Справа № 372/4429/24
Провадження № 1-кп-123/25
В И Р О К

іменем України

04 лютого 2025 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Обухівського районного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001344 від 11.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця міста Київ, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

11.07.2024 близько 19 години 05 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно не справним транспортним засобом, автомобілем «Москвич» марки/моделі М2140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , в порушення вимог п. 2.1 а) (п. 2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії), Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - ПДР України), будучи особою якій посвідчення на право керувати транспортними засобами не видавалось, керував вищезазначеним автомобілем, а також, в порушення вимог пункту 2.9. а) ПДР України (2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись в напрямку від с. Семенівка, по вулиці Олени Ковальчук в селі Германівка, Обухівського району, Київської області, до вулиці Богдана Хмельницького, при наближенні до не регульованого перехрестя, яке розташовано поряд домоволодіння № 3 по вул. Богдана Хмельницького, в селі Германівка, Обухівського району, Київської області, в порушення вимог пунктів: 2.3. б) ПДР України - «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та 2.3. д) ПДР України - «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», проявив злочинну самовпевненість, не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, чим створив загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян, а також порушуючи вимоги пунктів 12.1., 12.4. та 31.4.1 а) ПДР України, згідно з якими передбачено, що: - 12.1. ПДР України «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; - 12.4. ПДР України «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»; - 31.4.1 а) ПДР України «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Гальмові системи: а) змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника»; не зменшив швидкість свого руху, при наближенні до лівоcтороннього заокруглення дороги, допустив виїзд керованого ним автомобіля на праве узбіччя, відносно свого напрямку руху, де допустив некерований занос та перекидання автомобіля на правий борт та на дах, під час якого автомобіль здійснив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка знаходилась на узбіччі дороги.

Згідно висновку експерта від 09.08.2024 за № 111 у ОСОБА_8 , 2009 року народження, згідно даних наданої медичної документації, виявлені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійної рани підборіддя, численних саден верхніх, нижніх кінцівок, обличчя, кровотечі з зовнішнього слухового отвору лівого вуха, перелому голівки нижньої щелепи ліворуч зі зміщенням уламків. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів з обмеженою травмуюючою поверхнею та за ступенем тяжкості відносяться: комплекс ушкоджень в області голови до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, інші окремо взяті ушкодження до легких тілесних ушкоджень.

Виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження при ДТП яка мала місце 11.07.2024 року і знаходяться в причинному зв`язку з вищевказаною ДТП.

Грубе порушення водієм ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимог пунктів 2.3. б), 2.3. д), 2.9. а), 12.1., 12.4. та 31.4.1 а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України визнав повністю, не оспорював встановлені обставини під час досудового розслідування, позовні вимоги цивільного позову визнає в повному обсязі, в своїх поясненнях зазначив, що дійсно 11.07.2024 близько 19 години 05 хвилин, керував транспортним засобом «Москвич» марки/моделі «М2140», який придбав у двоюрідного брата ОСОБА_7 , рухаючись від с. Семенівка в с. Германівка зі швидкістю 60-65 км/год. та не впорався з керуванням в результаті чого ТЗ перевернувся на дах під час чого був здійснений наїзд на потерпілу, був у стані алкогольного сп`яніння, раніше знав, що автомобіль був у несправному стані, коли побачив потерпілу у крові сильно злякався. Щиро кається в скоєному та просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 , зазначила що, дійсно того дня йшла по вулиці, а згори на високій швидкості їхав автомобіль помаранчевого кольору, вона почала втікати та після чого нічого не пам`ятає.

Допитана в судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_9 зазначила, що того дня поверталась з роботи, коли їй зателефонував знайомий та розповів, що сталось. Лікування дочки відбувається до сьогоднішнього дня. Частково обвинувачений кошти сплатив.

Представник потерпілої ОСОБА_6 у судовому засіданні просив звернути увагу, що обвинувачений частково сплатив кошти, щодо міри покарання просив призначити у мінімальних межах санкції інкримінованої статті.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні, просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Враховуючи зізнавальні свідчення обвинуваченого та з врахуванням думки учасників судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Зміст цих обставин учасники судового провадження розуміють правильно, підтверджують добровільність їх позиції та усвідомлюють, що у такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи в сукупності надані покази, які узгоджуються між собою, суд за вказаних обставин вважає доведеною вину ОСОБА_4 , а його дії вірно кваліфікованими за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд приймає до уваги ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення його суспільну небезпеку, а також відношення обвинуваченого до вчиненого, матеріали, що його характеризують, його сімейний стан, за місцем проживання скарг та нарікань від сусідів не надходило, те, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, кримінальне правопорушення вчинив вперше, думку потерпілої та вважає за можливе призначити йому основне та додаткове покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, оскільки саме таке покарання за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України суд не вбачає, оскільки таке покарання буде недостатнім для досягнення мети такого покарання, не буде співмірним протиправному діянню і не може вважатися справедливим, не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на сприйняття суспільством необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими водіями, а тому, з огляду на не встановлення під час судового розгляду обставин, що істотно зменшують суспільну небезпеку вчиненого злочину але з урахуванням характеризуючих його матеріалів, наявністю пом`якшуючих обставин, суд вважає за доцільне призначити основне та додаткове покарання у мінімальних межах санкції інкримінованої йому статі.

