печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8963/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника власника майна ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно вчинення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Кримінальне провадження стосовно вчинення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України, перебуває в провадженні суду на підготовчій стадії розгляду.

У підготовчому судовому засіданні захисником ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_4 подано клопотання про визнання недопустимими доказів, отриманих на підставі ухвал слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва №761/7850/23, № 761/7853/23, №761/7851/23.

Окрім цього, захисником ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_7 подано клопотання про визнання недопустимими доказів, отриманих на підставі ухвал слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва № 1-кс/761/5305/2023, № 1-кс761/5311/2023.

Захисники клопотання підтримали, просили їх задовольнити, оскільки вважають, що докази здобуті з порушенням норм КПК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотань захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , зазначив, що питання недопустимості доказів не вирішуються на підготовчій стадії розгляду.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 89 КПК України, сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Разом з тим, відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження у суді першої інстанції включає в себе підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення.

Тобто, аналізуючи зазначений пункт ст. 3 КПК України, сторона захисту може звернутися до суду з клопотанням про визнання доказів недопустимими лише на стадії судового розгляду, тобто після проведення підготовчого судового засідання та призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Однак, ч. 1 ст. 89 КПК України наділяє суд повноваженнями вирішувати питання допустимості доказів виключно під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Тобто клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими, яке буде подане на відповідній стадії судового розгляду, буде вирішене судом виключно в нарадчій кімнаті.

Таким чином, враховуючи положення ст. 89 КПК України, суд вважає, що клопотання захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про визнання доказів недопустимими, є передчасними та подані на підготовчій стадії розгляду всупереч вимогам ст. 89 КПК України, а відтак в їх задоволенні слід відмовити.

Окрім цього, захисником ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_4 подано клопотання про витребування речей і документів.

Захисник клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання про витребування речей і документів.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.1, 3 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 314 КПК України після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Після чого, відповідно до ст. 315 КПК України, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

З метою підготовки до судового розгляду суд, зокрема, розглядає клопотання учасників судового провадження про витребування певних речей чи документів.

Тобто суд, аналізуючи зазначену норму ст. 315 КПК України, може вирішити питання про витребування певних речей чи документів, лише під час підготовки до судового розгляду.

Разом з тим, наразі підготовче судове засідання не проведено, питання щодо можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду чи прийняття іншого рішення, передбаченого ч. 3 ст. 314 КПК України, судом не вирішено, тому суд вважає, що клопотання захисника ОСОБА_4 є передчасним, а відтак його слід залишити без розгляду.

Окрім цього, захисником не надано суду дані щодо здійснення нею дій по витребуванню самостійно певних речей чи документів.

Також, захисником ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_4 подано скаргу в порядку ст. 206 КПК України про визнання незаконним затримання ОСОБА_8 у межах кримінального провадження № 0000039 від 17.01.2024.

Захисник у судовому засіданні просила повернути скаргу, оскільки скарга у порядку ст. 206 КПК подається на розгляд слідчому судді.

Інші учасники судового розгляду не заперечували щодо повернення скарги.

Суд, вивчивши матеріали скарги та заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Таким чином, враховуючи позицію сторони захисту, суд вважає за необхідне залишити скаргу захисника ОСОБА_4 про визнання незаконним затримання ОСОБА_12 без розгляду, оскільки вирішення зазначеного питання належить до компетенції слідчого судді.

Окрім цього, захисником обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_7 заявлено клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які перебувають у володінні Офісу Генерального прокурора, а саме до інформації, яка міститься у Єдиному реєстрі досудових розслідувань та стосується кримінального провадження № 0000583.

Захисник клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 КПК України, сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу.

Згідно ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Як вбачається з матеріалів клопотання, зазначені документи можуть мати значення для побудови ефетивного захисту, оскільки мають відомості стосовно часу внесення відомостей до ЄРДР, щодо кваліфікації правопорушення та її зміни, зупинення та відновлення досудового розслідування та можуть бути використані стороною захисту для доведення недопустимості доказів, які будуть надані стороною обвинувачення, під час їх безпосереднього дослідження на відповідній стадії розгляду.

