Справа № 451/797/20
Провадження № 1-кп/459/32/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року колегія суддів Червоноградського міського суду Львівської області

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю:секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Шептицький кримінальне провадження №0000140 від 22.03.2018, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Борівка, Чернівецького району, Вінницької області, громадянина України, українця, із вищою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 , обіймаючи посаду директора ТзОВ «Радехівський елеватор» та будучи згідно ч. 3 ст. 18 КК України службовою особою, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарськиих функцій, на якого, відповідно до статуту товариства п.13.14. «…покладено обов`язки управління поточною (оперативною) діяльністю товариства, самостійного вирішення усіх питань діяльності товариства, за винятком тих, що відносяться до виключної компетенції загальних зборів учасників», п.13.15. «…вчинення інших дій з оперативного керівництва роботою товариства», так і в силу покладених на нього обов`язків за цивільно-правовою угодою, за договором складського зберігання №46 від 24.01.2018, та відповідно до складської квитанції № 285 від 29.01.2018 серії AЧ №358585, акту приймання-передачі №РЕ000000001 від 29.01.2018, виступаючи як зберігач, прийнявши на відповідальне зберігання сільськогосподарську продукцію, зерно сої вагою 1 276 421 кг (вологість 12%, сміттєва домішка 2%, зернова домішка 8%), яке з 29.01.2018 належало ТОВ АПК «Співдружність Україна», неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не контролював забезпечення складського зберігання зерна сої, що призвело до втрати зазначеного зерна на загальну суму 11 935 203,65 гривень, що є тяжкими наслідками.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заперечив вчинення ним інкримінованого йому злочину. Пояснив, що в 2017 році ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запропонували йому створити елеватор та бути там керівником. Засновниками був він, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Купили зерносушарку, автомобіль та почали завозити зерно. Літом 2017 року загальними зборами він був призначений директором підприємства. Зерно на елеватор завозили фермерські господарства. 29.01.2018 ТОВ «Агропартнер» переписав (продав) ТОВ «АПК «Співдружність Україна» 1 276 421 кг сої, яка була в них на зберіганні. В подальшому до нього приїхав представник ТОВ «АПК «Співдружність Україна» ОСОБА_11 , який перевірив наявність сої та відібрав зразки, після чого уклали відповідні документи щодо зберігання зерна. 19.02.2018 ТОВ «АПК «Співдружність Україна» надала лист на відвантаження сої. Коли почали відгружати сою, то він виявив, що немає необхідної кількості зерна. Після чого, 21-22 лютого коли стало відомо, що немає такої кількості зерна повідомив про це власників. Визнає зазначену нестачу зерна на підприємстві у кількості близько 1000 т. На підприємстві велися вагові журнали, вивіз зерна оформлявся через товарно-транспортні накладні, все дублювалося в 3-х примірниках, передавалося в бухгалтерію. ОСОБА_12 був старшим на зважуванні. В електронній формі дані на підприємстві не зберігались. Бухгалтер ОСОБА_13 приносила реєстри та звірялися з журналом на ваговій. Також вказав, що підписував акт та договір складського зберігання. Інвентаризацію на підприємстві не проводив, про відсутність зерна правоохоронні органи не повідомляв. Не може пояснити відсутність такої кількості зерна. Можливо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 могли вивезти зерно зі складу без його відома.

Не дивлячись на заперечення своєї вини у повному обсязі пред`явленого обвинувачення, вина ОСОБА_6 знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.

Так, представник потерпілої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Промислова Компанія Співдружність Україна», на даний час Товариство з обмеженою відповідальністю «Подільська Торгівельна Компанія» - ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив суду, що 23.01.2018 ТОВ «АПК «Співдружність Україна» купило в ТОВ «Агропартнер» 1 276 421 кг сої врожаю 2017 р., яке на той час вже було на зберіганні у ТзОВ «Радехівський елеватор», по складській квитанції на зерно № 285 від 29.01.2018, шляхом переоформлення від TOB «Агропартнер». 19.02.2018 товариство скерувало на ТзОВ «Радехівський елеватор» лист про відвантаження всієї кількості сої. Ним було оплачено 4595грн. за послуги зберігання. Зазначив, що близько 250 т. сої вони вивезли, а решту зерна на елеваторі не було. Рішенням господарського суду стягнуто з ТзОВ «Радехівський елеватор» вартість завданих збитків. Додатково зазначив, що між ТзОВ «Радехівський елеватор» та ТзОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» був укладений договір складського зберігання, який також підписав ОСОБА_6 . Згідно даного договору, елеватор несе відповідальність за зберігання зерна та його належну якість. У зв`язку із невиконанням ТзОВ «Радехівський елеватор» листа-вимоги щодо відвантаження сої ними була створена інвентаризаційна комісія. За результатами проведеної інвентаризації були складені: інвентаризаційний опис №1 від 02.03.2018, згідно з яким не встановлена фактична наявність зерна переданого на відповідальне зберігання (врожаю 2017 року) та звіряльна відомість №l результатів інвентаризації запасів від 05.03.2018, згідно якої загальна вартість нестачі складає 9 943 669,63 грн. (врожаю 2017 року). За результатами роботи комісії також був складений протокол загальних зборів інвентаризаційної комісії №1 від 05.03.2018 стосовно невиконання зобов`язань ТзОВ «Радехівський елеватор» по договору складського зберігання № 46 від 24.01.2018. Щодо міри покарання просить призначити таке у відповідності із законом.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він як менеджер ТзОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна», на початку 2018 р. знайшов на ТзОВ «Радехівський елеватор» сою в кількості 1270 т, яку мали намір купити. Він поїхав у м. Радехів, де зустрівся з ОСОБА_6 , який його завів на території складів в м. Радехів, після чого поїхали у с. Стоянів та переконався наочно, що там є зерно в кількості 1270 т. Після чого, його купили, підписали складську квитанцію, акт-приймання передачі, договір зберігання. Місяць зерно зберігалось на елеваторі і в лютому він особисто надав ОСОБА_6 лист на відвантаження. В перший день відвантажили 251 тонну, а на наступний день подзвонив до ОСОБА_6 щоб повідомити, що приїдуть автомобілі, але йому повідомили, що зерна немає, про що він доповів своєму керівництву. Також зазначив, що він входив до складу інвентаризаційної комісії, яка прибула на ТзОВ «Радехівський елеватор», щоб провести інвентаризацію. В ході проведення інвентаризації встановлено, що на складах відсутнє зерно сої.

Свідок ОСОБА_10 , суду пояснив, що він являється співзасновником ТзОВ «Радехівський елеватор». Співзасновників було троє - він, ОСОБА_9 і ОСОБА_6 . У лютому 2018 р. ОСОБА_6 йому повідомив, що на господарстві є недостача 1000тон зерна. Після чого він написав заяву в АПК про інвентаризацію та повідомив поліцію. Зазначив, що ОСОБА_6 працював директором елеватора з травня 2017 р., жив там з сім`єю. Він приймав людей на роботу, без його вказівки, як директора, жодне авто не виїжджало з території елеватора. Мав повноваження вирішення всіх виробничих питань. Стосовно недостачі йому нічого невідомо. На початку лютого подав заяву на ім`я засновників про вихід з товариства.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що працювала бухгалтером ТзОВ «Радехівський елеватор». Її приймав на роботу ОСОБА_6 , 07 лютого 2018 р. була звільнена за згодою сторін. До її обов`язків належала звітність, нарахування зарплати, податкові накладні та робота з банком. Товарно-транспортні накладні на зерно вона не заповнювала та не підписувала, оскільки вони належали до повноважень іншого бухгалтера. Бухгалтерія знаходилася в м. Радехові, а зерно зберігалося в с. Стоянові, їй не відомо куди поділося зерно. Рух зерна контролював директор ОСОБА_6 , був матеріально відповідальною особою. У грудні 2017 була проведена інвентаризація по залишках, згідно якої все зерно було, в чому вона і розписалась.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що працювала бухгалтером ТзОВ «Радехівський елеватор». В її обов`язки входила обробка ТТН на зерно. ОСОБА_6 приносив ТТН, після того вона вносила відомості в програму, де формувалися реєстри накладних. При відвантаженні, фірма отримувач надавала лист, в якому повідомляли номера машин та дані водіїв, зміни в програмі відбувалися кожен день. Зазначила, що вона формувала ТТН, вносила відповідні відомості, все робила в програмі 1-С. Також зазначила, що завскладу не було, за все відповідав ОСОБА_6 . Дані про зерно, яке забиралось, подавав ОСОБА_6 . Щодо недостачі їй нічого не відомо, директор її про це не повідомляв, за даними програми зерно було в наявності. Вона звільнилася у лютому 2018 р.

З договору поставки № JP/00863 від 23 січня 2018 року, встановлено, що між Замовником ТОВ АПК «Співдружність Україна» в особі директора ОСОБА_14 (Покупець) та ТОВ «Агропартнер» в особі директора ОСОБА_17 (Продавець) укладено Договір поставки від 23.01.2018 № JP/00863. Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 4.1., 4.3., 4.6., 5.1., 5.2. - продавець зобов`язується продати, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити соєві боби на харчові цілі (соя код ТН ЗЕД ЄАЕС 1201 90 000 0) походження Україна, 2017 року врожаю насипом. Загальна кількість товару за договором складає 1 280,00 метричних тон (±5%). Передача товару продавцем здійснюється на умовах ЕХW ТзОВ «РАДЕХІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» за адресою: 80200, Львівська область, м, Радехів, вул. Витківська, 35. Право власності на товар переходить від продавця до покупця на підставі і з моменту оформлення складом на ім`я покупця і передачі покупцю або експедитору покупця складських документів на товар, а саме: - складської квитанції; - акту-прийому передачі складської квитанції; - картки аналізу товару (партії товар) (форма № 47). Підтвердженням якості та кількості товару (партії товару) є дані, що вказані при оформленні складської квитанції на товар та карточці аналізу товару (форма № 47). Ціна товару за 1 тону становить 11 650,00 грн. з ПДВ. Загальна вартість товару, який поставляється на умовах даного договору, складає 14 911 994,88 грн. разом з ПДВ (±5%) (т. 2 а.с. 129-135).

Договором № 46 складського зберігання від 24 січня 2018 року, підтверджується, що він підписаний директором ОСОБА_6 , а з боку Замовника директором ОСОБА_14 . Відповідно до п.п. 1.1., 1.1.2., 2.1.2., 3.4., 3.5., 3.6. договору - Поклажодавець зобов`язується передати, а зерновий склад зобов`язується прийняти с/г культуру, які визначені п.1.1.1 договору, на зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його Поклажедавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством. Фактична адреса місцезнаходження зернового складу: Україна, Львівська область, м. Радехів, вул. Витківська, 35. Зерновий склад зобов`язується в погоджених об`ємах, в обумовлені терміни і на умовах, встановлених цим договором, після оплати поклажодавцем послуг пов`язаних із збереженням зерна, відповідно до встановлених графіків відвантаження, провести передачу зерна поклажодавцю з відвантаженням у наданий автомобільний чи залізничний транспорт, або переоформити на особовий рахунок іншого поклажодавця. Власником зерна, що знаходиться на зберіганні, є Поклажодавець. Ризики випадкової втрати, нестачі та/або псування зерна переходять від Поклажодавця до зернового складу в момент оформлення складського документа на зерно. Відвантаження та переоформлення зерна здійснюється за умови повної сплати за надані послуги, згідно графіку роботи зернового складу у фактичній вазі, що розраховується на основі залікової ваги, залікової якості та фактичної якості зерна, що відвантажується на підставі письмової вимоги Поклажодавця. Зерновий склад не пізніше 7 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги Поклажодавця на відвантаження зерна за умови повної сплати за надані послуги, надання транспорту, виконання п. 3.5. договору, сприятливих погодних умов та відсутності невиконаних вимог щодо відвантаження зерна іншому Поклажодавцю, наданих до моменту отримання вимоги від Поклажодавця, починає відвантаження зерна у наданий Поклажодавцем транспорт (т. 2 а.с. 120-125).

Відповідно до платіжних доручень № 27 від 30 січня 2018 року та № 103 від 12 лютого 2018 року, на виконання умов договору поставки № JP/00863 від 23 січня 2018 року ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» (покупець) перерахував ТОВ «Агропартнер» (продавцю) 11 896 239,65 грн. та 2 974 059,90 грн. відповідно, на загальну суму 14 870 299,55 грн. (т. 2 а.с. 127,128).

Зі складської квитанції на зерно № 285 від 29 січня 2018 року, встановлено, що ТОВ «Радехівський елеватор» прийняв на зберігання від ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» 1 276 421 кг сої (вологість 12%, сміттєва домішка 2%, зернова домішка 8%), така підписана директором ОСОБА_6 та головним бухгалтером ОСОБА_15 (т. 2 а.с. 119).

Карткою аналізу зерна № 31 від 29 січня 2018 року, засвідчується якість зерна, який було здійснено лабораторією ТОВ «Радехівський елеватор» (т. 2 а.с. 118).

З Акту приймання-передачі № РЕ000000001 від 29 січня 2018 року, встановлено, що ТОВ «Агропартнер» (в особі ОСОБА_17 ), передало, а ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» (в особі ОСОБА_14 ) отримало 1 276 421 кг сої, яку, ТОВ «Радехівський елеватор» (в особі ОСОБА_6 ), у свою чергу, прийняло на збереження. В даному Акті «сторони підтверджують, що право власності на "Товар" передається від "Продавця" до "Покупця" одночасно із підписанням даного Акту (т.2 а.с. 117).

З Листа ТзОВ АПК Співдружність № 501 від 19.02.2018 року, встановлено, що ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» просить ТОВ «Радехівський елеватор» відвантажити сою в кількості 1276,421т автомобільним транспортом з 20 лютого 2018 року. Оплату рахунків по зберіганню та відвантаженню гарантують (т. 2 а.с. 114). Останній був направлений 20.02.2018 на електронну адресу ТОВ «Радехівський елеватор» т. 2 а.с. 115).

Платіжним дорученням № 110 від 2 лютого 2018 року, підтверджується, що на виконання умов договору № 46 складського зберігання від 24 січня 2018 року ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» перерахувало ТОВ «Радехівський елеватор» 4595,12 грн. за послуги зберігання сої, 2017 (т. 2 а.с. 113).

З товарно-транспортних накладних № № №105760 від 20.02.2018, 1002 від 20.02.2018, 1003 від 20.02.2018, 1004 від 21.02.2018, 1005 від 21.02.2018, 1006 від 21.02.2018, 1007 від 22.02.2018, 1008 від 22.02.2018, встановлено, що ТОВ «Радехівський елеватор» на вимогу ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» відвантажило частину товару (сої врожаю 2017 року) в загальній кількості 251,940 т, зокрема: ТТН №105760 від 20.02.2018 33520 кг, ТТН №1002 від 20.02.2018 34860 кг, ТТН №1003 від 20.02.2018 30300 кг, ТТН №1004 від 21.02.2018 33160 кг, ТТН №1005 від 21.02.2018 23840 кг, ТТН №1006 від 21.02.2018 34340 кг, ТТН №1007 від 22.02.2018 30360 кг, ТТН №1008 від 22.02.2018 31560 кг (т. 2 а.с. 97-112).

З копії наказу № 1-ТМЦ про постійно діючу інвентаризаційну комісію від 3 січня 2018 року, вбачається, що ТОВ «АПК Співдружність Україна» створено постійно діючу інвентаризаційну комісію у складі: Голова комісії: Директор ОСОБА_14 ; члени комісії: Головний бухгалтер - ОСОБА_18 , Начальник планово-економічного відділу ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , на яку покладено обов`язки, передбачені наказом «Про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань» № 879 від 02.09.2014р. (т. 3 а.с. 18).

З копії наказу 2-ТМЦ від 1 березня 2018 року про проведення контрольної перевірки інвентаризації матеріальних цінностей вбачається, що на ТОВ «АПК Співдружність Україна» був покладений обов`язок в період до 07.03.2018 провести огляд та інвентаризацію матеріальних цінностей, що належить підприємству та знаходиться на зерновому складі за адресою: Львівська область, м. Радехів, вул. Витківська, 35, в присутності матеріально відповідальних осіб ТзОВ «Радехівський елеватор» (т. 3 а.с. 19).

Відповідно до інвентаризаційного опису №1 від 02.03.2018 р. та звіряльної відомості №1 результатів інвентаризації запасів від 05.03.2018, не встановлено фактичну наявність сої врожаю 2017 року, переданої на відповідальне зберігання. Станом на 02 березня 2018 року рахується кількість 1 024,481 т. не поверненої сої по Договору №46, тобто залишається на відповідальному зберіганні ТзОВ «Радехівський елеватор». Загальна вартість нестачі сої, врожаю 2017 року складає 9 943 669,63 грн (т. 3 а.с. 21, 22, 24).

З протоколу № 1 загальних зборів інвентаризаційної комісії від 05.03.2018 стосовно невиконання зобов`язань ТзОВ «Радехівський елеватор» по договору складського зберігання № 46 від 24.01.2018, встановлено, що підтверджено проведення інвентаризації активів товариства на Радехівському елеваторі (т. 3 а.с. 23).

З висновку експерта від 4.02.2020 № 6.3-80/19, встановлено, що підтверджується документально нестача товарно-матеріальних цінностей (сої), за актом інвентаризації фактичної наявності запасів ТОВ «АПК Співдружність Україна» на загальну суму 11 935 203,65 грн. (за договірними цінами вказаними у Договорі поставки від 23.01.2018 № JP/00863), станом на 05.03.2018 року (т. 3 а.с. 25-39).

З довідки від 22.08.2018 про наслідки участі у перевірці фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Радехівський елеватор», складеної спеціалістом з фінансових питань головним державним фінансовим інспектором Західного офісу Держаудит служби ОСОБА_21 , встановлено, що залишок переданої на зберігання до ТОВ «Радехівський елеватор» сої належної ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна», становить 1 024,481т. на загальну суму за договірними цінами 11 935 203,65грн. Також відповідно до п. 3 Посадової інструкції директора підприємства. затвердженої 19.07.2017 ОСОБА_6 , за завдання матеріальної шкоди директор несе відповідальність в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю України (т. 2 а.с. 179-183).

З протоколу обшуку від 12.04.2018, вбачається, що в ході проведення такого у складських приміщеннях за адресою Львівська область, м. Радехів, вул. Витківська, 35, що перебувають у користуванні ТзОВ «Радехівський елеватор», з метою відшукання сільськогосподарської культури сої в кількості 1 024 241кг, по договору складського зберігання № 46 від 24.01.2018, складської квитанції № 285 від 29.01.2018, сої не виявлено. (т.2 а.с. 86-91).

Як вбачається з протоколу обшуку від 14.06.2018, у ході проведення обшуку у складських приміщеннях за адресою Львівська область, Радехівський район, с. Стоянів, вул. І. Франка, 85Б, що перебувають у користуванні ТзОВ «Радехівський елеватор», з метою відшукання сільськогосподарської культури сої в кількості 1 024 241кг, по договору складського зберігання № 46 від 24.01.2018, складської квитанції № 285 від 29.01.2018, сої не виявлено. (т.2 а.с. 218-226).

З договору оренди № 01/04 від 07 квітня 2017 року вбачається, що ТОВ «Радехівський елеватор» передано в строкове платне користування нежитлові приміщення: - будівлю, що розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, с. Стоянів, вул. І. Франка, 85/2; - будівля зерноскладу № 4, що розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, с. Стоянів, вул. І. Франка, 85/4; - трансформаторну підстанцію, що розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, с. Стоянів, вул. І. Франка, 85/4; - будівлю, зерносушильну будову № 1 поз. 7, що розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, с. Стоянів, вул. І. Франка, 85/7; будівля зерноскладу № 5, що розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, с. Стоянів, вул. І. Франка, 85/14; - зерносклад № 3, що розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, с. Стоянів, вул. І. Франка, 85 приміщення 12; будівля зерноскладу № 2, що розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, с. Стоянів, вул. І. Франка, 85/11; - будівля зерноскладу № 1 поз. 10, що розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, с. Стоянів, вул. І. Франка, 85/10; - що розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, с. Стоянів, вул. І. Франка, 85 приміщення 8; - будівля, будівля прохідної, поз. 1, що розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, с. Стоянів, вул. І. Франка, 85/1. При цьому складено акт приймання передачі-приміщень від 07 квітня 2017 року, та додаток № 1 до договору оренди 01/04 від 07 квітня 2017 року; акту приймання-передачі наданих орендних послуг № 5 січня 2018 р.; копія Акту приймання-передачі наданих орендних послуг № 28/02 від 28 лютого 2018 (т. 2 а.с. 198-205, 215, 217).

Також, з договору оренди від 20 червня 2017 року вбачається, що ТОВ «Радехівський елеватор» ПП БАС-Т передано в строкове платне користування нежитлові приміщення: що знаходяться за адресою: м. Радехів, вул. Витківська, 35 склад № 8, склад № 9, склад № 10 При цьому складено: акт приймання передачі-приміщень від 01 липня 2017 року до цього Договору; акт прийому-передачі від 15 лютого 2018 року до Договору та додаткової Угоди, акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) 31.01.2018, акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 28.02.2018 (т. 2 а.с. 206-214, 216).

Згідно рішення Господарського суду Львівської області від 5.11.2018 у справі 914/1106/18, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Радехівський елеватор» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» прямі збитки, завдані у зв`язку з нестачею (втратою) товару на складі обсягом 1024,241 т в розмірі 11 932 402,55 грн.

Також, з вказаного рішення Господарського суду Львівської області вбачається, що як встановлено судом, відповідач відвантажив на вимогу позивача 252,180 т сої із 1 276,421 т сої, які були передані позивачем на зберігання відповідачу. Залишок сої в обсязі 1 024,241 т станом на дату розгляду даної справи відповідачем позивачу не повернутий.

Судом також встановлено, що на підставі протоколу №2 від 25.05.2017 загальними зборами учасників ТзОВ «Радехівський елеватор», наказом № 2 від 25.05.2017 директором ТзОВ «Радехівський елеватор» призначено ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 126).

Згідно з витягу відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) Товариство з обмеженою відповідальністю «Радехівський елеватор»: правовий статус суб?єкта - юридична особа; організаційно-правова форма - товариство з обмеженою відповідальністю; юридична адреса - 80220, вул. Івана Франка 85Б, с. Стоянів; фактична адреса зернового складу - 80200, вул. Витківська, 35, м. Радехів, Львівська обл.; ; види діяльності за КВЕД-2010 - 52.10 Складське господарство, 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (т. 2 а.с. 93-94).

ТзОВ «Радехівський елеватор» діє на підставі Статуту. Статут товариства з обмеженою відповідальністю «Радехівський елеватор» затверджений установчими зборами засновників Товариства з обмеженою відповідальністю протокол № 1 від 16.03.2017. Орган державної реєстрації Радехівська районна державна адміністрація Львівської області. Директору ТзОВ «Радехівський елеватор» ОСОБА_6 надано право розпоряджатися розрахунками та підписувати розрахункові документи від 25.05.2017року. ТзОВ «Радехівський елеватор» діє на підставі Статуту, згідно п.3.1.1. якого метою і предметом діяльності Товариства у сфері виробництва є: складське господарство; експлуатація зерносховищ, товарних складів загального призначення, складів-холодильників тощо; зберігання та складування всіх видів товарів.

Згідно п.п. 13.14., 13.15. Статуту ТзОВ «Радехівський елеватор», управління поточною (оперативною) діяльністю товариства здійснює його одноосібний виконавчий орган директор. Директор самостійно вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції директора, крім тих, що відносяться до виключної компетенції загальних зборів учасників. Директор підзвітний загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Директор діє від імені товариства в межах, встановлених цим статутом. Директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства, представляє його інтереси в інших підприємствах, організаціях та державних установах, укладає від його імені договори, відкриває та закриває поточні, вкладні (депозитні) інвестиційні та валютні рахунки в установах банку, розпоряджається грошовими коштами товариства, здійснює прийняття на роботу і звільнення персоналу товариства, а також інші дії з оперативного керівництва роботою товариства.

Надаючи оцінку показанням ОСОБА_6 щодо причетності ОСОБА_10 та ОСОБА_9 до розтрати зерна сої, суд відноситься до таких критично, розцінює їх виключно як позицію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, оскільки ця обставина спростовується зібраними у кримінальному провадженні чіткими, логічними, послідовними, переконливими та такими, що доповнюють один одного доказами.

Захисник обвинуваченого звернувся з клопотанням про недопустимість ряду доказів, а саме визнання недопустимими доказами: висновоку експерта від 04.02.2020 № 6.3-80/19 у зв`язку з тим, що при відповіді на четверте питання, судовий експерт ОСОБА_22 свого висновку від 04.02.2020 № 6.3-80/19 вийшов за межі своєї компетенції; довідки від 22.08.2018 про наслідки участі у перевірці фінансово-господарської діяльності ТОВ «Радехівський елеватор», оскільки така отримана не в порядку передбаченому КПК України та за допомогою дії, не передбачених процесуальними нормами, як і самі звернення слідчого СВ Радехівського відділення поліції Червоноградського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_23 від 31.05.2018 № 2670, від 27.06.2018 № 3233 та № 3234, а також копії документів: договору поставки № JP/00863 від 23.01.2018; платіжного доручення № 27 від 30.01.2018; платіжного доручення № 103 від 12.02.2018; листа ТОВ АПК «Співдружність Україна» № 501 від 19.02.2018; платіжного доручення № 110 від 2.02.2018; товарно-транспортних накладних №№ 1001 1003 від 20.02.2018, №№ 1004-1006 від 21.02.2018 та №№ 1007, 1008 від 22.02.2018; складських квитанцій на зерно № 218 від 23.02.2018 та № 219 від 26.02.2018; статуту ТОВ «Радехівський елеватор»; протоколу № 2 від 25.05.2017 загальних зборів учасників ТОВ «Радехівський елеватор»; наказу № 2 від 25.05.2017 про призначення ОСОБА_6 директором ТОВ «Радехівський елеватор»; договорів оренди складських та нежитлових приміщень; наказу № 1-ТМЦ про постійно діючу інвентаризаційну комісію від 3.01.2018; наказу 2-ТМЦ від 1.03.2018 про проведення контрольної перевірки інвентаризації матеріальних цінностей; наказу № 10-В від 1.03.2018 про відрядження; інвентаризаційного опису № 1 від 2.03.2018; звіряльної відомості № 1 результатів інвентаризації запасів від 5.03.2018; протоколу № 1 загальних зборів інвентаризаційної комісії ТОВ АПК «Співдружність Україна» від 5.03.2018; наказу про призначення директора ТзОВ «Радехівський елеватор», так як вони зібрані не в процесуальний спосіб.

Оцінюючи зазначені твердження захисника, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України). Такі перераховані в частинах 2 та 3 цієї ж статті та не є виключними.

Отже, недопустимими є лише докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду (далі - ВС), викладеної у постанові у справі № 756/10060/17 від 31.08.2022, послідовність викладення в диспозиції ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду. Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

У своїй постанові у справі № 318/292/18 від 01.12.2020 ВС зазначив, що норми ст. 87 КПК України не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість, закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Також у постанові від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к ВС зазначив, що перелік діянь, які передбачені у ст. 87 КПК України як підстави для визнання фактичних даних недопустимими як докази, не є вичерпним і становить собою порушення фундаментальних гарантій, що дає певний орієнтир для визначення змісту поняття «істотне порушення» у випадках, які не підпадають під цей перелік. У кожному конкретному випадку суд, оцінюючи допустимість того чи іншого доказу, повинен враховувати істотність допущених порушень кримінального процесуального закону та важливість кожного доказу для встановлення обставин кримінального провадження. Тому кожний доказ повинен оцінюватися автономно, оскільки його безумовне виключення може призвести до негативних наслідків, що виражатимуться в ухваленні незаконного, необґрунтованого та несправедливого судового рішення.

Згідно з правовою позицією ВС, що викладена у постанові від 22.10.2021 у справі № 487/5684/19, критерії визнання доказів недопустимими обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (ч. 4 ст. 87, ч. 2 ст. 89 КПК України) - у випадках, коли такі докази отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (ч. 1 ст. 89 КПК України) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. Вирішуючи на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України питання щодо допустимості доказу, який отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав чи свобод людини, суд має обґрунтувати, яке саме фундаментальне право чи свобода особи були порушені, в чому саме полягає істотність такого порушення в тій мірі, що обумовлює недопустимість доказу, та за відповідності ситуації переліку критеріїв, наведених в ч. 2 ст. 87 КПК України, послатись на конкретний пункт цієї норми. При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини та використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 ст. 87 КПК України. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК України, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України. У разі встановлення іншого порушення прав і свобод людини, окрім істотних, суд в кожному конкретному випадку має перевірити, у тому числі, чи вплинуло таке порушення на загальну справедливість судового розгляду за критеріями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ та національного законодавства. Окрім того, при вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, суд в кожному конкретному випадку має встановити: чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії; чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушеннями КПК України, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами. У разі встановлення порушення, що породжує сумніви в достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути на основі інших доказів чи за допомогою проведення додаткових процесуальних дій, суд має визнати такий доказ недопустимим. Суд здійснює встановлення достовірності доказу шляхом дослідження та аналізу його змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження.

