ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/4545/24

Провадження № 11-кп/820/212/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з: ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження № 0003856 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 02 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 02 грудня 2024 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Лисичанськ, непрацюючого, не одруженого, утриманців немає, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- 26.12.1996 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч.3 ст.81, ч.2 ст.140, ст.208 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;

- 30.03.2000 Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст.140 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;

- 27.12.2004 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч.2 ст. 185, ч.4 ст.185, ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців;

- 10.09.2010 Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки;

- 27.02.2015 Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ст.69, ч.2 ст.307, ч. 1 ст.357, ч.1 ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки;

- 23.02.2016 Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;

- 13.04.2016 Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

- 13.11.2017 Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

- 24.07.2020 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч.2 ст.190 КК України до покарання у вигляді позбавлення строком волі на 1 рік;

- 06.01.2021 Сосницьким районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 190, ч.4 ст.70, ст.72 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць;

- 22.03.2021 Менським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.190 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці;

- 18.04.2023 Львівським апеляційним судом Львівської області за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 66 234 грн. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 04.04.2024 покарання за вказаним вироком замінено на покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 4 місяці;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Львівського апеляційного суду від 18.04.2023 у виді штрафу в сумі 66 234 грн., заміненого ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 04.04.2024 на покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 4 місяці, та визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 6 (шести) років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили, зараховано в строк відбування покарання строк перебування під вартою з 09.01.2024 по 12.01.2024, з 17.01.2024 по день набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 543 982 грн. 05 коп. матеріальної шкоди та 60 000 грн. моральної шкоди, в решті позовних вимог відмовлено.

З урахуванням ухвали про виправлення описки від 11.12.2024 року запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено попередній - тримання під вартою.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти власності.

Так, 02.11.2023 року, близько 10 години 00 хвилин, ОСОБА_8 , за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, прийняв рішення заволодіти шляхом обману грошовими коштами особи похилого віку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає одиноко по АДРЕСА_3 .

Тоді ж, невстановлена досудовим розслідуванням особа чоловічої статі, перебуваючи у невстановленому розслідуванням місці, за попередньою змовою із ОСОБА_8 , зателефонувала на стаціонарний номер телефону 76-22-07 до потерпілої, по місцю роботи останньої, в обласну організацію «Укрелектропрофспілки» за адресою вул. Соборна, 57, кабінет 68 в м. Хмельницькому та під час розмови, представившись лікарем-травматологом та ортопедом Хмельницької обласної лікарні, повідомила потерпілій завідомо неправдиві відомості про те, що її племінниця ОСОБА_9 нібито потрапила у дорожньо-транспортну пригоду та потребує невідкладної дорого вартісної медичної допомоги, за яку необхідно передати грошові кошти в найкоротший термін.

Продовжуючи свої злочинні дії, об`єднані єдиним умислом на заволодіння грошовими коштами потерпілої, невстановлена досудовим розслідуванням особа чоловічої статі, перебуваючи у невстановленому розслідуванням місці, за попередньою змовою із ОСОБА_8 , продовжував телефонувати на мобільний телефон потерпілої ОСОБА_6 , який йому повідомила потерпіла, а саме НОМЕР_1 зі свого мобільного телефону з абонентських номерів НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , при цьому повідомляючи потерпілій про необхідність передачі належних їй грошових коштів особі, яка найближчим часом прибуде за місцем проживання потерпілої.

У свою чергу, ОСОБА_8 , реалізовуючи спільний із невстановленими досудовим розслідуванням особами злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, 02.11.2023 року, близько 10 години 54 хвилини, будучи обізнаним про телефонні дзвінки до потерпілої ОСОБА_6 та їх зміст, прибув до квартири АДРЕСА_4 , де, діючи з корисливих мотивів, умисно, повторно, за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, розуміючи та усвідомлюючи, що в державі діє воєнний стан, який введений на території України Указом Президента України за № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та продовжений Указами Президента України, востаннє Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 3275-IX від 27.07.2023, про продовження дії воєнного стану із 18.08.2023 року строком на 90 діб, шляхом обману, усвідомлюючи, що ОСОБА_6 є особою похилого віку, під приводом передачі грошових коштів на лікування племінниці ОСОБА_9 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, усвідомлюючи, що племінниця потерпілої не потребує коштів на лікування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки такої (ДТП) не відбулося, отримав від потерпілої ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на 02.11.2023 року становить 543 982,5 гривень, після чого з отриманими коштами покинув місце вчинення кримінального правопорушення, таким чином заволодів, шляхом обману, повторно, за попередньою змовою групою осіб, грошовими коштами потерпілої ОСОБА_6 на вищевказану суму, чим завдав останній шкоди у великому розмірі.

Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч.4 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, у великих розмірах.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги, в яких просять оскаржуваний вирок змінити та пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання до 3 років і 6 (шести) місяців позбавлення волі, а також відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілої.

Свої вимоги аргументують тим, що суд не врахував важливі обставини справи, які призвели до неправильних висновків, а саме:

-поведінку потерпілої, яка, нехтуючи правилами особистої безпеки, проявила надмірну довіру до сторонніх людей;

-не встановлення органом досудового розслідування інших, причетних до події співучасників, які телефонували потерпілій з приводу грошових коштів на лікування її племінниці;

-проведення впізнання потерпілою за фотознімками обвинуваченого;

-доказову базу обвинувачення, яка фактичного ґрунтується на показаннях самого обвинуваченого;

-ряд пом`якшуючих покарання обставин, зокрема, визнання вини, активне сприяння у розкритті злочину, сімейний стан, утримання матері похилого віку та сестри, наявність малолітньої дитини.