Також, суд бере до уваги доводи захисника щодо неможливості отримати доступ до зазначених документів самостійно.

Таким чином, суд дійшов висновку, що речі та документи, які знаходяться у володінні Офісу Генерального прокурора,та до яких захисник просить надати тимчасовий доступ, з урахуванням наведених обґрунтувань та поданих документів мають суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні №0000583, а відтак клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів підлягає задоволенню.

Разом з тим, представником власника майна ОСОБА_13 - адвокатом ОСОБА_11 заявлено клопотання про повернення тимчасово вилученого майна.

Представник клопотання підтримав, просив задовольнити.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, разом з тим зазначив, що зазначений автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Інші учасники не заперечували проти задоволення клопотання.

Щодо заявленого клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, суд виходить з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 02.03.2023 слідчим ГСУ СБ України ОСОБА_14 у межах кримінального провадження № 0000583 від 27.10.2022 було затримано ОСОБА_8 та проведено обшук в автомобілі марки "TOYOTA LAND CRUISER 200", 2019 року випуску, шасі (VIN) № НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_13

02.03.2023 зазначений транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000583.

06.03.2023 ухвалою Шевченківського районного м. Києва було надано дозвіл проведення обшуку від 02.03.2023.

Разо з тим, як вбачається з матеріалів клопотання, орган досудового розслідування з клопотанням про арешт зазначеного транспортного засобу, який було вилучено в межах кримінального провадження № 0000583 від 27.10.2022 до Шевченківського районного суду м. Києва не звертався.

Таким чином, зазначений транспортний засіб, у відповідності положень ст. 169 КПК України, має статус тимчасово вилученого майна.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Так, згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора.

Крім того, суд при вирішенні клопотання враховує приписи ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Таким чином, судом також береться до уваги, що у даному кримінальному провадженні жодних експертиз стосовно даного транспортного засобу не призначалось, а усі необхідні слідчі дії, спрямовані на збирання доказів для встановлення обставин справи проведено, оскільки досудове розслідування закінчено, а обвинувальний акт перебуває на розгляді суду.

Окрім цього, формальне визнання автомобіля речовим доказом без належних на те підставне може слугувати перешкодою для суду для поновлення порушених прав власника.

За таких обставин суд, враховуючи відсутність підстав, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_13 належним йому майном, та ту обставину, що прокурор фактично не заперечував проти задоволення клопотання, вважає, що клопотання про повернення тимчасово вилученого майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 169, 206, 303, 309, 314, 315, 371, 372, 375, 376 Кримінального процесуального кодексу України

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_4 про визнання недопустимими доказів, отриманих на підставі ухвал слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва №761/7850/23, № 761/7853/23, №761/7851/23 - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_4 про витребування речей та документів в порядку ст. 315 КПК України- залишити без розгляду.

Клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання незаконним затримання у порядку ст. 206 КПК України - залишити без розгляду.

У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_7 про визнання недопустимими доказів, отриманих на підставі ухвал слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва № 1-кс/761/5305/2023, № 1-кс761/5311/2023 - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про тимчасовий доступ до речей та документів - задовольнити.

Надати захиснику ОСОБА_7 тимчасовий доступ до речей і документів, які перебувають у володінні відповідальних осіб Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 123/15, м. Київ, 01011), а саме: до витягу Реєстру у формі, встановленій відповідно до Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також до інформації з електронної бази даних Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000583 від 27.10.2022, у вкладці «Рух провадження», з можливістю отримання письмової інформації у паперовому та електронному вигляді з можливістю їх вилучення, зобов`язавши уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора вчинити відповідні дії.

Клопотання представника власника майна ОСОБА_11 про повернення тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Повернути ОСОБА_13 або його представнику вилучений в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000583 автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER 200, 2019 року випуску, шасі (VIN) № НОМЕР_1 , зобов`язавши уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора та Служби безпеки України вчинити дії по поверненню тимчасово вилученого майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1