У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2019 року, в кримінальному провадженні № 11-кп/4806/687/24 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, документованого паспортом громадянина Грузії 11ВВ59675, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина Грузії, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, тимчасово проживаючого м. Київ ( зі слів ), раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2019 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 358КК України і призначено йому покарання:

за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

за ч. 1 ст. 369 КК України у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 гривень ;

за ч. 4 ст. 358 КК України у виглядіштрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_7 , звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням відповідно до ст.76 КК України на засудженого ОСОБА_7 , обов`язків передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 червня 2020 року вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2019 року відносно ОСОБА_7 , залишено без змін.

Не погоджуючись з даним вироком суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок суду змінити в частині визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та закрити кримінальне провадження щодо нього в цій частині на підставі п. 3 ч. 1 ст.284 КПК України.

Разом з тим клопоче про поновлення строку на оскарження вказаного вироку, мотивуючи тим, що про оскаржуваний вирок він дізнався під час судового розгляду кримінального провадження №0000 (справа №308/66/19) 30.10.2024, коли цей вирок був досліджений у судовому засіданні. Так, як він не входить у коло учасників кримінального провадження, то його суд не повідомляв про розгляд обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 і копія оскаржуваного вироку йому не направлялась, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження вироку пропущено з поважних причин, просить його поновити.

Судовий розгляд клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, проводиться за відсутності ОСОБА_6 , який в судове засідання апеляційного суду не з`явився.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку та зазначив, що підстави для поновлення строку відсутні, дослідивши матеріали кримінального провадження, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями ч. 2 ст. 24 КПК України визначено, що кожному гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 395 КПК України передбачено, що апеляційна скарга на вирок суду, подається через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Наведене переконує Суд у тому, що відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому статтею 394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено частиною другою статті 24 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 був оскаржений ОСОБА_10 , який не будучи учасником кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , також просив вирок змінити в частині визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, та Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 червня 2020 року зазначений вирок суду відносно ОСОБА_7 , залишено без змін .

Тобто рішення про зміну вироку в частині визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, вже було предметом апеляційного оскарження та було залишене без змін, а тому є обов`язковим до виконання.

Разом з тим, кримінальним процесуальним законом не передбачено право апелянта повторно оскаржувати один і той же вирок суду з тих самих підстав, який вже переглядався апеляційним судом за апеляційною скаргою ОСОБА_10 .

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, принцип правової визначеності передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У своєму рішенні Європейський суд з прав людини в справі «Устименко проти України» вказує, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку апеляційного оскарження вироку суду та вважає, що апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 113, 116, 117, 370-372, 376, 395, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2021 рокущодо обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 358 КК України,відмовити.

Апеляційну скаргу разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: