Справа № 755/3067/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0001222 від 22.10.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із вищою освітою, розлученого, у якого перебуває на утриманні малолітній син, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого в АО «Вознюк і Туровський» адвокатом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника цивільного відповідача ТОВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , 22 жовтня 2023 року, приблизно о 00 год 03 хв, керуючи технічно справним автомобілем марки «Honda Civic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в межах другої (середньої) смуги проїзної частини Об`їзної дороги (М-01) зі сторони вул. Лагунової, в напрямку проспекту Броварського, у Дніпровському районі м. Києва, зі швидкістю, приблизно 80-100 км/год, яка перевищувала максимально дозволену на цій ділянці швидкість 50 км/год, та наближався до стаціонарного блокпосту, який встановлено безпосередньо перед перетином із дорогою по проспекту Броварському м. Києва.

У цей час попереду, в другій (середній) смузі попутного напрямку руху проїзної частини Об`їзної дороги у м. Києві, з увімкненими габаритними ліхтарями та аварійною світловою сигналізацією, один за одним, стояли автомобілі «VOLKSWAGEN LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_12 та «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_13 , праворуч від яких, у межах першої (крайньої правої) смуги перебував постовий блокпосту ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доброволець 3-ої роти Добровольчого формування Броварської міської територіальної громади № 1 «Дозор», який ніс службу на блокпосту, очікуючи перевірки водіїв вищезазначених транспортних засобів, постовим блокпосту ОСОБА_15 .

Під час руху ОСОБА_3 порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 підпункту «б», 12.2, та 12.9 підпункту «б» Правил дорожнього руху України, які виявились у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем марки «Honda Civic», р.н. НОМЕР_2 , будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, усвідомлюючи, що на цій ділянці дороги максимально дозволена швидкість складає 50 км/год, маючи об`єктивну змогу спостерігати за показниками спідометру та обрати швидкість руху в межах дозволеної та допустимої за умов видимості дороги, будучи зобов`язаним уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, а також обирати таку швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, наближаючись до автомобілів «VOLKSWAGEN LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_3 та «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_4 , які розташовувались на блокпосту в межах другої (середньої) смуги попутного напрямку руху Об`їзної дороги м. Києва, один за одним, та на яких були увімкнені габаритні вогні та аварійна світлова сигналізація, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та дорожні умови у вигляді обмеженої видимості у напрямку руху (туману), мокрої проїзної частини, перевищуючи максимально дозволену на даній ділянці дорогу швидкість 50 км/год та максимально допустиму швидкість по умовам видимості елементів проїзної частини, з моменту об`єктивного виявлення задньої частини автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_4 , а також дорожніх знаків 3.41 «Контроль», 4.7 «Об`їзд перешкоди з правого боку» - у крайній лівій смузі, 4.8 «Об`їзд перешкоди з лівого боку» - у крайній правій смузі, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, застосував маневр об`їзду вищезазначених автомобілів справа, який не відповідав вимогам безпеки дорожнього руху, в`їхав в межі крайньої правої смуги, де здійснив наїзд на дорожні знаки 3.41, 4.8 та постового блокпосту ОСОБА_14 , який розташовувався в межах зазначеної смуги біля передньої правої частини автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та бетонні блоки блокпосту, які встановлені за межами дороги праворуч.

