Справа № 359/8296/23
Провадження № 1-кп/359/191/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2025 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

спеціаліста ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною та відео фіксацією кримінальне провадження № 0000202, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.03.2023, яке надійшли до суду з обвинувальним актом, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и в:

02.03.2023, близько 17 год. 00 хв., малолітні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , гуляли біля шкільного стадіону, який розташований, за адресою: АДРЕСА_2 , де у ОСОБА_5 виник словесний конфлікт з малолітнім ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проходив повз стадіон.

У подальшому, цього ж дня, приблизно о 17 год. 15 хв., до шкільного стадіону за вищевказаною адресою, на власному автомобілі приїхав ОСОБА_7 - батько малолітнього ОСОБА_11 , оскільки останній повідомив про конфлікт із малолітнім ОСОБА_5 .

Поспілкувавшись із сином, ОСОБА_11 підійшов до малолітнього ОСОБА_5 , який, у цей час, сидів на бетонному паркані стадіону, висотою, приблизно 2 метри, та почав кричати на нього, указуючи, щоб останній зліз з паркану. У цей час, у ОСОБА_7 винник кримінально-протиправний намір спричинити малолітньому ОСОБА_5 тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій кримінально протиправний намір, ОСОБА_12 підійшов до бетонного паркану, на якому сидів малолітній ОСОБА_5 , та, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою спричинення тілесних ушкоджень, використовуючи перевагу у фізичній силі, почав тягнути його за ліву ногу, однак, з метою запобігти падінню, малолітній узявся за металеві перила і тримався руками. При цьому, ОСОБА_12 , незважаючи на прохання переляканого малолітнього ОСОБА_5 відпустити ногу, продовжував тягнути потерпілого, унаслідок чого він упав на землю та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому бугра правої п`яткової кістки без зміщення, яке, згідно з висновком експерта № 25 від 09.03.2023, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково. Показав, що 02.03.2023 він знаходився вдома, йому зателефонував син ОСОБА_13 , попрохав приїхати до шкільного стадіону, який розташований у АДРЕСА_2 . Син пояснив у телефонній розмові, що його ображають хлопці. Прибувши до місця перебування сина, він вийшов із автомобіля. Син указав пальцем на одного із хлопців, який сидів на паркані. Він підійшов до бетонного паркану, висотою у 2 метри, та попросив хлопця спуститися до низу для розмови. Біля паркану знаходився ще один хлопець. Загалом було двоє дітей: ОСОБА_14 сидів на паркані, а ОСОБА_15 стояв поряд з парканом. Потерпілий відхилився назад, після чого він замахнувся лівою рукою та збив ногу хлопця, якою останній впирався у бетонний паркан. Опорну ногу хлопця, якою він впирався в паркан, він збив поштовхом руки. Від випадкового руху рукою по нозі, хлопець не витримав та впав на ноги. Хлопець сам впав, він його не тягнув. Після падіння хлопця, обвинувачений відійшов від нього. ОСОБА_16 почав плакати та, піднявшись на ноги, сказав: «Я все зрозумів, більше не буду так казати». Далі потерпілий розвернувся і пішов у невідомому напрямку. Він агресії до потерпілого не виявляв. Обвинувачений не намагався стягнути хлопця за ногу, розумів свою фізичну перевагу над дитиною, однак наміру нашкодити дитині не мав. Він спокійно розмовляв з потерпілим. Він не запитував дитину, чому він плаче і чи болить у нього щось від падіння з паркану. Він визнає, що дана подія мала місце, однак не визнає наслідки даної події, оскільки не бажав завдати шкоди здоров`ю дитини, бо є батьком двох дітей і розуміє їх нестійку психіку. Він прагнув лише поговорити з дитиною на прохання свого сина.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винним частково, його вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що є учнем 6 класу. Після уроків, разом із другом - ОСОБА_17 , вони пішли гуляти на стадіон школи, що за адресою: АДРЕСА_2 . Поряд із стадіоном ішов ОСОБА_18 , з яким у потерпілого неодноразово виникали словесні конфлікти. У цей день вони також один одного обизвали. ОСОБА_18 пішов. ОСОБА_5 та ОСОБА_15 пішли на бетонний паркан висотою 2 метри. Він неодноразово приходив сидіти на даному паркані. Через деякий час ОСОБА_5 побачив, як ОСОБА_18 почав підходити до нього разом із дорослим чоловіком, який приїхав на автомобілі. Влад пальцем вказав на нього, після чого ОСОБА_7 голосно почав говорити: «Ану злазь!». Від почутого йому стало страшно, та він схопився за паркан. ОСОБА_7 почав тягнути його за праву ногу. Він тримався за паркан скільки міг, просив не тягнути його за ногу. Він відчув біль в нозі, руки не витримали та зірвавшись із паркану, він упав на ноги, а потім на сідниці. Він дуже злякався, плакав та обмочився. Від страху не відчував біль в нозі. ОСОБА_7 почав кричати: «Якщо таке повториться, то я тебе вивезу до лісу!». Обвинувачений продовжував кричати та сказав: «Підводься і вибачайся перед Владом!». Він, будучи в шоковому стані, підвівся на ноги, але не зміг сказати ні слова. До нього підійшов його друг ОСОБА_15 , якому він сказав, що обмочився. Вони пішли до дому. ОСОБА_7 будь-якої допомоги потерпілому не надавав. Його мама надала першу медичну допомогу. Наступного дня у лікарні йому наклали гіпс, із яким він ходив близько місяця. Від падіння із паркану у потерпілого був перелом.

