Справа № 203/2113/25
Провадження № 1-кс/0203/1310/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року слідчий суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання старшого слідчого в ОВС Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 , погоджене прокурором Криврізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, розпочатому з часу внесення відомостей 30 жовтня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002278 з попередньою правовою кваліфікацією посягання за ч. 4 ст. 410 КК України, у вигляді тримання під вартою:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, який одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець за контрактом, перебуває на посаді командира бойової машини-командира механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні сержанта, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 03.02.2025 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2025 року під наглядом прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону за проведенням цього досудового розслідування Третім слідчим відділом (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, слідчий клопочить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів до ОСОБА_4 , підозрюваного в особливо тяжкому військовому злочині за ознаками ч. 4 ст. 410 КК України.

Дане клопотання за формою та змістом відповідає вимогам ст. 184 КПК України, враховуючи добровільну згоду підозрюваного 31 березня 2025 року о 13:10 год. отримати копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Клопотання обґрунтоване наявністю достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість покарання у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років. Також, у разі повернення до розташування військової частини, підозрюваний може, як у спосіб погроз так і реально впливати на свідків вчиненого кримінального правопорушення, які разом із ним проходять військову службу в одній військовій частині та спонукати співслужбовців та/або службових осіб військової частини до надання завідомо неправдивих показань. Окрім цього, підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний, будучи військовослужбовцем, може бути обізнаний про форми та методи роботи органів досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний та захисник в судовому засіданні заперечували проти клопотання слідчого, посилаючись на необґрунтованість підозри, у зв`язку із чим просили застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, а у разі, якщо слідчий суддя дійде висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, просили визначити мінімальний розмір застави.

Заслухавши думку прокурора, заперечення підозрюваного та його захисника, дослідивши додані до клопотання докази, а також оригінали матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

ОСОБА_4 відповідно до ст. 276 КПК України обґрунтовано підозрюється у привласненні військовослужбовцем іншого військового майна, вчинене в умовах воєнного стану, що стороною обвинувачення кваліфіковано за ознаками особливо тяжкого військового кримінального правопорушення, за який санкція ч. 4 ст. 410 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

31 березня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено відповідно до ст. ст. 277-278 КПК України про підозру в тому, що за версією з`ясованих стороною обвинувачення і викладених письмово у цьому повідомленні обставин, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на привласнення військового майна на свою користь, 26 лютого 2022 року, в дений час доби, більш точного часу досудовим розслідуванням встановити не виявилось можливим, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, спрямованим на привласнення військового майна, з корисливих мотивів, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України №548-XIV від 24 березня 1999 року, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24 березня 1999 року, ст. ст. 1, 3, 7 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Сил України», затвердженого Законом України №1075-XIV від 21 вересня 1999 року, п.п. 3.1.1, 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 300 від 16 липня 1997 року, перебуваючи у складі, розташованому на території військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , діючи умисно в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення за рахунок держави, в особі військової частини НОМЕР_1 , привласнив ввірене йому військове майно, а саме приціл ПГО- 7B №410280 до гранатомету РПГ- 7, який перебував на балансі військової частини НОМЕР_1 , та який він отримав разом з іншим військовим майном відповідно до накладної №124 від 26.02.2022 року, залишкова вартість якого станом на 26.02.2022, відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/104-25/1033-ВМ від 14.01.2025 року складає 3596, 75 грн., розпорядившись вказаним військовим майном- прицілом ПГО- 7B №410280 за своїм розсудом в особистих цілях, зберігаючи його у подальшому за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , доки 13.09.2024 вказаний приціл не був вилучений співробітниками Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, в ході проведення обшуку за вищевказаною адресою, в рамках кримінального провадження №0001071 від 25.03.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 263 КК України. В результаті навмисних дій ОСОБА_4 , які виразились в привласненні останнім військового майна- прицілу ПГО- 7B №410280, державі в особі військової частини НОМЕР_1 , було спричинено майнову шкоду в сумі 3 596,75 грн. Таким чином, органом досудового розслідування, дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 410 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як видно з клопотання та матеріалів кримінального провадження, сторона обвинувачення обґрунтовує підозру у привласненні військовослужбовцем військового майна, вчинене військовою службовою особою із зловживанням службовим становищем, що заподіяло істотну шкоду, вчинене в умовах воєнного стану фактичними даними витягів з наказів (по особовому складу) № 51-РС від 21 червня 2017 року, № 369 від 18 листопада 2019 року; контракту про проходження ОСОБА_4 ; рапорту слідчого СВ Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області № 28493 від 29 жовтня 2025 року; протоколу обшуку від 13 вересня 2024 року; поясненнями ОСОБА_4 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_8 , що сукупно з протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 ; довідкою військової частини НОМЕР_1 від 04 січня 2025 року та накладною № 124 від 26 лютого 2022 року про отримання майна ОСОБА_4 , висновком судової товарознавчої експертизи від 14 січня 2025 року, викривають роль ОСОБА_4 у поставленому йому за вину злочині.

Прокурором наведені достатні докази для наступного сумлінного підтвердження фактів та добутої інформації, які переконують у предметі кримінального розслідування, необхідного для підтвердження або розвіювання підозри у можливому вчиненні особою правопорушення відомого ступеня тяжкості, внаслідок чого за практикою тлумачення "обґрунтованої підозри" Європейським судом з прав людини, mutatis mutandis, у §§ 92-93 рішення від 07.06.2018 у справі «Рашад Хасанов та інші проти Азербайджану» (Заява № 48653/13) належить визнати доказаним її існування відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України для застосування заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості, включаючи запобіжного заходу з підстав відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, що вимагає оцінити ризики вчинення підозрюваним спроб перешкоджання кримінальному провадженню та ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.ч. 6, 7 ст. 176 КПК України.