Стосовно залучення спеціаліста, захисник стверджував про недопустимість отримання довідки від 22.08.2018 та наслідки участі у перевірці фінансово-господарської діяльності ТОВ «Радехівський елеватор», складеної спеціалістом з фінансових питань головним державним фінансовим інспектором Західного офісу Держаудит служби ОСОБА_21 , оскільки законодавець не тільки забрав у слідчого і прокурора повноваження «призначати ревізії та перевірки», але й встановив, що будь-які докази, отримані внаслідок такої «не передбаченої цим кодексом» перевірки чи ревізії є недопустимим.

З цього приводу суд зазначає, що згідно з Порядком взаємодії між органами державної контрольно-ревізійної служби та органами прокуратури, внутрішніх справ і Служби безпеки України, що затверджений наказом Головного контрольно-ревізійного управління України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Генеральної прокуратури України 346/1025/685/53 від 19.10.2006, зокрема п. 3.1. працівники органів ДКРС за зверненнями правоохоронних органів можуть бути залучені та брати участь у перевірках, що проводяться правоохоронними органами у підконтрольних установах (з питань, визначених в абзаці першому пункту 2.2 цього Порядку), та на інших об`єктах контролю (з питань, визначених в абзаці другому пункту 2.2 цього Порядку) - як спеціалісти. Працівники органів ДКРС направляються для участі в перевірках, що проводять правоохоронні органи, на підставі листа відповідного органу ДКРС. Залучення працівників органів ДКРС в якості спеціалістів до участі в перевірках, що проводять правоохоронні органи, може здійснюватися на строк до 10 робочих днів. За письмовим зверненням правоохоронного органу цей строк може бути подовжений службовою особою органу ДКРС, визначеною в пункті 2.5 цього Порядку. У ході участі у перевірці спеціаліст використовує свої спеціальні знання і в межах компетенції надає консультації та відповіді на порушені питання, при цьому фіксує факти порушення законодавства з питань використання і збереження фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильності визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов`язань, стану і достовірності бухгалтерського обліку і фінансової звітності, визначає розмір заподіяної матеріальної шкоди (збитків) та посадових (службових) осіб, внаслідок дій або бездіяльності яких допущено порушення законодавства та завдано матеріальну шкоду (збитки) . Результати участі спеціаліста у перевірці оформляються довідкою, яка складається на чистому аркуші та підписується спеціалістом із зазначенням посади та назви органу, у якому він працює. Довідка складається у двох примірниках, один з яких після підписання спеціалістом надсилається правоохоронному органу - ініціатору перевірки. Другий примірник довідки залишається у відповідному органі ДКРС.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 71 КПК України (у редакції на час вчинення відповідних процесуальних дій) спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками застосування технічних або інших засобів і може надавати консультації під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок ; спеціаліст може бути залучений для надання безпосередньої технічної допомоги (фотографування, складення схем, планів, креслень, відбір зразків для проведення експертизи тощо) сторонами кримінального провадження під час досудового розслідування і судом під час судового розгляду. Спеціаліст мав право, зокрема, звертати увагу сторони кримінального провадження, яка його залучила, або суду на характерні обставини чи особливості речей і документів.

Отже, сторона кримінального провадження вправі була залучати спеціалістом особу, яка володіє спеціальними знаннями та навичками застосування, і могла надавати консультації з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок. Для цього спеціалісту надавалось право, зокрема, звертати увагу сторони кримінального провадження на характерні обставини чи особливості документів.

Суд приймає до уваги, що необхідність отримання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань оцінюється слідчим, прокурором суб`єктивно в силу їх власних навичок, здібностей та можливостей. Звідси, якщо останні вирішили, що для встановлення тих чи інших обставин кримінального провадження під час проведення слідчої дії необхідно залучити спеціаліста, то це, на переконання суду, не оспорюється.

В обставинах цього кримінального провадження, залучення слідчим спеціалістів відповідало зазначеним положенням кримінального процесуального законодавства, таким чином, суд вважає аргументи сторони захисту у даному випадку необгрунтованими.

До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Зокрема, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: 1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані); 2) матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; 3) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії; 4) висновки ревізій та акти перевірок. Матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», за умови відповідності вимогам цієї статті, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази (частини 1 та 2 ст. 99 КПК України).

Стосовно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи. Захисник зазначив, що у висновку експерта від 04.02.2020 № 6.3-80/19, у відповіді на четверте питання, судовий експерт ОСОБА_22 вийшов за межі своєї компетенції попри положення ст. 101 КПК України. Також абз. 4 п. 2.3 р. ІІ Інструкції про призначення і проведення судових експертиз та експертних досліджень визначено, що експерту забороняється вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта. Судовим експертом при відповіді на четверте питання у його висновку від 04.02.2020 № 6.3-80/19, фактично проведено не економічне дослідження, а ревізійні дії з визначенню суми збитку у розмірі 11 935 203, 65грн., оскільки: 1) в питанні фактично міститься вимога проводити розрахунки використовуючи договір поставки від 23.01.2018 JР/00863, станом на 5.03.2018, де таке і було зроблено, що вбачається зі стор. 14 висновку; 2) в інвентаризаційному описі № 1 від 2.03.2018, а не 5.03.2018 не визначена така сума, яка нібито підтверджена експертом 11 935 203, 65 гривень. В описі від 2.03.2018 зазначена сума 9 943 669,63 гривні. Також стверджує, що крім недопустимості доказу - висновку експерта від 04.02.2020 № 6.3-80/19, робить цей висновок також і не достовірним, оскільки, крім зазначеного, до проведення інвентаризації взагалі не були залучені представники з сторони ТОВ «Радехівський елеватор». Крім того, відповідно до вимог п. 2.3. Інструкції № 53/5, експерту забороняється вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно. А виходячи з інвентаризаційного опису № 1 від 2.03.2018, то його дані є достатньо не однозначними, бо суперечать іншим матеріалам кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 5 ст. 101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Запитання, які ставляться експертові, та його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

Стосовно зауважень захисника про те, що у висновку експерта від 04.02.2020 № 6.3-80/19, у відповіді на четверте питання, судовий експерт ОСОБА_22 вийшов за межі своєї компетенції, а відтак фактично проведено не економічне дослідження, а ревізійні дії з визначенню суми збитку, суд виходить з того, що під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, установчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта. Дослідженні ним документи відповідають тим, що зазначені у вступній частині як отримані від органу досудового розслідування.

Суд звертає увагу сторони захисту, що у частині висновку «дослідження» наведені застосовані методи дослідження. Крім того, експертом зазначено про методики, які були використані у ході дослідження. Експертом детально описано його хід та обставини, що стали підставою для формулювання відповідного експертного висновку, що відповідає вимогам ст. 102 КПК.

При цьому, визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження) належить до компетенції експерта (п. 1.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5).

Відносно того, що експертом надано відповідь лише на одне питання з 4 питань, суд зазначає наступне. В експертизі чітко зазначено, що питання 1-3 виходять за межі компетенції судового експерта економіста, так як носять правовий характер, вимагають оціночних суджень щодо причинно-наслідкових зв`язків та встановлення відповідальності осіб (п.2.3. Інструкції 53/5, ст.101 п.4. КПК).