Щодо заявленого цивільного позову суд приходить наступних висновків.

Статтею 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно до положень ст. ст. 128, 129 КПК України цивільний позов особи, якій злочином завдано майнової та/або моральної шкоди, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Згідно ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України передбачено, що на захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними цивільний позов може бути пред`явлено їхніми законними представниками.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України та ч. 1 ст.1195 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В обґрунтування позовних вимог про відшкодування завданої матеріальної шкоди зазначається, що кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди у розмірі 108 462,36 гривень, що складається з витрат на лікування у розмірі 10 065,31 гривень, які підтверджуються фіскальними чеками. Окрім того, відповідно до плану лікування потерпілої ОСОБА_8 протягом реабілітації та встановлення імплантів зубів, останню очікує чотири етапи лікування і витрати на лікування складуть 98397,05 грн.

ОСОБА_4 вже було добровільно відшкодовано 98400,00 грн. потерпілій, що підтверджується розпискою представника потерпілої, наявної в матеріалах справи.

Таким чином в частині стягнення матеріальної шкоди у сумі 98400,00 грн.суд вважає за необхідне залишити позов без розгляду.

Отже, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілої 10062,36 грн. матеріальної шкоди, яка залишилася не відшкодованою.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Окрім цього, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Верховний Суд України в п.1 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

У пункті 9 Постанови № 4 Верховний Суд України звертає увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Окрім цього, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

До такого ж висновку дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання, та у зв`язку з чим він поніс, і чим обґрунтовується розмір компенсації.

В обґрунтування моральної шкоди представник потерпілої посилається на те, що в результаті дорожньо-транспортної події потерпіла отримала тілесні ушкодження, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, постійного лікування, змінився звичайний спокійний ритм життя ОСОБА_9 та її неповнолітньої дитини ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 втратила нормальний сон та спокій, що супроводжується головними болями у зв`язку з травмами, які отримала, також залишення на обличчі шрамів, які пошкодили обличчя. Спричинені психологічні страждання мають продовжуваний та інтенсивний характер, порушенні її життєві плани та перспективи. Після вимушеного лікування та прийому медичних препаратів її загальний стан здоров`я також погіршився, знизився імунітет та погіршився апетит. Через вищезазначені травми ОСОБА_8 перестала бачитись та спілкуватись зі своїми друзями, знайомими, постійно переживає щодо втратити зубів, також остання комплексує щодо видимих на її обличчі шрамів.

Таким чином, беручи до уваги зазначені обставини, суд приходить до висновку про доведеність факту заподіяння ОСОБА_4 матеріальної шкоди та моральної шкоди, а також наявність підстав для задоволення цивільного позову.

Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4 , суд враховує характер правопорушення, ступінь тяжкості заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної події ушкоджень, період реабілітації, глибину моральних та душевних страждань потерпілої внаслідок отриманих ушкоджень, інших обставин, які мають істотне значення, а також вимоги розумності і справедливості, тому з урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що достатньою сумою відшкодування завданої потерпілій ОСОБА_9 моральної шкоди у розмірі 150 тис. грн.

Витрати на проведення експертиз підлягають стягненню з ОСОБА_4 .

Витрати на правову допомогу потерпілій ОСОБА_9 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 , з огляду на їх доведеність, документальне підтвердження та участь в судових засіданнях представника, слід стягнути з обвинуваченого.

Арешт, накладений на майно слід скасувати.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання для виконання вироку.

Цивільний позов ОСОБА_9 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_9 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 , відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди у сумі 160062,36 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави:

за проведення інженерно-транспортної експертизи «дослідження технічного стану транспортного засобу», від 26.07.2024 витрати у розмірі 3786 грн. 40 коп.;

за проведення інженерно-транспортної експертизи «дослідження механізму та обставин дорожньо-транспортних пригод» від 06.08.2024 витрати у розмірі 3786 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_9 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 , витрати на правову допомогу в сумі 10 000 гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній - домашній арешт шляхом заборони залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, за виключенням випадків, що необхідні для перебування в укритті під час повітряних тривог.

Скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_10 від 15 липня 2024 року, на транспортний засіб - автомобіль марки-моделі «М2140», реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 .

Речові докази:

- транспортний засіб, автомобіль марки-моделі «М2140», реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , який направлено на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Борисів, пров. Боженка, 23 повернути власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1