Дата документу 25.03.2025
Справа № 334/2129/25
Провадження № 1-кс/334/719/25
УХВАЛА

про арешт майна

25 березня 2025 року слідчий суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000535, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.03.2025 за частиною першою статті 286 КК України,

за участю власника майна ОСОБА_4 ,

встановив:

слідчому судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_5 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_6 , в якому слідчий просить накласти арешт на автомобіль «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та на електровелосипед чорного кольору, який перебуває у власності ОСОБА_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , у вигляді заборони права на відчуження, розпорядження та користування майном, оскільки транспортні засоби містять на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення та мають значення речового доказу, з можливістю зберігання їх на майданчику тимчасового тримання ГУНП в Запорізькій області, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, 13.

Слідчий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився. Подав заяву про його розгляд за його відсутності.

Власники майна ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у судове засідання не з`явились. Повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду клопотання.

Відповідно до частини першої статті 172 КПК України неприбуття учасників провадження в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників провадження відповідно до частини першої статті 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснюється. Відповідно до вимог статті 108 КПК України ведеться журнал судового засідання.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши документи, додані до клопотання, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положення статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди..

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що передбачено в частині першій статті 98 КПК України.

Слідчим здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000535, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.03.2025 за частиною першою статті 286 КК України. Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя.

Досудовим розслідування встановлено, що 15 березня 2025 року приблизно о 10 годині 15 хвилин водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Полякова зі сторони вул. Ігоря Сікорського в напрямку вул. Чарівної в м. Запоріжжі. В цей же час велосипедист ОСОБА_7 , керуючи електровелосипедом, здійснював рух по проїзній частині вул. Полякова у зустрічному для водія ОСОБА_8 напрямку. В районі буд. № 13 під час виконання маневру лівого повороту водій ОСОБА_8 допустив зіткнення з електровелосипедом. В результаті ДТП велосипедист ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження з якими був доставлений до лікарні.

15.03.2025 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_1 та електровелосипед в кузові чорного кольору були тимчасово вилучені та направлені на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області.

Постановами про визнання в якості речового доказу від 16.03.2025 автомобіль «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_1 та електровелосипед визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000535.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу вказаний транспортний засіб «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

На стадії досудового розслідування у слідчого виникла необхідність в арешті автомобіля «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_1 та електровелосипед, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, з метою запобігання зникненню, втрати або їх пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя встановив, що автомобіль ««ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_1 та електровелосипед відповідають критеріям, визначеним частиною першою статті 98 КПК України, оскільки зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує, що правовою підставою арешту майна є збереження речових доказів автомобіля «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_1 та електровелосипеда, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власників та володільців.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника та володільців майна ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим, оскільки вказаний транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному провадженні та необхідний органу досудового розслідування для проведення експертиз та інших слідчих дій. У разі його повернення володілець та/або власник майна може знищіти, зіпсувати, приховати або відчужити майно, як має важливе значення для встановлення об`єктивних обставин під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, оскільки є речовим доказом.

При цьому слідчий суддя дійшов висновку, що заборона користування транспортними засобами буде надмірним тягарем для власника та володільця майна, що є підставою для відмови у клопотанні в частині тимчасового позбавлення права користування майном.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175, 372, 376 КПК, слідчий суддя

постановив:

клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді тимчасового позбавлення права на відчуження та розпорядження майном, з правом зберігання його на території спеціального майданчику утримання автотранспорту ГУНП в Запорізькій області, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, буд. 13 та можливістю подальшої передачі на відповідальне зберігання власнику майна.

Накласти арешт на електровелосипед чорного кольору, володільцем якого є ОСОБА_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , у вигляді тимчасового позбавлення права на відчуження та розпорядження майном, з правом зберігання йго на території спеціального майданчику утримання автотранспорту ГУНП в Запорізькій області, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, буд. 13 та можливістю подальшої передачі на відповідальне зберігання володільцю майна.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали вручити слідчому, власнику та володільцю майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 25 березня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1