Щодо питання, які носять ревізійний характер та є поза межами компетенції експерта-економіста. Питання № 4 на яке давав відповідь експерт, є типовим запитанням щодо документального підтвердження встановленої актом інвентаризації нестачі/надлишків ТМЦ/коштів, станом на певну дату. Дане запитання не містить вимоги проведення експертом будь-яких ревізійних дій, і дане питання наявне у орієнтовному переліку вирішуваних питань економічною експертизою в Інструкції 53/5.

Щодо тверджень адвоката, що експертом фактично проведено не економічне дослідження, а ревізійні дії по визначенню суми збитку. Питання щодо визначення «суми збитків» не було поставлено експерту. Експерт не давав відповіді на запитання щодо встановлення «суми збитків», а проводив дослідження щодо документального підтвердження нестачі встановленої актом інвентаризації. По тексту у висновку експерта взагалі відсутній термін «збитки».

Відносно аргументів захисту, що до проведення інвентаризації не були залучені представники зі сторони ТОВ «Радехівський елеватор». Питання законності проведення інвентаризації, а також документів, якими вона оформлюється не відноситься до компетенції судового експерта економіста та носять правовий характер.

Експертам заборонено надавати оцінку законності проведення процедур, регламентованих нормативно-правовими актами (п.2.3. Інструкції 53/5).

Умова використання ціни, що вказана у конкретному Договорі (дана умова є у редакції питання № 4), не являється вимогою проведення експертом будь-якої «ревізійної дії», тим більше не є «самостійним відбиранням експертом вихідних даних», а є наданням експерту чітких вихідних даних для проведення дослідження. Дану умову експерт виконав.

Саме у зв`язку із забороною «самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно» (п.2.3. Інструкції 53/5), експерту поставлена умова в редакції питання № 4 щодо використання ціни, вказаної у конкретному Договорі і саме тому експерт зазначив суму нестачі 11 935 203, 65грн, а не 9 943 669, 63грн, оскільки виходив з розміру ціни зерна, зафіксованої конкретним договором, тобто з заданих йому вихідних даних, а не інвентаризаційним описом чи ринковою вартістю.

Твердження захисника стосовно інвентаризаційного опису № 1 від 02.03.2018, що його дані є не достатньо однозначними, оскільки до інвентаризації не були залучені представники ТОВ «Радехівський елеватор» та такий суперечить іншим матеріалам кримінального провадження, суд зазначає наступне.

Згідно інвентаризаційного опису № 1 від 02.03.2018 вбачається, що не встановлена фактична наявність сої, врожаю 2017 року, переданої на відповідальне зберігання ТОВ «Радехівський елеватор», однак згідно даних бухгалтерського обліку, а саме «Рахунок, субрахунок 281 Матеріальна цінність Соя, врожаю 2017», станом на 02 березня 2018 року рахується кількість 1 024,481 т не поверненої сої по Договору №46, тобто залишається на відповідальному зберіганні ТОВ «Радехівський елеватор». При цьому, згідно показів свідка ОСОБА_11 , підтверджується, що ОСОБА_6 було повідомлено, що на підприємство ТОВ «Радехівський елеватор» їде інвентаризаційна комісія ТзОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» з приводу відсутності зерна сої врожаю 2017 року, однак такий не прибув на підприємство для участі у проведенні інвентаризації. Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_6 визнає недостачу зерна у такій кількості та факту недостачі зерна не заперечує.

Відтак суд відхиляє доводи захисника в частині, щодо визнання недопустимим доказом висновку експерта.

Щодо недопустимості копій документів, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, згідно з якою сторона обвинувачення здійснює збирання доказів не тільки шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, а й шляхом витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експерта, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим кодексом. При цьому чинний КПК України не вимагає обов`язкового складення слідчим саме протоколу отримання речей, документів чи відомостей.

Як встановлено, копії документів договору поставки № JP/00863 від 23.01.2018; платіжного доручення № 27 від 30.01.2018; платіжного доручення № 103 від 12.02.2018; листа ТОВ АПК «Співдружність Україна» № 501 від 19.02.2018; платіжного доручення № 110 від 2.02.2018; товарно-транспортних накладних №№ 1001 1003 від 20.02.2018, №№ 1004-1006 від 21.02.2018 та №№ 1007, 1008 від 22.02.2018, завірені та надані представником потерпілої сторони, також стороною обвинувачення зібрано та долучено копії статуту ТОВ «Радехівський елеватор»; протоколу № 2 від 25.05.2017 загальних зборів учасників ТОВ «Радехівський елеватор»; наказу № 2 від 25.05.2017 про призначення ОСОБА_6 директором ТОВ «Радехівський елеватор».

Крім того, самим обвинуваченим завірено та надано слідству копії договорів оренди складських та нежитлових приміщень.

Таким чином, у разі, коли особа, в розпорядженні якої знаходяться речі, документи та інші матеріали, які мають доказове значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, висловлюючи своє волевиявлення, добровільно надає їх слідчому, це не свідчить про здобуття таких доказів органом досудового розслідування у позапроцесуальний спосіб і не є підставою для визнання їх недопустимими.

Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 жовтня 2023 року у справі № 596/509/22.

Також, стороною захисту подано клопотання про визнання документів: договір поставки № JP/00863 від 23.01.2018; договір № 46 складського зберігання від 24.01.2018; платіжне доручення № 27 від 30.01.2018; платіжне доручення № 103 від 12.02.2018; складську квитанцію на зерно № 285 від 29.01.2018; картку № 31 від 29 січня 2018 року аналізу зерна; акт приймання-передачі РЕ000000001 від 29.01.2018; лист ТОВ АПК «Співдружність Україна» № 501 від 19.02.2018; платіжне доручення № 110 від 2.02.2018; товарно-транспортні накладні №№ 1001 1003 від 20.02.2018, №№ 1004-1006 від 21.02.2018 та №№ 1007, 1008 від 22.02.2018; складські квитанції на зерно № 218 від 23.02.2018 та № 219 від 26.02.2018; статут ТОВ «Радехівський елеватор»; протокол № 2 від 25.05.2017 загальних зборів учасників ТОВ «Радехівський елеватор»; наказ № 2 від 25.05.2017 про призначення ОСОБА_6 директором ТОВ «Радехівський елеватор»; протоколи обшуку; договори оренди складських та нежитлових приміщень; рішення господарського суду Львівської області від 5.11.2018 у справі № 914/1106/18; наказ № 1-ТМЦ про постійно діючу інвентаризаційну комісію від 3.01.2018; наказ 2-ТМЦ від 1.03.2018 про проведення контрольної перевірки інвентаризації матеріальних цінностей; наказ № 10-В від 1.03.2018 про відрядження; інвентаризаційний опис № 1 від 2.03.2018; звіряльну відомість № 1 результатів інвентаризації запасів від 5.03.2018; протокол № 1 загальних зборів інвентаризаційної комісії ТОВ АПК Співдружність України від 5.03.2018; наказ про призначення директора ТОВ «Радехівський елеватор», висновок експерта від 4.02.2020 № 6.3-80/19; наказ господарського суду Львівської області у справі № 914/1106/18 неналежними, посилаючись на те, що вони не підтверджують винуватість ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Зазначені вище письмові документи підтверджують фінансово-господарську діяльність ТзОВ «Радехівський елеватор», повноваження директора та належність прийнятого на зберігання зерна сої ТОВ АПК «Співдружність Україна», результати інвентаризації, кількість втраченого зерна.

Існування обставин та фактів, які підтверджуються даними документами не заперечуються обвинуваченим. Зазначені докази отримані в належний процесуальний спосіб та несуть інформацію щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, тому у суду немає достатніх підстав вважати зазначені докази такими, що зібрані з істотним порушенням прав людини і є недопустимими та неналежними.

Щодо складських квитанцій на зерно № 218 від 23.02.2018 та № 219 від 26.02.2018, то такі стороною обвинувачення суду не надавалися і останні судом не досліджувалися та не оцінювалися.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінюючи наведені вище докази в їх сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд вважає, що вина обивнуваченого ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, яке полягало у вчиненні неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки інтересам юридичної особи ТОВ АПК «Співдружність Україна», тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Орган досудового розслідування пред`явив ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 5 ст. 191 КК України, що він, будучи директором ТОВ «Радехівський елеватор» та службовою особою, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, виступаючи як зберігач зерна сої вагою 1 276,421 кг за договором складського зберігання, яке належало ТОВ АПК «Співдружність Україна», шляхом зловживання своїм становищем привласнив частину ввіреного йому майна, не повернувши його власнику, вчинив розтрату вказаного майна, спричинивши ТОВ АПК «Співдружність Україна» матеріальну шкоду на загальну суму 11 935 203,65 гривень, що є особливо великим розміром.

Суд вважає, що зазначене обвинувачення свого підтвердження у судовому засіданні не знайшло.

Так, у ст. 191 КК України передбачено відповідальність за три форми вчинення злочину привласнення, розтрата або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Вони характеризуються умисним протиправним і безоплатним оберненням чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи.

Розтрата передбачає незаконне і безоплатне витрачання (споживання, продаж, безоплатну передачу, обмін, передачу в рахунок погашення боргу тощо) винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні. В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів інших осіб.

Заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем має місце тоді, коли службова особа незаконно обертає чуже майно на свою користь чи користь третіх осіб, використовуючи при цьому своє службове становище. Його особливістю є те, що, на відміну від привласнення чи розтрати, предметом заволодіння чужим майном шляхом службового зловживання може бути і майно, яке безпосередньо не було ввірене винному чи не перебувало в його віданні. У зазначений спосіб винний може заволодівати майном, щодо якого в силу своєї посади він наділений правомочністю управління чи розпорядження майном через інших осіб. Тобто він має певні владні повноваження щодо впливу на осіб, яким це майно ввірено чи перебуває у їх віданні.

Розтрата та заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вчиняється шляхом активної поведінки, тільки з прямим умислом, коли винна особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачає їх суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Для кваліфікації дій за ст.191 КК України як привласнення необхідно довести, що особа, якій було ввірене чуже майно, обернула його безоплатно на свою користь і не мала наміру в подальшому повернути його або розрахуватися за нього відповідною оплатою. Тому сам по собі факт нестачі майна, ввіреного цій особі, якщо не встановлено причини утворення нестачі, не може бути підставою притягнення її до відповідальності за нестачу чи кваліфікації останньої як привласнення чи розтрата. Обов`язковою суб`єктивною ознакою розтрати майна є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, намір збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Як убачається з матеріалів справи, в судовому засіданні не було встановлено доказів, які би підтверджували наявність у ОСОБА_6 умислу на привласнення і розтрату майна шляхом зловживання ним своїм службовим становищем. Також дослідженими в суді доказами не доведено, що ОСОБА_6 вчинив незаконне обернення чужого майна на свою користь чи на користь інших осіб в особливо великих розмірах. Суд встановив, що досліджені в судовому засіданні, показання свідків, ряд письмових доказів, таких як договір поставки від 23.01.2018 JР/00863, інвентаризаційний опис № 1 від 2.03.2018, акти передачі-приймання, договорі № 46 складського зберігання від 24 січня 2018 року, платіжні доручення № 27 від 30 січня 2018 року та № 103 від 12 лютого 2018 року , складська квитанція на зерно № 285 від 29 січня 2018 року, згідно якої ТОВ «Радехівський елеватор» прийняв на зберігання від ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» 1 276 421 кг сої (вологість 12%, сміттєва домішка 2%, зернова домішка 8%), що підписана директором ОСОБА_6 та головним бухгалтером ОСОБА_15 , висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи та інші докази не підтверджують умислу ОСОБА_6 на розтрату чужого майна в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, а також жодним чином не доводять наявності у нього корисливого мотиву. Обвинувачений надав послідовні покази щодо своїх дій, заперечуючи злочинний умисел і корисливий мотив, та вказав, що визнає факт недостачі зерна, однак не привласнював його. Стороною обвинувачення, в свою чергу, не спростовано вказаних доводів сторони захисту. Таким чином, відсутні належні та беззаперечні докази, які б доводили, що ОСОБА_6 шляхом зловживання своїм службовим становищем привласнив частину ввіреного йому майна, не повернувши його власникові, а саме зерно сої вагою 1 024 241 кг.

Слід звернути увагу, що обвинувачення не може ґрунтуватися на здогадках та припущеннях, що, на думку суду, має місце у даній справі. Так, у фабулі обвинувачення, зокрема зазначається, що ОСОБА_6 обіймаючи посаду директора ТзОВ «Радехівський елеватор» та будучи згідно ч.3 ст.18 КК України, службовою особою, шляхом зловживання своїм службовим становищем привласнив частину ввіреного йому майна не повернувши його власникові. Відтак стороною обвинувачення не встановлено способу вчинення кримінального правопорушення, а також часу та місця його вчинення, обмежившись фактом нестачі майна.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вказується на те, що недопустимим є обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок; ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі злочину є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).

Сумнівний характер наявності умислу та корисливого мотиву у діях обвинуваченого не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв як в положеннях статті 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 21.07.2011 - справа «Коробов проти України». У даному рішенні зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Отже, стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме суб`єктивної сторони складу злочину.

Проте, на думку суду, стороною обвинувачення зібрано та надано суду докази, якими доводиться, що ОСОБА_6 допустив службову недбалість, тобто неналежне виконання будучи службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки ТОВ АПК «Співдружність Україна» на загальну суму 11 935 203,65 гривень.

Слід зазначити, що юридична оцінка діяння у межах пред`явленого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Тобто, ухвалюючи вирок, суд повинен надати оцінку тому, чи містить певне діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.

Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-к).

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Частина третя вказаної статті передбачає, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Тобто перекваліфікація злочину судом допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема, шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Санкцією ч. 5 ст. 191 КК України (в редакції на час ухвалення вироку) передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та конфіскацією майна.

У ч. 2 ст. 367 КК України (редакція на час вчинення) визначено покарання у виді позбавленням волі на строк від двох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або без такого.

Таким чином, у ч. 2 ст. 367 КК України покарання у виді позбавлення волі є менш суворе ніж у статті, за якою ОСОБА_6 обвинувачувався прокурором. Становище обвинуваченого у випадку зміни правової кваліфікації його дій судом покращується.

Частина друга статті 367 КК України передбачає відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало тяжких наслідків .

Суд може перекваліфікувати діяння ОСОБА_6 у випадку, якщо у процесі оцінки поданих сторонами доказів буде встановлено, що:

a) ОСОБА_6 був службовою особою;

b)він неналежним чином виконав свої службові обов`язки;

c)це спричинило тяжкі наслідки.

