КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.10.2024 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_8 , та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник посилався на необгрунтованість повідомленої підозри та зазначав про недоведеність припущень органу досудового розслідування про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було відомо про відсутність домогосподарства на земельних ______________________________________________________________________________

Справа №757/46509/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/7123/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

ділянках, а також про те, що повідомлення про початок виконання будівельних робіт на земельних ділянках були виготовлені з метою шахрайського заволодіння коштами.

Діяльність по встановленню відповідних інверторів а також їх подальший ввід в експлуатацію та їх використання відбувалось виключно після отримання відповідних дозволів ОСОБА_9 та ОСОБА_11 від Драбівського РЕМ у Черкаській області та ТОВ "ЧЕРКАСИЕНЕРГОЗБУТ". Відтак, вказана співпраця жодним чином не суперечила чинному законодавству України, та на даний час є підстави для висновку про наявність цивільно-правових відносин у сторін.

Крім того, на переконання захисника, органом досудового розслідування не доведено наявність обману, яка є ознакою шахрайства, а відтак кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190 КК України є сумнівною.

Також, на переконання апелянта, ОСОБА_6 належним чином не вручене повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, адже він не отримував його особисто.

ОСОБА_6 не перебуває на території України через необхідність взяття участі у лікуванні його батька ОСОБА_9 , однак особисто брав участь у режимі відеоконференції у Печерському районному суді м. Києва, де надавав свої пояснення та заперечення в режимі відеоконференції.

Після отримання 27.09.2024 року інформації про відношення ОСОБА_6 до вказаного кримінального провадження, останній невідкладно проінформував через свого захисника Головне слідче управління Національної поліції України та Офіс Генерального прокурора про місце свого перебування в Республіці Австрія.

Апелянт посилався на недоведеність існування вказаних у клопотанні ризиків та зазначав, що у справі відсутні ризики переховування ОСОБА_6 , а наявні докази його міцних соціальних зв`язків та дані, що вказують на хорошу репутацію, відсутність судимостей, свідчать про необгрунтованість вказаного ризику. ОСОБА_6 безпосередньо сам зацікавлений у сприянні досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні та доведенню своєї невинуватості у судовому порядку.

ОСОБА_6 працевлаштований, має місце проживання, має відмінну репутацію та раніше не судимий.

ОСОБА_6 не відомий перелік свідків, експертів у кримінальному провадженні, а тому він фізично позбавлений можливості впливати на будь-кого у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи підозрюваного ОСОБА_6 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку із застосуванням власних технічних засобів, та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001084 від 20.08.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 188-1, ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що за період з липня 2019 року по серпень 2021 року ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , за пособництва ОСОБА_13 , шляхом обману (шахрайства) заволоділи коштами ПрАТ «НЕК УКРЕНЕРГО» на загальну суму 32 374 993,27 грн, що є особливо великими розмірами, якими розпорядилися на власний розсуд.

24.09.2024 старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_14 , складено повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0001084 від 20.08.2021, про підозру ОСОБА_6 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції, що діяла на момент вчинення злочину).

Відповідно до даних листа слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 від 24.09.2024, цього ж дня працівникам Головного управління Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України надано доручення на встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 .

Згідно матеріалів виконання доручення від 01.10.2024, ОСОБА_6 19.12.2021 перетнув Державний кордон України у напрямку «Виїзд».

Постановою слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 від 02.10.2024 оголошено міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_6 .

10.10.2024 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням від 16.01.2024, погодженим прокурором ОСОБА_5 , в якому просив обрати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.10.2024 задоволено клопотання слідчого та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі - Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання особи, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Обираючи підозрюваному ОСОБА_15 у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

На підставі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, колегія суддів встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_15 та суворість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватості, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, можливості ОСОБА_15 переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином.

Крім того, слідчим суддею враховано, що згідно наявних у матеріалах судового провадження відомостей, ОСОБА_15 покинув територію України та місцезнаходження останнього на даний час не відоме, у зв`язку з чим його оголошено у міжнародний розшук.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність обрання виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_15 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею при розгляді клопотання у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_15 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який на думку колегії суддів в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю та конкретними ознаками інкримінованого йому кримінального правопорушення, є обґрунтованим, та підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого йому злочину, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_15 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, посилання захисника на недоведеність, що ОСОБА_6 було відомо про відсутність домогосподарства на земельних ділянках, а також про те, що повідомлення про початок виконання будівельних робіт на земельних ділянках були виготовлені з метою шахрайського заволодіння коштами; доводи про те, що діяльність по встановленню відповідних інверторів а також їх подальший ввід в експлуатацію та їх використання відбувалось виключно після отримання відповідних дозволів; а також посилання на ту обставину, що,на переконання захисника, органом досудового розслідування не доведено наявність обману, яка є ознакою шахрайства, є передчасними.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій та наявність або відсутність у його діях складу інкримінованих злочинів, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для обрання підозрюваному запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Посилання захисника підозрюваного у апеляційній скарзі на неналежне вручення ОСОБА_15 повідомлення про підозру, яке він не отримував особисто, ретельно перевірялися колегією суддів, проте не знайшли свого підтвердження.

Так, згідно ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Письмове повідомлення про підозру, згідно вимог ч. 1 ст. 278 КПК України, вручається особі в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Порядок вручення повідомлення передбачено статтею 135 КПК України, згідно ч. 1 якої, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Як убачається із матеріалів судового провадження, у зв`язку із невстановленням місця перебування ОСОБА_15 , повідомлення про підозру ОСОБА_15 у межах кримінального провадження № 0001084 за ч. 4 ст. 190 КК України від 24.09.2024, цього ж дня направлено поштою за відомими органу досудового розслідування адресами місця проживання та реєстрації ОСОБА_15 : АДРЕСА_1 ; та АДРЕСА_2 , що підтверджується долученими копіями накладних та описів поштових відправлень від 24.09.2024 (том 2, а.с.а.с. 75-76).

З наведеного убачається, що органом досудового розслідування вжито заходів для вручення ОСОБА_15 повідомлення про підозру від 24.09.2024 у спосіб, передбачений ст.ст. 135, 278 КПК України, для вручення повідомлень, зокрема шляхом направлення повідомлень про підозру від 24.09.2024 поштою за місцем проживання та реєстрації підозрюваного, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 42 КПК України свідчить про набуття останнім статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не здобуто доказів порушення стороною обвинувачення вимог ст. ст. 276-278 КПК України під час здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_15 від 24.09.2024.

Доводи апелянта про недоведеність існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_15 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_6 не перебуває на території України через необхідність взяття участі у лікуванні його батька ОСОБА_9 , однак особисто брав участь у режимі відеоконференції у Печерському районному суді м. Києва, та інформував через свого захисника Головне слідче управління Національної поліції України та Офіс Генерального прокурора про місце свого перебування в Республіці Австрія, у даному випадку не змінює правового статусу підозрюваного у даному кримінальному провадження як особи, яка перебуває у міжнародному розшуку, та не спростовує правильність висновків слідчого судді про існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_15 має міцні соціальні зв`язки та хорошу репутацію, раніше не судимий, зацікавлений у сприянні досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні та доведенню своєї невинуватості у судовому порядку, працевлаштований, має місце проживання, не є достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ __ _________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3