Допитана в судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_6 показала, що є мамою ОСОБА_19 . 02.03.2023 її син разом із товаришем ОСОБА_20 , пішли гуляти до школи, що за адресою: АДРЕСА_2 . Цього дня близько 18.00 год. син повернувся додому весь у сльозах, штани на дитині були мокрі. Сина трусило, він не міг промовити й слова. Вона зателефонувала ОСОБА_21 й запитала, що сталося? ОСОБА_22 відповів, що ОСОБА_14 - батько ОСОБА_23 , потягнув ОСОБА_14 за ногу, стягнувши з бетонного паркану, що знаходиться біля шкільного стадіону. Першочергово словесний конфлікт стався між її сином та ОСОБА_24 . ОСОБА_25 зателефонував своєму батькові - ОСОБА_7 , який приїхав розібратися з її сином. ОСОБА_7 кричав на її сина. У той час ОСОБА_14 знаходився на паркані. Після того як ОСОБА_14 відмовився спускатися до чоловіка, він схопив рукою її сина за ногу та потягнув до низу. Син не втрималася руками за паркан, упав та отримав травму правої п`яткової кістки. На ногу було накладено гіпс. ОСОБА_7 продовжував кричати на дитину навіть коли він був на землі й плакав. Погрожував вивести до лісу. Поведінка дорослого чоловіка налякала її сина. ОСОБА_7 будь-яку допомогу не надав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що є учнем 7 класу школи № 5, що знаходиться за адресою: м. Бориспіль, вул. Момота, 1. ОСОБА_7 є його батьком. 02.03.2023 він проходив через шкільний стадіон, побачив на бетонному паркані ОСОБА_26 та ОСОБА_27 . ОСОБА_28 почав його ображати нецензурною лайкою та світити лазерною указкою в очі. Будучи у постійних конфліктах з ОСОБА_14 , він зателефонував батьку та попросив його приїхати поговорити з ОСОБА_14 , щоб той його не ображав. Батько приїхав до школи. Він вказав батьку пальцем на ОСОБА_14 і сказав, що він його ображає. Батько підійшов до хлопців. ОСОБА_14 сидів на паркані. Батько сказав ОСОБА_14 спуститися з паркану, щоб поговорити. ОСОБА_14 спитав: «Навіщо?» Після цього батько узяв ОСОБА_14 за штанину, останній відхилився. Батько відпустив ОСОБА_14 та ОСОБА_14 пригнув на ноги до низу. Батько почав розмовляти з ОСОБА_14 нормальним, спокійним голосом, без погроз. ОСОБА_14 сказав: «Я більше так не буду!», розвернувся і пішов. ОСОБА_15 пішов слідом за ОСОБА_14 . У якому стані був ОСОБА_14 , він не бачив. Знає, що ОСОБА_14 щось зламав, однак не знає коли саме.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що є учнем школи № 5, що знаходиться за адресою м. Бориспіль, вул. Момота, 1. ОСОБА_28 та ОСОБА_18 є його друзями. ОСОБА_7 є батько ОСОБА_29 . 02.03.2023 він разом із ОСОБА_14 пішли гуляти до шкільного стадіону. Вони бігали та гралися поряд із бетонним парканом висотою в 2 метри. ОСОБА_14 сидів на паркані, він стояв поруч. Через стадіон проходив ОСОБА_18 . Між ОСОБА_29 та ОСОБА_14 стався словесний конфлікт на ґрунті попередніх конфліктів між ними. Через деякий час до них підійшов ОСОБА_18 з батьком. ОСОБА_25 вказав пальцем на ОСОБА_14 , після чого батько ОСОБА_29 почав кричати, щоб ОСОБА_14 зліз з паркану. ОСОБА_14 злякався та не злазив з паркану. ОСОБА_7 схопив ОСОБА_14 за праву ногу та тягнув близько 3 секунд, і ОСОБА_14 упав. ОСОБА_14 вдарився ногою, упав на сідниці та обмочився. ОСОБА_14 було страшно, він плакав. ОСОБА_7 погрожував ОСОБА_14 , що повезе його до лісу. ОСОБА_7 будь-якої допомогу ОСОБА_14 не надав. ОСОБА_14 піднявся на ноги та пішов додому. Він, будучи наляканим, пішов слідом за ОСОБА_14 . Наступного дня ОСОБА_14 наклали гіпс на ногу так як був перелом.

Окрім показань потерпілого, законного представника потерпілого та свідків, вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину підтверджується, також, наступними доказами:

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000202 від 03.03.2023, з якого вбачається, що розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за фактом нанесення 02.03.2023 невідомою особою, за адресою: АДРЕСА_2 , яка, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно заподіяла тілесні ушкодження середньої тяжкості ОСОБА_5 , ЄО 3889 (а.с.54-55);

-протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 02.03.2023, відповідно до якого заявник ОСОБА_6 повідомив працівникам поліції про те, що 02.03.2023, приблизно о 17.00 год., за адресою: АДРЕСА_2 , невстановлена особа, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, завдала тілесних ушкоджень її неповнолітньому сину - ОСОБА_5 . Указаним доказом підтверджується факт звернення законним представником потерпілого до правоохоронних органів (а.с.56-57);

-висновком експерта № 25 від 07.03.2023 (а.с.58-59), з якого вбачається, що згідно з представленої медичної документації, у гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено ушкодження: закритий перелом бугра правої п`яткової кістки без зміщення. Описане вище тілесне ушкодження виникло від дії тупого предмету або при падінні на такий, можливо, у час та за обставин, у казаних у постанові та самим освідуваним і згідно з «Правилами визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення перелому потрібно більш як 21 день;

-протоколом проведення слідчого експерименту на місці скоєння злочину від 08.06.2023 та відеозаписом даної слідчої дії за участі свідка ОСОБА_10 (а.с.60-62), переглянутого в судовому засіданні. У ході цієї слідчої дії свідок ОСОБА_10 , перебуваючи на місці події м. Бориспіль, вул. Момота, 1, розказав та надав чіткі пояснення з приводу того, за яких обставин ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, що повністю співпадає з його показаннями наданими ним в ході його допиту під час судового розгляду;

-протоколом проведення слідчого експерименту на місці скоєння злочину від 08.06.2023 та відеозаписом даної слідчої дії за участі потерпілого ОСОБА_5 (а.с.63-65), переглянутого в судовому засіданні. У ході цієї слідчої дії, потерпілий ОСОБА_5 , перебуваючи на місці події, м. Бориспіль, вул. Момота, 1, розказав та надав чіткі пояснення з приводу того, за яких обставин він отримав тілесні ушкодження, що повністю співпадає з його показаннями, наданими ним в ході допиту;

-висновком експерта № 82д від 21.06.2023 (а.с.66-67), з якого вбачається, що згідно з представленої медичної документації, у гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено ушкодження: закритий перелом бугра правої п`яткової кістки без зміщення. Описане вище тілесне ушкодження виникло від дії тупого предмету або при падінні на такий, можливо, у час та за обставин, указаних у постанові, і, згідно з «Правилами визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення перелому потрібно більш як 21 день. Виявлене у гр. ОСОБА_5 тілесне ушкодження могло виникнути за обставин, указаних у протоколі слідчого експерименту, за участю малолітнього свідка ОСОБА_10 від 08.06.2013. Виявлене у гр. ОСОБА_5 тілесне ушкодження могло виникнути за обставин, указаних ним у протоколі слідчого експерименту від 08.06.2013;