За практикою тлумачення ризику втечі в рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії» слідчий суддя приймає до уваги, що суворість міри покарання, яка загрожує на випадок можливого засудження в межах повідомленої підозри є суттєвим елементом при оцінюванні ризику втечі, який сукупно з оголошеним в країні воєнним станом, проведення воєнних дій на кордонах Дніпропетровщини, та часткової окупації військами російської федерації територій на сході та півдні України, а також з урахування того, що за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2025 року ОСОБА_4 визнано винним за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, збільшує ризик переховування, в тому числі з переходом лінії фронту, а сама по собі наявність у підозрюваного місця мешкання, дружини, малолітньої дитини, не виключає вказаного ризику і не переважає над обставинами суворості міри покарання, яка загрожує підозрюваному у вигляді реального позбавлення волі до 15 років, у зв`язку з чим слідчий суддя приходить до висновку про доведеність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, слідчий суддя вважає доведеним й ризик за п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням використання своїх навиків у службі, підозрюваний ОСОБА_4 у разі повернення до розташування військової частини може, як у спосіб погроз так і умовляннями впливати на свідків вчиненого кримінального правопорушення, а також на членів їх родини, спонукати співслужбовців та/або службових осіб військової частини НОМЕР_1 до надання завідомо неправдивих показів.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слідчий суддя враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях свідків, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Тому, ризик впливу на свідків, які вже допитані під час досудового розслідування, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з тим, в судовому засіданні не знайшов підтвердження заявлений у клопотанні ризик за п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки такий ні слідчим у клопотанні, ні в судовому засіданні прокурором не конкретизований та не визначено, які саме перешкоди досудовому розслідуванню, з достатньою ймовірністю може вчинити підозрюваний.

За наведених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням у пересуванні та комунікаціях, не зможе забезпечити доведені прокурором ризики за ч.1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим доводи сторони захисту про пом`якшення запобіжного заходу до домашнього арешту, слідчий суддя відхиляє.

Таким чином, оцінивши в судовому засіданні в сукупності обставини за ст. 178 КПК України з урахуванням тяжкості повідомленої підозри, яка допускає застосування тримання під вартою згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, для забезпечення належної поведінки підозрюваного відповідно до ст. 177 цього Кодексу з метою запобігання наявним ризикам переховування, впливу на інших учасників кримінального провадження, слідчому судді належить постановити цю ухвалу про застосування тримання під вартою строком на 60 днів в межах строків досудового розслідування з моменту фактичного затримання в залі суду, тобто 31 березня 2025 року до 29 травня 2025 року, оскільки інший більш м`який запобіжний захід, зокрема, у вигляді домашнього арешту, в умовах воєнного стану не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, і вірогідні відомості про медичні протипоказання чи про неможливість підтримувати стан здоров`я підозрюваного в умовах попереднього ув`язнення відсутні.

При цьому суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у відповідності до абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» складає з 01 січня 2025 року від 242 240 до 908 400 гривень.

Таким чином, зважаючи на тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, спосіб і обстановку вчинення злочину, у якому підозрюється ОСОБА_4 , розмір завданих збитків, дані про особу підозрюваного, його майновий стан і розмір доходів від отримуваного грошового забезпечення, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, є необхідним визначити розмір застави у межах, визначених п. 3 ч. 5 ст. 185 КПК України 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 грн., оскільки внесення застави саме у такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 131 , 176-178 , 193 -197, 199 КПК України , слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 , погоджене прокурором Криврізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, розпочатому з часу внесення відомостей 30 жовтня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002278 з попередньою правовою кваліфікацією посягання за ч. 4 ст. 410 КК України, у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 29 травня 2025 року, в умовах гауптвахти.

Визначити строк дії ухвали до 29 травня 2025 року.

ОСОБА_4 , може бути звільнений під заставу 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, тобто 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з часу підтвердження внесення цієї суми на рахунок № UA0017442, отримувач ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, код отримувача (ЄДРПОУ) 26239738, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код 820172, одночасно з покладенням на підозрюваного обов`язків згідно з ст. 194 КПК України на строк дії ухвали до 29 травня 2025 року:

- за першою вимогою прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися з місця дислокації військової частини, в якій ОСОБА_4 проходить військову службу, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проходження служби та свого місця перебування;

- утримуватися від спілкування зі свідками у зазначеному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави підозрюваного ОСОБА_4 з моменту звільнення з-під варти вважати таким, до якого у вигляді запобіжного заходу застосована застава, про що уповноваженій службовій особі місця попереднього ув`язнення повідомити слідчого, прокурора та слідчого суддю, або суд.

Роз`яснити підозрюваному його обов`язки і наслідки їх невиконання з моменту постановлення цієї ухвали, а на випадок забезпечення ним надання у заставу коштів іншою особою заставодавцю, окрім його обов`язків із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом і наслідків невиконання цих обов`язків, також передбачене законом покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та саме таке правопорушення.

Попередити ОСОБА_4 про звернення суми застави в дохід держави із зарахуванням її до спеціального фонду Державного бюджету України в разі невиконання підозрюваним покладених на нього за цією ухвалою обов`язків з вирішенням питання про застосування застави у більшому розмірі або іншого виду запобіжного заходу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на уповноважену особу Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений і оголошений учасникам провадження 04 квітня 2025 року о 14:55 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1