провадження № 1-в/294/12/25
справа № 1-22/2011
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Чуднів

Чуднівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного постановою прокуратури Чуднівського району Житомирської області від 06.10.2010, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту нерухомого майна, в якому просив скасувати арешт, накладений постановою прокуратури Чуднівського району Житомирської області від 06.10.2010 у рамках кримінальної справи №247013/10.

Клопотання обгрунтовано тим, що вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 20.01.2011 ОСОБА_3 було засуджено та призначено покарання без конфіскації майна, проте не було вирішено питання про скасування арешту з нерухомого майна, що було накладено постановою прокурора від 06.10.2010.

Порядок скасування арешту на майно було передбачено ст. 126 КПК України 1960 року (на підставі постанови слідчого), ст. 253 КПК України 1960 року (судом під час попереднього судового засідання), ст. 324 КПК України 1960 року (під час ухвалення вироку) або ст.ст. 409, 411 КПК України 1960 року (в порядку виконання вироку).

Однак, ані під час ухвалення вироку, ані під час його виконання Чуднівським районним судом Житомирської області не вирішувалось питання щодо скасування арешту на майно заявника, а тому останній просить його скасувати.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.

Прокурор щодо скасування арешту не заперечував.

Суд, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінальної справи засудженого, дійшов наступного висновку.

З інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що за реєстраційним номером обтяження №10349699 Романівською державною нотаріальною конторою 12.10.2010 зареєстровано арешт усього нерухомого майна, власником якого являється ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 .

Підставою обтяження значиться постанова прокуратури Чуднівського району Житомирської області №247013/10 від 06.10.2010.

За вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 20.01.2011 у кримінальній справі №1-22/11 ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 382, ст. 70 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права обіймати посади в органах Міністерства юстиції України строком на три роки без конфіскації майна, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки. Вирішено питання судових витрат та речових доказів.

У подальшому, ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 31.01.2014 ОСОБА_3 , засудженого вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 20.01.2011, звільнено від призначеного покарання після закінчення іспитового строку.

Під час досудового розслідування вказаної кримінальної справи прокуратурою Чуднівського району Житомирської області 06.10.2010 було винесено постанову про накладення арешту на усе нерухоме майно, належне ОСОБА_3 . При цьому, підставою для накладення арешту на майно стала та обставина, що санкція ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції від 16.02.2010) передбачала конфіскацію майна, з метою виконання вироку в частині можливої конфіскації майна.

У пункті 9 Перехідних положень КПК України вказано, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 КПК України 1960 року, в редакції чинній на час накладення спірного арешту, накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 324, ст. 330 КПК України 1960 року (в редакції від 03.08.2010), постановляючи вирок, суд повинен вирішити, що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливості конфіскації майна.

Частиною 1 ст. 409 КПК України 1960 року (в редакції від 03.08.2010) визначено, що питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, та застосування кримінального закону, що має зворотну силу, відповідно до частин другої і третьої статті 5 Кримінального кодексу України, вирішуються судом, який постановив вирок.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.1990 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства» у порядку, передбаченому ст. 411 КПК України, суди вправі вирішувати питання про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову, якщо вироком ці заходи не скасовані.

Гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Відповідно до ст. 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Водночас як вбачається з обставин справи, судом при постановленні обвинувального вироку від 20.01.2011 у справі № 1-22/11 не було вирішено питання щодо зняття арешту, потреба в якому наразі повністю відпала.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що арештоване нерухоме майно, належне заявнику, необхідне останньому для реалізації своїх конституційних прав, а тому арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. п. 8 ч. 1 ст. 324, ст. 330 КПК України 1960 року, п. 9 Перехідних положень, ст.ст. 369, 372, 393, 395 КПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту нерухомого майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою прокурора Чуднівського району Житомирської області від 06.10.2010 на усе нерухоме майно ОСОБА_3 , вилучивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження №10349699 від 12.10.2010.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя: ОСОБА_5