Справа № 161/6865/25
Провадження № 1-кс/161/2157/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 14 квітня 2025 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна з грошових коштів в сумі 2000 доларів США та 103750 грн. у кримінальному провадженні № 0000156 від 20.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, бо не має підстав для його арешту.

В судове засідання адвокат ОСОБА_4 надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності та відсутності власника майна. Просить скасувати арешт.

В судове засідання прокурор ОСОБА_5 та слідчий ОСОБА_6 надали заяву про розгляд клопотання у їх відсутності. Заперечують проти задоволення клопотання.

Суд, дослідив письмові докази по справі, зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді від 02.04.2025 року по справі № 161/5881/25; № 1кс/161/1905/25 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР № 0000156 від 20.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, було накладено арешт на майно, яке вилучене 28.03.2025 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1) заздалегідь ідентифіковані грошові кошти купюрами по 100 доларів США, в загальній сумі 2000 доларів США, з наступними номерами та серіями купюр: HA01574597, PK25397459E, QB21484584A, QB21486027A, QB21486023A, MB82243107S, QB21484591A, QK35254581B, QB21486037A, QB21486038A, QK35815188B, QK35815177B, QB21485211A, PB53603968I, LG90672478B, PB96765206M, QK35815186B, LB66322614T, LJ64517344A, QK35815182B, які поміщені в спецпакет НПУ № WAR 1929904; 2) 103 750 грн., поміщені в спецпакет НПУ № 1929905. Вилучені грошові кошти в подальшому постановою слідчого від 28.03.2025 року визнані речовими доказами по у кримінальному провадженні.

Як вказує заявник в клопотанні, ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000156 від 20.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. В рамках вказаного кримінального провадження проведено обшук у ОСОБА_3 та накладено арешт на грошові кошти в сумі 2000 доларів США та 103750 грн.. Вважає накладення арешту безпідставним, бо ОСОБА_3 не є фігурантом вказаного кримінального провадження. 27.03.2025 року особа, відносно якої ведеться досудове розслідування, звернулася до ОСОБА_3 з проханням про обмін грошових коштів, які зазначені в ухвалі, на дрібні купюри. Звертає увагу на те, що грошові кошти в сумі 103750 грн. не фігурують в клопотанні слідчого про накладення арешту, як ідентифіковані чи інші відомі слідству кошти та не обгрунтовується необхідність в їх арешті. Дані кошти є особистою власністю ОСОБА_3 , жодного відношення до речових доказів у вказаному кримінальному провадженні не мають.

Відповідно до ч. 1 ст 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом, та має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі "Беєлер проти Італії" від 05.01.2000, заява № 33202/96). При цьому будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, заява №8793/79).

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Проте обмеження права власності не буде свавільним та відповідатиме засаді законності із дотриманням справедливого балансу між вимогами суспільного інтересу у вигляді досягнення завдань кримінального провадження та вимогами захисту права власності особи лише у разі, якщо досягнення мети кримінального провадження неможливо у інший спосіб, окрім як застосуванням такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Слідчим суддею встановлено, що на даний час по кримінальному провадженню проводиться досудове розслідування, ОСОБА_3 не є стороною вказаного кримінального провадження, грошові кошти в сумі 103750 грн. не входять до переліку грошових коштів, зазначених у протоколі огляду та вручення грошових коштів у вказаному кримінальному провадженні, тому не можуть бути речовими доказами в ньому та слідчий суддя погоджується з доводами представника ОСОБА_3 , викладеними у клопотанні про скасування арешту майна, що це є особистою власністю останнього, та доходить висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння власником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна в даній частині. Що стосується грошових коштів в загальній сумі 2000 доларів США, то їх серія та номер співпадають з грошовими коштами, вказаними у зазначеному вище протоколі, тому в даній частині клопотання задоволенню не підлягає.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 132, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.04.2025 року по справі № 161/5881/25; № 1кс/161/1905/25 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР № 0000156 від 20.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, в частині грошових коштів в сумі 103750 грн..

Грошові коштів в сумі 103750 грн., - повернути ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1