Наголошують, що ОСОБА_8 не розпорядився отриманими від потерпілої грошовими коштами, а передав їх іншим особам, які причетні до вчинення кримінального правопорушення, та які так і не були встановлені досудовим розслідуванням, а тому стягнення матеріальної шкоди лише з самого обвинуваченого є безпідставним.

Зазначають апелянти і про відсутність доказів спричинення потерпілій будь-якої моральної шкоди.

У доповненні до апеляційної скарги обвинувачений стверджує, що лише виконував роль кур`єра, тобто отримав від потерпілої грошові кошти та передав їх невідомій особі в м. Тернополі. Жодних протиправних дій щодо спонукання потерпілої обманним шляхом надати йому грошові кошти він не здійснював.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженого судового рішення, вислухавши доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, обговоривши та перевіривши доводи апеляційних скарг, надавши обвинуваченому можливість виступу в судових дебатах та останньому слові, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, у великих розмірах при зазначених у вироку обставинах є обґрунтований, правильний, відповідає фактичним обставинам справи, стверджується перевіреними в судовому засіданні доказами, оціненими судом за принципами всебічності, повноти та об`єктивності.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, в обґрунтування висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_8 в скоєному, судом першої інстанції правильно покладені показання потерпілої ОСОБА_6 , яка докладно розповіла про обставини заволодіння обвинуваченим у неї грошовими коштами; показання самого обвинуваченого, який визнав, що двічі, на прохання своїх знайомих, отримав від потерпілої грошові кошти; свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підвозили обвинуваченого до місця події; свідка ОСОБА_12 , який відвозив обвинуваченого у м. Тернопіль і якому обвинувачений повідомляв, що їде до хлопців в кафе, які йому повинні дати кошти у сумі 500 доларів США; інші наявні в матеріалах кримінального провадження письмові докази, зокрема, дані, зафіксовані у протоколах огляду місця події, пред`явлення для впізнання, огляду предмету, огляду речей.

Будь-яких підстав не довіряти вищенаведеним доказам у суду не було, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та іншими обставинами справи, а тому обґрунтовано покладені в основу вироку, з наведенням переконливих мотивів, чому взяті до уваги одні докази та відхилені інші, в тому числі й показання самого обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його непричетності до шахрайства.

Доводи сторони захисту про неправильну оцінку показань потерпілої та свідків по справі на увагу колегії суддів не заслуговують. Судом першої інстанції дано вірну оцінку як показанням потерпілої, так і показанням свідків.

Дані показання є послідовними, узгоджуються із протоколом слідчого експерименту і не суперечать іншим матеріалам кримінального провадження, зокрема.

Таким чином, вивченням матеріалів кримінального та судового провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи або упередженість суду при розгляді справи.

Щодо поведінки потерпілої, яка, нехтуючи правилами особистої безпеки, проявила надмірну довіру до сторонніх людей, про що наголошує сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, то така поведінка, на переконання колегії суддів, немає жодного впливу на правильність кваліфікації дій обвинуваченого. При цьому, судова колегія враховує вік потерпілої, яка, будучи особою літнього віку, сприйняла інформацію про те, що її племінниця потрапила у ДТП серйозно.

Та обставина, що органом досудового розслідування не було встановлено інших причетних до події співучасників, які телефонували потерпілій з приводу грошових коштів на лікування її племінниці, не спростовує вину обвинуваченого ОСОБА_8 .

Не встановлення певних обставин обвинувачення не свідчить про безпідставність обвинувачення в цілому. Те, що обвинувачений ОСОБА_8 діяв не сам, підтверджується і його власними показаннями, а також даними із роздруківки телефонних з`єднань, даними оглянутого мобільного телефону та показаннями потерпілої.

Доводи апеляційної скарги про недопустимість протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ця слідча (розшукова) дія проводилися з дотриманням вимог КПК України.

Так, відповідно до статті 228 КПК України за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками. Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

При цьому, процесуальний закон не визначає конкретного порядку отримання органом досудового розслідування фотознімків, за якими буде проводитися впізнання, а також необхідності відображення у протоколі слідчої дії даних про походження таких фотознімків.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, місцевий суд, проаналізувавши зібрані докази по справі, на підставі ретельного, повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах суворості покарання, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, а саме пом`якшення обвинуваченому покарання, оскільки покарання ОСОБА_8 належним чином судом мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, врахував конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують його особу, в тому числі й ті, на які посилається сторона захисту у поданих апеляційних скаргах, та призначив покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Наявність матері похилого віку, сестри та малолітньої дитини жодним чином не завадило обвинуваченому вчинити тяжкий умисний злочин проти власності, а тому вказані обставини не можуть бути підставами для пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів констатує, що ґрунтується на вимогах закону і рішення місцевого суду щодо задоволення цивільного позову потерпілої та стягнення з обвинуваченого на її користь моральної і матеріальної шкоди, завданої злочином.

Задовольняючи частково позовні вимоги цивільного позивача - потерпілої до обвинуваченого, місцевий суд врахував, як фізичні і моральні страждання та переживання, які потерпіла зазнала у зв`язку із вчиненням відносно неї неправомірних (злочинних) дій зі сторони обвинуваченого.

Встановлений місцевим судом розмір моральної і матеріальної шкоди є обґрунтованим та таким, який відповідає фактичним обставинам справи.

Разом з тим, місцевим судом при призначенні покарання ОСОБА_8 враховано обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

Однак, вказана обставин є кваліфікуючою ознакою складу інкримінованого йому злочину, а тому не може бути повторно врахована при призначенні покарання.

З урахуванням наведеного, така обставина підлягає виключенню із мотивувальної частини оскаржуваного вироку в порядку ст.404 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення щодо ОСОБА_8 в апеляційному порядку не виявлено, а відповідно і підстав для зміни чи скасування вироку суду щодо останнього не вбачається.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 02 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника - без задоволення.

В порядку ст.404 КПК України виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3