ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1377/25 Справа № 225/2423/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 26.02. 2025 року за кримінальним провадженням, внесеним в ЄРДР за №0003306 від 11.08.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23.04.2025 року без визначення розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

в провадженні Заводського районного суду міста Дніпродзержинська на розгляді перебуває кримінальне провадження за № 0003306 від 11.08.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 26.02.2025 року продовжено запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до 23.04.2025 року включно.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду змінити, а саме визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що ОСОБА_7 тримається під вартою з 20.09.2023 року, зазначає, що відсутні законні підстави тримання підозрюваної під вартою.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції просто переписує висновки прокурора не надаючи належної оцінки, що мотивує відсутністю повних текстів ухвал по попереднім продовженням запобіжного заходу.

Зазначає, що підозрювана має стійкі соціальні зв`язки, чоловіка інваліда 3 групи, повнолітню доньку, не працювала до моменту затримання, . але має тривалий трудовий стаж.

Вислухавши доповідь судді доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту вчиненого в умовах воєнного стану і надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню затримана 20.09. 2023 року.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інше подібне кримінальне правопорушення. у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегією суддів досліджено клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу, яке відповідає нормам передбаченим ст. 184 КПК України, в якому належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення та виклад обставин на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність заявлених ризиків.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував, що остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна, та на цей час продовжують існувати ризики того, що вона може переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання за скоєння інкримінованого йому злочину, вчинити інші кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Надаючи оцінку наявним ризикам, тим обставинам, що на теперішній час триває збройна агресія з боку російської федерації та воєнний стан в Україні, вказане ускладнює контроль за виконанням більш м`якого запобіжного заходу, а й відповідно надає можливість для переховування від суду, враховуючи специфіку інкримінованого злочину, ОСОБА_7 може повернутися до співпраці з представниками країни-агресора, а тому беззаперечно існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до відповідних дій, які перешкоджатимуть подальшому судовому розгляду.

Місцевим судом враховано, що продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду шляхом перетину державного кордону України.

Отже суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у своєму рішенні від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім цього, вирішуючи питання необхідності продовження запобіжного заходу, слід виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченій ОСОБА_7 , запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою, характеру інкримінованого їй злочину.

Колегія суддів вважає, що наявність заявлених ризиків доведена, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі.

Отже, враховуючи сукупність даних про особу обвинувачену ОСОБА_7 , фактичні обставини інкримінованого їй кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання його винним, колегія суддів вважає цілком ймовірними ризики переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом або вчинення іншого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, що є достатніми підставами для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу, не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наявність достатніх стримуючих факторів, у разі застосування до обвинуваченої менш суворих запобіжних заходів, а також наявність будь-яких застережень, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, суду не надано та стороною захисту не доведено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає не переконливими доводи апеляційної скарги захисника щодо можливості зміни запобіжного заходу на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Підстав для зміни оскаржуваної ухвали та визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , діючої в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 26.02.2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді