1-кп/205/1163/24
У Х В А Л А

18 грудня 2024 року м.Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду міста Дніпропетровська обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001085 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в Ленінському районному суді міста Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, мотивуючи свою позицію тим, що, ризики, які були враховані слідчим суддею при обранні останнім запобіжного заходу тримання під вартою не змінилися, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинувачених не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, зазначила, що ризики не обґрунтовані, досудове розслідування вже завершено, та просила змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, підтримав свого захисника.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що ризики не підтверджені, просив змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала свого захисника.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченим раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, два з яких згідно ст.12 КК України є тяжкими. ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, одне з яких згідно ст.12 КК України є тяжким. Зокрема, санкцією ч.2 ст.307 КК України, яку інкриміновано обом обвинуваченим, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Суд погоджується з доводами прокурора щодо того, що тяжкість можливого покарання сама по собі може бути суттєвим мотивом та підставою для підозрюваної особи переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також суд враховує, що обидва обвинувачені не працевлаштовані, міцність наявних в них соціальних зв`язків недостатня для утримання обвинувачених від зміни місця проживання з метою переховування

Окрім того, на теперішній час продовжує існувати можливість у обвинувачених з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом залякування, погроз або у інший спосіб схилити свідків, яких ще не допитано судом, до зміни наданих показів або ухилення від явки до суду для їх допиту під час судового розгляду

Встановлені судом обставини у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченим у разі доведення їх вини, свідчать про існування обґрунтованих ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та наявності у останніх реальної можливості переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд бере до уваги обставини, на які посилається сторона захисту, щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, однак наявність таких обставин не спростовує висновків суду, викладених вище. Суд вважає, що в даному випадку жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам та не сприятиме їх належній процесуальній поведінці.

Таким чином, враховуючи характер і тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , дані про особи кожного з них, які свідчать про відсутність будь-яких стримуючих факторів, які б переконували суд в тому, що вони не будуть переховуватись від суду у даному кримінальному провадженні, не впливатимуть на свідків та не вчинять нового кримінального правопорушення, суд вважає необхідним продовжити відносно вказаних осіб дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд також враховує, що незаконний обіг наркотичних засобів та психотропних речовин являє собою серйозну загрозу для здоров`я людей і справляє негативний вплив на економічну, культурну та політичну основи суспільства.

Суд вважає доведеною достатню необхідність продовження цього заходу в інтересах суспільства, оскільки йдеться про тяжкі злочини, які становлять загрозу для громадської безпеки, що виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Продовження обвинуваченим строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовано цей вид запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 194, 331, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 14 лютого 2025 року включно.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 14 лютого 2025 року включно.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали направити для виконання до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_8