З врахуванням цього, суд робить наступні висновки.

ОСОБА_6 на момент вчинення злочину був службовою особою в розумінні ч. 2 ст. 367 КК України. Суб`єктом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, може бути лише службова особа, яка визначається відповідно до положень ч. 3 ст. 18 КК України. Вказана норма встановлює, що службовими особами є особи, які постійно чи тимчасово обіймають в установах посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій. Згідно статуту ОСОБА_6 як службова особа, обіймав посаду директора у ТзОВ «Радехівський елеватор» та був наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями. Отже, ОСОБА_6 є службовою особою про яку йдеться у ч. 2 ст. 367 КК України, тобто суб`єктом даного злочину.

Неналежне виконання службових обов`язків - це такі дії службової особи в межах службових обов`язків, які виконані не так, як того вимагають інтереси служби, вона діє не до кінця, не вчиняє всіх очікуваних від неї дій.

Відповідальність за ч. 2 ст. 367 КК України настає лише у випадку, якщо дії, невиконання чи неналежне виконання яких спричинило передбачені в зазначеній статті наслідки, входили у коло службових обов`язків цієї службової особи, або якщо обов`язок діяти відповідним чином юридично був включений (законом, указом, постановою, наказом, інструкцією тощо) до кола службових повноважень такої особи (постанова Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 752/18401/15-к).

ОСОБА_6 , обіймаючи керівну посаду у ТзОВ «Радехівський елеватор», повинен був ефективно здійснювати статутні завдання підприємства, визначені п.3.1.1 зберігання та складування всіх видів товарів, що насамперед пов`язані із вжиттям заходів, направлених на збереження майна та матеріальних цінностей, прийнятих на зберігання згідно договіру № 46 складського зберігання від 24 січня 2018 року, підписаного з боку товариства директором ОСОБА_6 , з боку Замовника директором ОСОБА_14 . Відповідно до п.1.1. якого - Поклажодавець зобов`язується передати, а Зерновий склад зобов`язується прийняти с/г культуру, які визначені п.1.1.1 договору, на зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його Поклажедавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

Таким чином, ОСОБА_6 неналежним чином виконав свої службові обов`язки, в силу статуних вимог, визначених п.13.14. що «…управління поточною (оперативною) діяльністю товариства здійснює його одноосібний виконавчий орган директор. Директор самостійно вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників»; п.13.15. «…директор діє від імені товариства в межах, встановлених цим статутом, а також вчиняти інші дії з оперативного керівництва роботою товариства», та в силу цивільно-правової угоди щодо забезпечення складського зберігання та повернення зерна сої, яке згідно Договору № 46 від 24.01.2018 р. зобов`язаний був повернути, через несумлінне ставлення до них.

Зокрема, злочин, передбачений ч. 2 ст. 367 КК України, з суб`єктивної сторони характеризується злочинною самовпевненістю (службова особа передбачає, що внаслідок невиконання чи неналежного виконання нею своїх службових обов`язків правам і законним інтересам може бути завдано істотну шкоду, але легковажно розраховує на її відвернення) або злочинною недбалістю (службова особа не передбачає, що в результаті її поведінки може бути завдано істотну шкоду, хоча повинна була і могла це передбачити).

Із встановлених фактичних обставин вбачається, що ОСОБА_6 до призначення його на посаду директора ТзОВ «Радехівський елеватор» попередньо працював керівником аналогічного підприємства у Житомирській області, а відтак, в силу свого тривалого досвіду роботи та професійної діяльності, кваліфікації, останній мав змогу та повинен був передбачати наслідки, які його діями може бути спричинено, а саме в результаті неналежного виконання покладених на нього, як директора обов`язків, завдання збитків підприємству.

Згідно з п. 4 примітки до ст. 364 КК України тяжкими наслідками у статті 364 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян.

За правилами, визначеними у пункті 5 підрозділу 1 розділу ХХ перехідних положень Податкового кодексу України в частині кваліфікації кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 цього Кодексу для відповідного року (тобто 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного податкового року).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року встановлено у розмірі 1762 грн (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»). Отже, податкова соціальна пільга у 2018 році становила 50% від 1762 грн, що становить 881 грн. Тому, відповідно, для визнання наслідків тяжкими їх сума має дорівнювати або перевищувати 220 250 грн (881х250=220 250).

В результаті неправомірних дій ОСОБА_6 ТОВ АПК «Співдружність Україна» було завдано матеріальної шкоди. Зазначена сума перевищує двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є тяжкими наслідками.

На підтвердження матеріальної шкоди, завданої потерпілим, стороною обвинувачення надано висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи.

Тому суд, встановивши наявні ознаки складу відповідного злочину у діянні ОСОБА_6 , прийшов до висновку про необхідність перекваліфікації дій останнього з ч. 5 ст. 191 КК України на ч. 2 ст. 367 КК України.

При обранні виду і міри покарання ОСОБА_6 , суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та, відповідно до ст.65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим правопорушення, враховує наслідки та обставини вчиненого.

Так, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога, лікаря психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має місце проживання та реєстрації, за яким характеризується також позитивно.

Згідно ст.ст. 66, 67 КК України обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ОСОБА_6 слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст. 367 КК України, з урахуванням вимог ст. ст. 4, 5 КК України з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю зі штрафом, і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.49 КК України ( в редакції Закону № 1183- VII від 08.04.2014р.) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема: 1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Ч.1 ст.49 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018р.) передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Як встановлено ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.367 КК України, на час його вчинення ОСОБА_6 02.03.2018р., що є датою виявлення правопорушення згідно інвентаризаційного опису № 1 від 02.03.2018 року, відносилось до злочинів середньої тяжкості, (на даний час відноситься до нетяжких злочинів) та відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України, як в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018р., так і у попередній редакції Закону, строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення становить п`ять років.

Як зазначено вище, днем вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, слід вважати 02 березня 2018 року (день виявлення недостачі зерна сої, що підтверджено відповідним актом інвентаризації), а отже відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України п`ятирічний строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності закінчився 02 березня 2023 року.

Положенням ч.5 ст.74 КК України встановлено, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України.

Оскільки на даний момент сплили строки, передбачені ст.49 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 підлягає звільненню від покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Діючі запобіжні заходи на даний час відсутні, прокурор з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому до суду не звертався, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Витрати на залучення експерта у сумі 5 966,38 грн. підлягають стягнення з обвинуваченого.

Вирішити питання щодо речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 17.04.2018, після набрання вироком законної сили скасувати.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 1 (один) рік зі штрафом у розмірі семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12 750 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за даним вироком на підставі ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 5 966,38 грн витрат на залучення експертів.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 17.04.2018 на майно ТОВ «Радехівський елеватор», після набрання вироком законної сили скасувати, речові докази, на які накладено арешт вказаною ухвалою та які знаходяться у спец пакеті Головного слідчого управління Національної поліції України №7267480 повернути законному володільцю.

Речові докази по справі, після набрання вироком законної сили, а саме: паперовий конверт, в якому знаходиться договір складського зберігання №46 від 24.01.2018 на 6 арк., акт приймання-передачі № РЕ000000001 від 29.01.2018., складська квитанція №285 від 29.01.2018, картка аналізу зерна №31 від 29.01.2018, які долучені до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

Вирок може бути оскаржений впродовж тридцяти днів з для його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції до Львівського апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити присутнім в судовому засіданні учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня - надіслати іншим учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку, ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3