У результаті ДТП, постовий блокпосту ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер на місці події. Так, йому були спричинені наступні тілесні ушкодження: крововиливи в м`які тканини голови з боку їх внутрішньої поверхні в лобно-тім`яно-скроневій області справа, численні переломи кісток склепіння та основи черепу, крововилив під оболонки та шлуночки головного мозку, двосторонні переломи ребр із крововиливами в прилеглі м`які тканини, розрив хребтового стовпа в грудному відділах з розривами передніх поздовжніх зв`язок, переломи кісток тазу, фрагментарно-уламковий перелом правої гомілки, перелом кісток лівого передпліччя, розрив в області грудної частини дуги аорти, крововиливи під плеврою та в прикореневих відділах легень, через капсульний розрив селезінки з підкапсулярним крововиливом, розрив лівої нирки, із крововиливами в жирову капсулу, крововилив в пара аортальну клітковину грудного відділу аорти, крововилив в м`які тканини по задньо-внутрішній поверхні лівої гомілки, двобічний гемоторакс (ліворуч до 150 мл, праворуч до 200 мл темної червоної крові), гемоперітонеум (до 500 мл рідкої крові), крововиливи під ендокардом (плями Мінакова), знижене кровонаповнення внутрішніх органів, забійна рана на волосистій частині голови в тім`яній області праворуч, рвані рани в області лівого передпліччя та правої гомілки, садна та синці на тілі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, та знаходяться у прямому причино-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

У діях водія ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 1.5, 2.3 підпункту «б», 12.2, 12.3 та 12.9 підпункту «б» Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, є причиною виникнення дорожньо-транспортної події та знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненому правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 21.10.2023 року він разом із своїм сином перебували вдома, але, приблизно о 22:00 годині, йому зателефонував товариш та попросив завезти його в село Гоголів, Броварського району, Київської області, оскільки вже пізня година і таксі відмовляється везти. На указане прохання він погодився, попередив сина про те, що йому необхідно допомогти товаришу та пообіцяв повернутися до комендантської години. На власному автомобілі, він забрав брата колишньої дружини зі станції метро «Лісова» та привіз до місця його проживання. Коли він повертався назад додому, погодні умови погіршилися, туман спадав сильніше, видимість проїзної частини була обмежена. Він рухався у середній смузі проїзної частини, зі швидкістю, приблизно 100 км/год., але оскільки попереду дорога була заокруглена, проїзна частина слизька, тому він зменшив швидкість до 90 км/год. Наближаючись до перехрестя вдалині, крізь туман, побачив червоні вогні, які сприйняв за червоний сигнал світлофора, однак пізніше він виявив, що це були верхні габаритні вогні вантажного автомобіля. Під`їжджаючи ближче він побачив, що за фурою стоїть ще один автомобіль. Ліва смуга на проїзній частині була вільною, тому він увімкнувши лівий покажчик повороту, почав у неї перелаштовуватися, однак у світлі фар автомобіля побачив, що перед ним встановлений дорожній знак «Об?їзд з права», дорожній знак «Контроль» він не побачив, оскільки останній не потрапляв у світло фар його автомобіля. Відстань до указаного знаку була меншою ніж він розраховував, тому був змушеній застосовувати екстрене гальмування, однак на слизькій дорозі автомобіль продовжив рух вперед. Його спроби маневрувати задля уникнення дорожньо-транспортної пригоди виявилися марними, автомобіль став некерованим, тому вибираючи із чим здійснювати зіткнення він, перелаштувався у середню смугу руху, оскільки у правій смузі стояв піддон із дорожнім знаком «Об?їзд з ліва». Продовжуючи рух до піддону із знаком, за мить до зіткнення, він побачив, що від вантажного автомобіля відділився якийсь силует у камуфляжі та побіг у напрямку узбіччя дороги. У цю мить відбулось зіткнення із перешкодою, але спрацювали подушки безпеки і він не побачив із чим зіткнувся. Після того, як автомобіль зупинився, він вийшов із нього та побачив, що на дорозі, неподалік від автомобіля, лежить тіло людини у камуфляжній формі. Підбігши до потерпілого щоб допомогти йому, побачив інших людей, які повідомили, що у останнього є пульс, але він без свідомості, на прохання викликати швидку медичну допомогу йому відповіли, що швидка уже їде. Невдовзі приїхала швидка медична допомога та працівники поліції. Медичні працівники повідомили, що потерпілий помер, а його було госпіталізовано до лікарні де провели медичне обстеження. Після обстеження він разом із слідчим повернулися на місце події, де були проведені слідчі дії, потім його доставили до відділу поліції для допиту, у подальшому його затримали.