-висновком судово-психіатричного експерта № 289 від 21.06.2023 (а.с.68-69), з якого вбачається, що ОСОБА_5 , з урахуванням рівня його розумового розвитку та індивідуально-психологічних особливостей, під час скоєння відносно нього інкримінованих дій міг правильно сприймати обставини, які мають значення в кримінальному провадженні, та давати щодо них відповідні покази. ОСОБА_5 , з урахуванням рівня його розумового розвитку та індивідуально-психологічних особливостей, під час скоєння відносно нього інкримінованих дій міг розуміти характер та значення цих дій. ОСОБА_5 не виявляє схильності до фантазування та до псевдології. ОСОБА_5 не притаманні особистісні особливості, які могли б вплинути на його поведінку в досліджуваній ситуації. ОСОБА_5 , з урахуванням рівня його розумового розвитку, емоційного стану та індивідуально-психологічних особливостей, під час скоєння відносно нього інкримінованих дій міг правильно сприймати обставини, які мають значення в кримінальному провадженні, та давати щодо них відповідні покази;

-допитом потерпілого відповідно до ст. 225 КПК України, та технічним носієм у виді СD-R диску, на якому зафіксовано покази потерпілого ОСОБА_5 надані у судовому засіданні (а.с.71-76);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.07.2023 (а.с.77-81). У ході цієї слідчої дії потерпілий ОСОБА_5 , серед пред`явлених йому фотознімків чотирьох чоловіків, упізнав чоловіка, що зображений на фотознімку № 2 ( ОСОБА_7 ), який 02.03.2023, приблизно о 17:00 год., за адресою: м. Бориспіль по вул. Момота, 1, потягнув його за ногу коли він сидів на бетонному паркані, від чого він впав та отримав травму ноги. Особу обвинуваченого потерпілий упізнав за рисами обличчя, кольору волосся, рисами носу та очей;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.07.2023 (а.с.82-86). У ході цієї слідчої дії свідок ОСОБА_10 , серед пред`явлених йому фотознімків чотирьох чоловіків, упізнав чоловіка, що зображений на фотознімку № 4 ( ОСОБА_7 ), якій 02.03.2023, за адресою: м. Бориспіль, по вул. Момота, 1, потягнув за ногу його товариша - ОСОБА_5 , який упав з висоти паркану та пошкодив ногу. Особу обвинуваченого свідок упізнав за рисами обличчя, русявим кольором волосся;

-допитом свідка відповідно до ст. 225 КПК України та технічним носієм у виді СD-R диску, на якому зафіксовано покази свідка ОСОБА_10 , наданими в судовому засіданні (а.с.88-93).

Також, у судовому засіданні судом були досліджені докази, що посвідчують та характеризують особу обвинуваченого, процесуальні витрати у справі, речові докази та письмові докази, надані стороною захисту.

Указані матеріали досудового розслідування були відкриті сторонам кримінального провадження, відповідно до ст. 290 КПК України, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, узгоджуються один з одним, у зв`язку з чим суд їх прийняв та покладає їх в основу саме обвинувального вироку.

Сторонами не наведено достатніх фактів, що свідчили б про недостовірність будь-якого із вищезазначених доказів, тому суд вважає їх достовірними.

Судом встановлений повний порядок розгляду кримінального провадження: дослідження матеріалів кримінального провадження, допит потерпілого, законного представника потерпілого, свідків, обвинуваченого.

Як зазначалося вищ е, суд, безпосередньо дослідивши наведені вище докази сторони обвинувачення у їх сукупності, давши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов до висновку, що указані показання потерпілого повністю узгоджуються із відомостями, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту за його участю, показаннями свідка ОСОБА_10 , наданими під час проведення слідчого експерименту та в ході судового розгляду та сукупністю інших зібраних у справі доказів.

Показання потерпілого ОСОБА_5 як в цілому, так і в окремих деталях, узгоджуються з іншими доказами у справі, що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсності, а тому підстав сумніватися в їх правдивості судом не встановлено.

З огляду на наведені докази, встановлено, що 02.03.2023, близько 17 год. 15 хв., у малолітнього ОСОБА_5 , який перебував біля шкільного стадіону, що розташований за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Момота, 1, виник словесний конфлікт з малолітнім ОСОБА_11 , який проходив повз стадіон. Через незначний проміжок часу ОСОБА_7 , поспілкувавшись із сином - ОСОБА_11 , підійшов до малолітнього ОСОБА_5 , який сидів на бетонному паркані стадіону, висотою приблизно 2 метри, та почав кричати на потерпілого, указуючи, щоб він зліз з паркану. У цей час у ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, пов`язаних з конфліктом потерпілого з його сином, виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_5 . У ході даної події, ОСОБА_12 підійшов до бетонного паркану на якому сидів малолітній ОСОБА_5 , та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою спричинення тілесних ушкоджень, використовуючи перевагу у фізичній силі, почав тягнути потерпілого за ногу. З метою запобігти падінню, малолітній узявся за металеві перила й тримався руками. При цьому, ОСОБА_12 , незважаючи на прохання переляканого малолітнього ОСОБА_5 відпустити ногу, продовжував тягнути потерпілого, унаслідок чого потерпілий упав на землю та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому бугра правої п`яткової кістки без зміщення.

У свою чергу, вищезазначені обставини свідчать про те, що в обвинуваченого ОСОБА_12 не було необхідності негайного відвернення або припинення посягання на нього з боку потерпілого, тому що потерпілий, по відношенню до нього, є дитиною, що свідчить про перевагу у фізичній силі обвинуваченого. Про це додатково свідчить той факт, що після падіння потерпілого із паркану, обвинувачений не поцікавився фізичним станом дитини.

Слід зазначити, що потерпілий надав показання у яких він ретельно описав події, які мали місце 02.03.2023, близько 17:15 год., які є чіткими, послідовними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Надані потерпілим показання не викликають сумніву у своїй достовірності та узгоджуються між собою й іншими доказами, яким надано оцінку в ході розгляду кримінального провадження. Зокрема, під час проведення слідчого експерименту потерпілий надав аналогічні пояснення, чітко ствердив, що обвинувачений стягнув його за ногу з бетонного паркану та від падіння на землю, він отримав перелом ноги. Під час судового розгляду потерпілий категорично ствердив, що обвинувачений погрожував наступного разу завести його до лісу. Слід вказати, що наведені показання потерпілого повністю підтверджуються показами свідка ОСОБА_10 та сукупністю інших зібраних у кримінальному провадженні доказів, детальний аналіз яких наведено вище.

Отже, оцінюючи показання потерпілого з точки зору їх достовірності та відповідності, слід зазначити, що вони, у повній мірі, узгоджуються з іншими зібраними у кримінальному провадженні та перевіреними в суді доказами в їх сукупності, є логічними, послідовними та стабільними за змістом, у зв`язку з чим суд приймає їх як правдиві та такі, що можливо покласти в основу обвинувального вироку.

При цьому, твердження захисника про недоведеність вини ОСОБА_7 у спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та ту обставину, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. 128 КК України, а саме: необережне тілесне ушкодження, є голослівним, оскільки вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, доведена сукупністю доказів, зібраних в ході досудового розслідування, які перевірені під час судового розгляду, вони є достатніми та допустимими, сумніви в їх достовірності усунуті судом шляхом допиту потерпілого, законного представника потерпілого, свідків у судовому засіданні.

З цих підстав твердження обвинуваченого ОСОБА_7 у частині того, що він потерпілого не тягнув за ногу, а лише раптовим замахом руки збив ногу, від чого потерпілий не втримався та впав, суд вважає неправдивими та розцінює їх як метод його захисту.

Таким чином, виходячи з аналізу й оцінки показань учасників судового провадження, свідків, досліджених під час судового розгляду письмових доказів, суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належним та допустимих доказів, які вказують на доведеність його вини.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

ОСОБА_7 вчинив діяння у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, тому воно заборонене кримінальним законом під загрозою кримінального покарання. Обставин, що виключають злочинність діяння обвинуваченого, не встановлено. Викладене свідчить про наявність у діяннях ОСОБА_7 ознак протиправності. Обвинувачений застосував фізичну силу до малолітнього, яка виразилася в тому, що ОСОБА_7 почав тягнути потерпілого, який сидів на бетонному паркані, за ногу, однак, з метою запобігти падінню, малолітній узявся за металеві перила й тримався руками. При цьому, ОСОБА_12 , незважаючи на прохання переляканого малолітнього ОСОБА_5 відпустити ногу, продовжував тягнути потерпілого, унаслідок чого він упав на землю та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому бугра правої п`яткової кістки без зміщення, яке, згідно з висновком експерта № 25 від 09.03.2023, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Падіння не було небезпечним для життя потерпілого, але потягло тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 день. За цими ознаками тілесне ушкодження відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 не мав умислу на нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому.

Про наявність саме умислу на нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості свідчить також і сукупність усіх обставин вчинення злочину, зокрема спосіб та фізична перевага. Така послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим ОСОБА_7 , характер, спосіб, механізм та сила, з якою обвинувачений тягнув малолітнього за ногу, свідчать про цілеспрямованість умислу ОСОБА_7 саме на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого.

