиту в якості свідка ОСОБА_10 від 07 червня 2024 року; доручення про проведення слідчих дій; протокол огляду від 16 липня 2024 року за участю ОСОБА_10 ; протокол огляду від 09 жовтня 2024 року за участю ОСОБА_10 ; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 09 жовтня 2024 року; протокол огляду, копіювання та вручення грошових коштів від 11 жовтня 2024 року; протокол обшуку автомобіля PORSCHE PANAMERA, держномер НОМЕР_1 , білого кольору з vin НОМЕР_2 , 2014 року випуску, який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення; протокол затримання ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України від 11 жовтня 2024 року; постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання; повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_8 ..

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, у даному кримінальному провадженні продовжують існувати доведені органом досудового розслідування ризики, передбачений п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи у сукупності обставину суворості покарання, яке може бути призначено підозрюваному, характер і тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , та дані про його особу, які свідчать про відсутність будь-яких стримуючих факторів апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження існування достатньої ймовірності ризику переховуватись від органів досудового розслідування або суду та незаконно впливати на потерпілого, свідків.

Апеляційний суд приймає до уваги, що підозрюваний ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності не притягувався та вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливо шляхом застосування до нього менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Окрім того, прокурором в судовому засіданні апеляційного суду не надано жодних доказів того, що з моменту застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, останній вчиняв будь-які спроби щодо переховувавання від органу досудового розслідування чи суду та незаконного впливу на потерпілого. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи і підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час перегляду судового рішення у суді апеляційної інстанції, а тому ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2024 року без змін.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2024 року про продовження строку застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на 32 доби, тобто до 11 січня 2025 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та такою, що оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4