Цивільний позов представника потерпілих ОСОБА_8 визнав частково, просив зменшити суму відшкодування.

ОСОБА_8 , як представник потерпілих та потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у судовому засіданні, цивільний позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_11 надала відзив щодо цивільного позову представника потерпілих ОСОБА_8 про виплату страхового відшкодування, яке відстрочено через відсутність вироку суду, згідно якого максимально можлива сума відшкодування на поховання та фактичного встановлення надгробного пам`ятника становить 80 400 гривень. Також вказала, що загальна сума відшкодування моральної шкоди позивачам становить 80 400 гривень, тобто ОСОБА_9 40 200 гривень та ОСОБА_10 40 200 гривень.

Допитаний у судовому засіданні, за клопотанням сторони захисту, свідок ОСОБА_16 показав, що він у 2004 році познайомився із ОСОБА_3 на роботі та декілька років працював разом з ним. Про ДТП він дізнався наступного дня, оскільки з обвинуваченим перебуває у дружніх стосунках.

Також показав, що ОСОБА_3 порядний, доброчесний, відповідальний, як сім`янин так і в роботі, мав повагу серед колег.

Допитаний у судовому засіданні, за клопотанням сторони захисту, свідок ОСОБА_17 показала, що вона є колишньою дружиною обвинуваченого. ОСОБА_3 працелюбний, відданий роботі. Сімейне життя не склалося, але після розлучення вони підтримують дружні стосунки. У шлюбі з обвинуваченим у них народився син, якого ОСОБА_3 дуже любить і весь свій вільний час проводить із ним. 21.10.2023 року їх син мав провести із батьком тиждень канікул, однак ОСОБА_3 зателефонував уночі та повідомив, що потрапив у ДТП де загинула людина, тому вона була змушена забрати сина додому. ДТП обвинувачений тяжко переживав, а коли вони приїхали до потерпілих щоб вибачитись та поговорити, їм двері відкрив батько загиблого та повідомив, що якщо вони не можуть повернути сина, то йому немає про що спілкуватись.

Також показала, що про дорожньо-транспортну пригоду їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_18 , який допитаний у судовому засіданні, за клопотанням сторони захисту, показав, що ОСОБА_3 він знає з 2001 року, вони були колегами, якого поважали.

Свідок ОСОБА_19 , яка допитана у судовому засіданні, за клопотанням сторони захисту, показала, що із 2018 року вона знайома з ОСОБА_3 , вони сусіди. Вона знає обвинуваченого, як активну, товариську, добропорядну людину. У стані алкогольного чи наркотичного сп?яніння його ніколи не бачила. Про ДТП вона дізналась із телеграм-каналів.

Свідок ОСОБА_20 , який допитаний у судовому засіданні, за клопотанням сторони захисту, показав, що з ОСОБА_3 він знайомий із 2017 року, він є його помічником і вони працюють разом адвокатами. ОСОБА_3 є зрілою, дорослою людиною, зі своїм розумінням життя і він ніколи не помічав за останнім звичок руйнації свідомості, або психічного стану людини. Ситуація яка склалась із ДТП-це просто збіг жахливих обставин.

Свідок ОСОБА_21 , який допитаний у судовому засіданні, за клопотанням сторони захисту, показав, що з обвинуваченим він познайомився у 2018 році на зборах мешканців будинку. ОСОБА_3 висловлював пропозиції з метою поліпшення умов проживання. Про те, що останній потрапив у ДТП дізнався зі слів, але ОСОБА_3 знає, як гарну, добропорядну, ініціативну людину, який завжди прийде на допомогу.

Крім показів свідка, в судовому засіданні були досліджені надані стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження, а саме:

-постанова про залучення до кримінального провадження речових доказів від 22.10.2023 року /т.2 а.п.91/;

-ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2023 року /т.2 а.п.92-95/;

-постанова про залучення до кримінального провадження речових доказів від 14.11.2023 року /т.2 а.п.96/;

-довідки на проведення експертиз /т.2 а.п.98-101/;

-копії паспорта, посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу /т.2 а.п.102-103/;

-копія витягу з НААУ /т.2 а.п.104/;

-вимога УІ-ПА ГУНП у м. Києві, довідка «armor» /т.2 а.п.105-106/;

-результати тестування на алкоголь до протоколу №СОГ /т.2 а.п.107/;

-висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.10.2023 року /т.2 а.п.108/;

-довідки лікарів нарколога та психіатра, травматолога /т.2 а.п.109-112/.

Також у судовому засіданні були дослідженні надані стороною захисту документи, а саме:

-копія послужного списку від 24.04.1997 року /т.2 а.п.113-121/;

-копія характеристики-відгуку від 02.03.2001 року /т.2 а.п.122/;

-копії подання від 16.07.2003 року, від 19.01.2004 року, від 15.03.2007 року, 13.03.2010 року, від 25.05.2012 року /т.2 а.п.123-128/;

-копії протоколу психологічної консультації дитини від 06.05.2024 року та диплому з відзнакою /т.2 а.п.129-130/;

-копія висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 03.06.2024 року /т.2 а.п.131-140/;

-копія висновку із медичної карти амбулаторно хворого №К-179/2024 від 16.04.2024 року /т.2 а.п.141/;

-копія комп?ютерної ЕЕГ із спектральним аналізом та картуванням головного мозку від 07.03.2024 року /т.2 а.п.124/;

-копії квитанцій на переказ грошових коштів /т.2 а.п.143-148/;

-копія скріншотів /т.2 а.п.149-154/;

-лист /т.2 а.п.155/;

-копія наказу №2-к від 24.11.2023 року /т.2 а.п.156/;

-копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /т.2 а.п.157/;

-виписки з банку про переказ коштів, за періоди з 01.01.2021 року до 05.02.2024 року, з 01.10.2023-10.02.2025 р.р. /т.2 а.п.158-167/;

-характеристика /т.2 а.п.168-169/;

-довідка від 08.02.2024 року №1684/802/2 та характеристика від 08.02.2024 року №1684/802/1 в/ч НОМЕР_5 Міністерства оборони України /т.2 а.п.170-171/;

-характеристика ЖБК «Кондитер» №01-153 від 12.02.2024 року /т.2 а.п.172/;

-копія постанови Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2023 року /т.2 а.п.173-174/;

-копія скріншотів /т.2 а.п.175-176/;

-відповідь із Українського гідрометеорологічного центру ДСНС України від 05.12.2023 року №01-18/1495 /т.2 а.п.177/.

Відповідно до ст.ст.22, 26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 93 КПК України передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, поза розумним сумнівом, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, врахувавши, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Згідно п.20 Постанови пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року/ із наступними змінами/ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суд при призначенні покарання за ст.286 КК України має врахувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, особу винного, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, виходячи з того, що встановлення пом?якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом?якшують чи обтяжують покарання.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, який має необережну форму вини, особу обвинуваченого, який працює /т.1 а.п.214, т.2 а.п.156/, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, яка має захворювання /т.1 а.п.198-200, т.2 а.п.129, 131-142/; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває /т.2 а.п.110-111/, його середній вік та те, що він 26.04.2023 року притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху /т.2 а.п.105/, однак уперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем навчання, роботи, служби та проживання характеризується із позитивної сторони /т.2 а.п.122-128, 168-169, 171-172/.

Згідно досудової доповіді ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький, оскільки останній має плани на майбутнє - працювати, розвиватися у своїй справі та виховувати сина. Орган пробації також вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, тобто про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього певних обов?язків.

Також, згідно практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, суд визнає, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення кримінального правопорушення. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об?єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального провадження, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду кримінального провадження у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом?якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Як убачається із копії квитанцій /т.1 а.п.216-217, т.2 а.п.143-148/ ОСОБА_3 добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_9 у рахунок завданої шкоди грошові кошти у сумі 28 674 гривень, а ОСОБА_10 28 764 гривень.