Також, суд аналізує поведінку обвинуваченого, який після падіння потерпілого на землю, бачив, що останній ледь піднявся на ноги, перебував у переляканому стані, плакав, але не намагався надати ОСОБА_5 будь-якої допомоги, не поцікавився його станом і необхідністю медичної допомоги та байдуже ставився до цього інциденту залишив місце події.

При цьому, суд критично оцінює показання обвинуваченого, що він не кричав на потерпілого, не погрожував вивести дитину до лісу, оскільки вказане спростовується показаннями свідка ОСОБА_10 , у яких він підтвердив, що обвинувачений кричав, погрожував потерпілому та останній плакав, однак обвинувачений продовжував кричати та вимагав вибачення від потерпілого для свого сина.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 носили активний характер, були протиправними, між цими діями та їх наслідками у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесного ушкодження існував прямий причинно-наслідковий зв`язок. Зазначене тілесне ушкодження було спричинено в результаті того, що обвинувачений своєю рукою потягнув потерпілого, який сидів на бетонному паркані за ногу та останній впав. Тілесне ушкодження обвинувачений заподіяв на ґрунті неприязних відносин, які виникли раптово між його сином ОСОБА_11 та потерпілим.

Таким чином, локалізації та характер тілесного ушкодження, його раптовість, враховуючи фізичну перевагу дорослого чоловіка над силою малолітньої дитини, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 об`єктивно усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, зважаючи на зріс потерпілого та висоту паркана на якому він сидів, близько 2-х метрів у висоту, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода. Тобто, він діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом за яким незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у даному випадку - за умисне заподіяння ОСОБА_5 тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_7 наявні всі ознаки суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, що узгоджується з матеріалами кримінального провадження, оскільки, як встановлено судом, умисел останнього був направлений саме на умисне заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого. Тому ОСОБА_7 повинен відповідати за фактично спричинені його протиправними діями наслідки, а саме заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження.

За таких обставин, суд критично відноситься до позиції сторони захисту у частині заперечення наявності умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень і розцінює їх як бажання виправдати протиправну поведінку обвинуваченого та добитися уникнення кримінальної відповідальності, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим прийшов до висновку про необхідність обрання покарання визначеного санкцією ч. 1 ст. 122 КК України.

Судом враховується те, що ОСОБА_7 вчинив умисний нетяжкий злочин проти життя та здоров`я особи.

Суд також враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, направленого проти життя та здоров`я іншої людини, тоді як однією із основних засад передбачених ст. 3 Конституції України, є право людини на життя, на недоторканість; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тому вказане кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних правопорушень підвищеної суспільної небезпеки.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у порядку ст. 66 КК України, судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 вказує на те, що він раніше не судимий, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, має місце реєстрації та місце постійного проживання, де характеризується з посередньої сторони, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває, одружений та має на утримані двох неповнолітніх дітей. Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку та не є військовослужбовцем.

Також, при призначенні покарання, суд враховує ту обставини, що обвинувачений ОСОБА_7 ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, жодних заходів до відшкодування завданих збитків потерпілому не вжив та, навіть, не намагався відшкодувати йому шкоду, зокрема витрат на лікування.

Окрім того, поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження судом не свідчить про жаль з приводу вчинених дій та їх осуд, він навіть не вибачався перед потерпілим. Указані обставини потребують додаткового врахування, при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді двох років обмеження волі.

Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та його особу.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Разом з тим, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини обвинуваченого, мотивації кримінального правопорушення (вирішення неприязних відносин), обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого та потерпілого до вчинення кримінального правопорушення, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали (тривалий розлад здоров`я потерпілого), та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема, що він являється людиною молодого віку, його матеріальний та сімейний стан, спосіб та умов його життя, а саме те, що він має міцні соціальні зв`язки, раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувався, є батьком двох неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що, у своїй сукупності, утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на два роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

Суд, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, обставин, за яких він вчинений, та особу обвинуваченого, а також, застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, переконаний, що саме дане покарання без ізоляції від суспільства ОСОБА_7 , але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 саме за таких обставин, буде досягнута мета покарання, яка полягає не тільки у покаранні, а й виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

Цивільний позов у справі відсутній.

Речові докази та процесуальні витрати стороною обвинувачення не заявлено.

Керуючись ст.ст. 318, 322, 327, 342-351, 358, 363-368 КПК України, ст.ст. 50, 65-66, 75-76, ч. 1 ст. 122 КК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 75 КК України, від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 2 (два) роки, з покладенням на нього, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

Цивільний позов у справі відсутній.

Речові докази та процесуальні витрати стороною обвинувачення не заявлено.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1