Із скріншотів та листа ОСОБА_3 на ім?я ОСОБА_9 вбачається, що він неодноразово звертався до потерпілих із прохання про особисту зустріч із метою поговорити, щиро вибачитись за завданий біль та надати допомогу у зв?язку із загибеллю їх сина у наслідок ДТП /т.1 а.п.191-195, т.2 а.п.149-155/.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючих обставин, ставлення обвинуваченого до скоєного, як того вимагають положення ч.1 ст.1 та ч.2 ст.50 КК України, враховуючи досудову доповідь, згідно якої орган пробації вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, тобто про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього певних обов?язків, також думку потерпілих, які просили призначити покарання у виді позбавлення волі, відомості про особу обвинуваченого, крім того суд бере до уваги те, що обвинувачений частково відшкодував шкоду потерпілим, але наслідки у виді смерті потерпілого є непоправними і не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі, водночас суд зауважує, що думка потерпілих щодо визначення винному виду та розміру покарання хоча і враховується судом у сукупності з іншими обставинами, проте сама собою не може бути вирішальною під час призначення покарання тому вважає, що ОСОБА_3 має бути призначене мінімальне покарання визначене санкцією статті, оскільки його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства неможливе, тому не вбачає підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України, що відповідає позиції, викладеній в постанові Верховного Суду у справі №290/669/18 від 16.10.2019 року (провадження №51-3863км19).

Також враховуючу грубість порушення ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху, суд також вважає за доцільне застосувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Представник потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 , подав цивільний позов /т.1 а.п.33-77/ про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно цивільного позову він просить стягнути з СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_9 80 400 гривень витрат пов?язаних із спорудженням надгробного пам`ятника та 80 400 гривень моральної шкоди

Також просить стягнути з СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_10 80 400 гривень моральної шкоди.

Крім того, просить стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_9 462 300 гривень моральної шкоди, 106 501,15 гривень матеріальної шкоди, пов?язаних із похованням сина та 34 340 гривень витрат пов?язаних із розглядом справи у суді.

Також просить стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_10 462 300 гривень моральної шкоди та 20 200 гривень витрат пов?язаних із розглядом справи у суді.

Матеріальну шкоду підтверджує квитанціями та чеками понесених втрат на поховання та на встановлення надгробного пам`ятника.

Моральну шкоду підтверджує висновком експерта за результатами психологічного дослідження, проведеного в ТОВ «Центр судових експертиз "Альтернатива"» /т.1 а.п.50-59/.

Сторона захисту - адвокат ОСОБА_7 подав відзив на позовну заяву та просив визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди із урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршені здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із урахуванням інших обстави які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування просить врахувати вимоги розумності, справедливості. Просив стягнути з СК «Альфа-Гарант» грошові кошти у сумі 106 501,15 грн. матеріального збитку в зв`язку з похованням. Також частково просив стягнути грошові кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у сумі 462 300 грн. для кожного з СК «Альфа-Гарант. Водночас, просив відмовити у стягненні коштів у сумі 34 340 грн. на користь ОСОБА_9 у зв`язку розглядом справи в суді.

При вирішенні заявленого цивільного позову суд дійшов наступного:

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред?явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Крім того, ч.5 зазначеної норми кримінального процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими зазначеним Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв?язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, межах фактичних виплат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Нормою ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018 року страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів /ст.1 Закону України «Про страхування»/.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору /ст.979 ЦК України)/.

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) /ч.1 ст.10 Закону України «Про страхування»/.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) /ст.980 ЦК України/.

Розрізняють добровільну та обов?язкову форми страхування /ст.5 Закону України «Про страхування/. Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту /п.6 ч.4 ст.6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) /ч.1 ст.999 ЦК України/.

Види обов?язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Встановлено, що сторони у справі мають декілька зобов`язань: договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного майнового страхування; деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ст.1191 ЦК України та ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників /ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»/.

Об?єктом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу /ст. 5/.

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до пункту четвертого частини першої ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв?язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 грн. на одного потерпілого, життю і здоров`ю 100 000 грн. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до страхового полісу №213625960 страховиком відповідача зі страховим лімітом за шкоду завдану життю і здоров`ю 320 000 грн., а за шкоду завдану майну 160 000 грн. на момент вчинення ДТП була ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Стаття 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перелічують підстави відмови від здійснення страхової виплати.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

А тому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, що згідно з цим договором або Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні послалася на те, що покладання обов?язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Уклавши договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов?язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов?язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст.ст.3 і 5 вказаного Закону, реалізує право вимоги, передбачене ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У своїй позовній заяві адвокат ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди просить стягнути з СК «Альфа-Гарант» та обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_9 80 400 гривень 00 копійок, які стосуються витрат на встановлення надгробного пам`ятника та 106 501 гривень 15 копійок витрати понесені на поховання ОСОБА_14 /т.1 а.п.47-48, 60-68/ та витрат пов?язаних із розглядом справи у суді (висновок експерта 14 000 грн. та 20 200 грн. правова допомога) у сумі 34 300 гривень 00 копійок /т.1 а.п.70, 74-75/, на підтвердження надав квитанції та чеки.

Також адвокат ОСОБА_8 у позовній заяві просить у рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_10 витрат пов?язаних із розглядом справи у суді (правова допомога) у сумі 20 200 гривень 00 копійок /т.1 а.п.69, 76-77/, на підтвердження надав квитанції та чеки.

Із досліджених у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження вбачається, що проявлена самовпевненість і неуважність обвинуваченого, який рухався проїзною частиною із перевищенням максимально дозволеної швидкості на цій ділянці, допустив порушення вимог Правил дорожнього руху та наближаючись до стаціонарного блокпосту, який встановлено безпосередньо перед перетином проїзних частин, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та дорожні умови у вигляді обмеженої видимості у напрямку руху (туману), мокрої проїзної частини та застосовуючи маневр об`їзду перешкоди справа, який не відповідав вимогам безпеки дорожнього руху, в`їхав в межі крайньої правої смуги, де здійснив наїзд на дорожні знаки 3.41, 4.8 та постового блокпосту ОСОБА_14 , який розташовувався в межах зазначеної смуги та бетонні блоки блокпосту, які встановлені за межами дороги праворуч. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 , помер на місці події, отримавши тілесні ушкодження: крововиливи в м`які тканини голови з боку їх внутрішньої поверхні в лобно-тім`яно-скроневій області справа, численні переломи кісток склепіння та основи черепу, крововилив під оболонки та шлуночки головного мозку, двосторонні переломи ребер із крововиливами в прилеглі м`які тканини, розрив хребтового стовпа в грудному відділах з розривами передніх поздовжніх зв`язок, переломи кісток тазу, фрагментарно-уламковий перелом правої гомілки, перелом кісток лівого передпліччя, розрив в області грудної частини дуги аорти, крововиливи під плеврою та в прикореневих відділах легень, через капсульний розрив селезінки з підкапсулярним крововиливом, розрив лівої нирки, із крововиливами в жирову капсулу, крововилив в пара аортальну клітковину грудного відділу аорти, крововилив в м`які тканини по задньо-внутрішній поверхні лівої гомілки, двобічний гемоторакс (ліворуч до 150 мл, праворуч до 200 мл темної червоної крові), гемоперітонеум (до 500 мл рідкої крові), крововиливи під ендокардом (плями Мінакова), знижене кровонаповнення внутрішніх органів, забійна рана на волосистій частині голови в тім`яній області праворуч, рвані рани в області лівого передпліччя та правої гомілки, садна та синці на тілі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, та знаходяться у прямому причино-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди перерахував на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 грошові кошти у загальній сумі 57 438 гривень /т.1 а.п.216-217, т.2 а.п.143-148/, а тому позовні вимоги адвоката ОСОБА_8 про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_9 витрат пов?язаних із похованням ОСОБА_14 та встановлення надгробного пам`ятника підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивачів про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» та обвинуваченого ОСОБА_3 моральної шкоди, то згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як вбачається із висновку експерта ОСОБА_23 за результатами психологічного дослідження, проведеного в ТОВ «Центр судових експертиз "Альтернатива"» /т.1 а.п.50-59/, орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань, спричинених ОСОБА_9 у зв?язку зі смертю сина, становить 81 мінімальну заробітну плату.

Водночас, згідно Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Відповідно до ст.9 вказаного Закону атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.

Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 10 вказаного Закону унормовано, що судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.

До проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом (ст.10 Закону).

На погляд суду, експерт ОСОБА_23 , хоч і є експертом яку внесену до державного Реєстру атестованих судових експертів, але ТОВ «Центр судових експертиз "Альтернатива"» не є державною спеціалізованою установою, якій дозволено чинним законодавством здійснювати судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні.

Однак, положеннями ст.1167 ЦК України, що кореспондуються з нормами ст.1177 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий та цивільний позивач вказує на пов`язані з нею втрати та керується роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із внесеними змінами.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості /абз.1 ч.3 ст.23 ЦК України/.

Також, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення. На це вказав Верховний Суд у постанові від 23.10.2024 (справа №293/174/23).

За практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права /справа «Науменко проти України»/.

У результаті ДТП загинув ОСОБА_14 , який для позивачів є сином, тобто близьким родичем і ця втрата є незворотною.

Як убачається з позовної заяви, вимога про відшкодування моральної шкоди обґрунтовується душевними стражданнями, яких зазнали позивачі внаслідок смерті ОСОБА_14 . Втрата сина зруйнувала звичний спосіб їхнього життя і призвела до його змін, можливості ділитися проблемами та досягненнями, які виникають у повсякденні. Загибель сина призвела до душевних страждань та життєвої апатії, погіршення психоемоційного стану - сформувалась пригніченість, плаксивість, указане впливає на стан здоров?я, що обумовило загострення існуючих хвороб та появою нових, пришвидшило негативні вікові зміни організму /порушення сну, коливання артеріального тиску, головного та серцевого болю/.

Отже, безспірним є той факт, що позивачі в результаті ДТП зазнали, як моральних, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер, а отже вони мають право на відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд ураховує те, що постовий блокпосту ОСОБА_14 перебував у зоні дії дорожніх знаків 3.41 «Контроль», 4.7 «Об`їзд перешкоди з правого боку», 4.8 «Об`їзд перешкоди з лівого боку», біля передньої правої частини транспортного засобу, який зупинився на блокпосту в межах другої (середньої) смуги попутного напрямку руху Об`їзної дороги в м. Києві, у якого були увімкнені габаритні вогні та аварійна світлова сигналізація, та бетонними блоками блокпосту, які встановлені за межами дороги праворуч, а водій ОСОБА_3 керуючи технічно справним автомобілем марки «Honda Civic», р.н. НОМЕР_2 рухався в межах другої (середньої) смуги проїзної частини Об`їзної дороги (М-01), зі швидкістю, приблизно 80-100 км/год, яка перевищувала максимально дозволену на цій ділянці швидкість 50 км/год, та наближаючись до стаціонарного блокпосту допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункту «б», 12.2, та 12.9 підпункту «б» Правил дорожнього руху України, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, застосував маневр об`їзду транспортних засобів справа, який не відповідав вимогам безпеки дорожнього руху, в`їхав в межі крайньої правої смуги, де здійснив наїзд на дорожні знаки 3.41, 4.8 та постового блокпосту ОСОБА_14 .

Також, згідно з п.20 Постанови пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року/ із наступними змінами/ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суд бере до уваги відомості із Українського гідрометеорологічного центру ДСНС України від 05.12.2023 року №01-18/1495 /т.2 а.п.177/ про те, що погодні умови о 21 години 00 хвилин 21.10.2023 року були - хмарність 8 балів, температура повітря 8,9? тепла, без опадів, туман, метеорологічна дальність видимості 1 км, о 00 годині 00 хвилин 22.10.2023 року були - хмарність 9 балів, температура повітря 9,2? тепла, без опадів, туман, метеорологічна дальність видимості 500 м. згідно з «Настановою з метеорологічного прогнозування», туман видимістю 500 м та менше, тривалістю 3 год. та більше, вважається небезпечним метеорологічним явищем (І рівня небезпеки).

За таких обставин, враховуючи думку учасників кримінального провадження в частині наявності моральної /немайнової/ шкоди у потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яка була завдана кримінальним правопорушенням, суд визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу фізичних, душевних, психічних страждань, яких зазнали позивачі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та з урахуванням майнового стану обвинуваченого, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне частково задовольнити вимоги потерпілих/цивільних позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 80 400 гривень у рівних частинах на кожного, а з обвинуваченого на користь ОСОБА_9 , ОСОБА_10 по 250 000 гривень на кожного.

Що стосується вимог про стягнення витрат пов?язаних із розглядом справи у суді, то суд вважає за необхідне задовольнити вимоги потерпілих/цивільних позивачів у повному обсязі та стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_9 34 340 грн., на користь ОСОБА_10 20 200 грн.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст.124 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді застави залишити без змін.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_3 , 86 днів попереднього ув`язнення та тримання під вартою, з 23.10.2023 року до 16.01.2024 року.

Після набрання законної сили вироком суду, грошові кошти, внесені в якості застави за ОСОБА_3 , в розмірі 908 400 гривень 00 копійок, повернути заставодавцям ОСОБА_24 , РНОКПП НОМЕР_6 , у сумі 300 000 грн; ОСОБА_25 , РНОКПП НОМЕР_7 , у сумі 308 400 грн.; ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_8 , у сумі 300 000 грн. /т.2 а.п.191-196/.

Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль марки «Honda Civic», р.н. НОМЕР_2 , місцем зберігання якого визначено за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20-Б - повернути власнику /т.2 а.п.91/;

уламки пластику та скла, які передані до камери зберігання речових доказів ГУ НП у м. Києві - знищити /т.2 а.п.91/;

одяг ОСОБА_14 -військову камуфляжну куртку, брюки камуфляжні, кофту камуфляжну, кофту камуфляжну, гольф камуфляжний, штани спідні чорного кольору, труси чорного кольору, шкарпетки, черевик правий чорного кольору, який передано на зберігання до камери речових доказів ГУНП у м. Києві /квитанція №001170, порядковий номер 6(Т) від 29.01.2024 року/- повернути потерпілим /т.2 а.п.96-97/.

Цивільний позов представника потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 /т.1 а.п.33-77/. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант»» на користь ОСОБА_9 /РНОКПП НОМЕР_9 / у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 80 400 гривень 00 копійок та 49 063 гривні 15 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант»» на користь ОСОБА_9 /РНОКПП НОМЕР_9 / у рахунок відшкодування моральної шкоди 40 200 гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант»» на користь ОСОБА_10 /РНОКПП НОМЕР_10 / у рахунок відшкодування моральної шкоди 40 200 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 /РНОКПП НОМЕР_9 / у рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 /РНОКПП НОМЕР_10 / у рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 /РНОКПП НОМЕР_9 / витрати пов?язані із розглядом справи у суді у сумі 34 340 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 /РНОКПП НОМЕР_10 / витрати пов?язані із розглядом справи у суді у сумі 20 200 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати /т.2 а.п.98-101/ в розмірі 17256 гривень 32 копійки за проведення експертиз №СЕ-19/111-23/57086-ІТ від 12.12.2023 року, №СЕ-19/111-23/57568-ІТ від 19.12.2023 року; №СЕ-19/111-23/57565-ІТ від 16.11.2023 року; №СЕ-19-23/75848-ІТ від 15.01.2024 року.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1