Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №1-кс/279/20/25
Справа № 279/92/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2025 року

Слідчий суддя Коростенського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 , за участю : захисника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коростень скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання затримання незаконним в порядку ст. 206 КПК України, п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, -

ВСТАНОВИЛА:

03 січня 2025 року з уточненнями від 06 січня 2025 року до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , яка розподілена для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .

Скарга обґрунтована тим, що в провадженні слідчого відділу Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження № 0000003 від 03.01.2025, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

03.01.2025 о 23 год. 42 хв. розпочались слідчі дії в Коростенському РВ УМВС України в Житомирській області , в результаті яких було затримано гр. ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

На думку скаржника, затримання відбулось з грубим порушенням вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, протокол про затримання ОСОБА_4 складений з порушеннями та не відповідає вимогам ст. 208 КПК України, зокрема, у ньому не зазначено дату і точний час роз"яснення підозрюваному його прав на захист, підозрюваному не було повідомлено підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється. Крім того, під час затримання підозрюваний, який має проблеми зі здоров"ям , перебував у вкрай тяжкому стані , йому надавалась медична допомога, проте слідча дія не була відкладена, і службова особа зачитувала йому права, передбачені ст. 42 КПК України, коли той був майже непритомним; його освідування не проводилось .

За таких обставин представник скаржника вважає, що затримання підозрюваного ОСОБА_4 було проведено передчасно та з порушеннями вимог ст. ст. 43, 206, 208 - 213 КПК України, тому просить слідчого суддю визнати таке затримання незаконним.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 підтримав вимоги скарги та просив визнати незаконним затримання гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий Коростенського РВ УМВС України в Житомирській області в судове засідання не прибув, про день та час розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить особистий підпис.

Слідчий суддя, беручи до уваги положення ст. ст. 22, 26 КПК України в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та враховуючи, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду скарги, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у відсутність представника СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області .

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали скарги та долучені до неї документи, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

На досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, чіткий перелік яких визначено ч. 1 ст. 303 КПК України. Разом з тим, чинний КПК України не містить норми, яка прямо указує на можливість оскарження факту затримання особи. Між тим, можливість такого оскарження вбачається із положень ст. 206 КПК України, зокрема у випадку оскарження фактичного затримання особи, без ухвалення відповідного процесуального рішення (ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання особи). Окрім того, можливість оскарження затримання прямо вбачається із положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зважаючи на те, що Конвенція є джерелом права відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а при наявності суперечностей між нормами КПК України та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору відповідно до ч. 4 ст. 9 КПК України, вважається можливим оскарження особою свого затримання.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави .

Згідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Відповідно до ч. 4 ст. 208, п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що підозрюваний має право у будь-який момент вимагати перевірки обґрунтованості затримання та ініціювати в суді провадження, в ході якого слідчий суддя має перевірити законність його затримання. Вищевказані норми не містять ні виключень, ні будь - яких застережень щодо можливості суду, а в даному конкретному випадку - слідчого судді, перевірити законність підстав затримання особи.

Одночасно з цим положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують, що кожна особа, яку арештовано або затримано має право оскаржити законність свого затримання. Будь-яких обмежень цього права як положеннями Конвенції, так і рішеннями Європейського суду із прав людини не встановлено.

Таким чином, оскільки питання законності затримання може бути підставою перевірки чи розгляду як національними судами, так і міжнародними судами при наявності відповідного позову ОСОБА_4 , рішення про законність його затримання повинне ухвалюватись на підставі його скарги, незважаючи на звільнення особи з під варти.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами скарги, що в провадженні слідчого відділу Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження № 0000003, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України. 03 січня 2025 року о 02 год. 45 хв. (фактичний час початку слідчої дії) у приміщенні Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області слідчий ОСОБА_5 затримав гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, про що був складений протокол від 03.01.2025 року, час складання 02 год.35 хв по 23 год.42 хв.

Фактичне затримання підозрюваного відбулось 02 січня 2025 року о 16 годині працівниками Служби військового правопорядку, про що жодного документу складено не було.

З протоколу затримання видно, що воно відбулось в приміщенні Коростенського РУП. Однак, враховуючи стан здоров"я ОСОБА_4 затримання фактично відбувалось у приміщенні Коростенської ЦМЛ.

Згідно зі ст. 207 КПК ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 КПК затримання є тимчасовим запобіжним заходом, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Як зазначено в ст. 208 КПК, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, у тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

За приписами ст. 209 КПК особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Частиною п`ятою статті 208 КПК України передбачено, що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого.

Отже, у протоколі затримання обов`язково повинно бути зазначено дату і точний час (години та хвилини) фактичного затримання особи. Ця процесуальна вимога є важливою, оскільки з цього часу особа набуває статусу підозрюваного, а отже має відповідні процесуальні права, обов`язки та гарантії, встановлені чинним Кримінальним процесуальним кодексом України.

Як вбачається з протоколу затримання ОСОБА_4 , протокол було складено 03.01.2025 року о 02год.23 хв., а час фактичного затримання підозрюваного, вказаний у протоколі - 02.01.2025 року о 23 год. , в приміщенні Коростенського РУП .

В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 підтвердив, що слідчі дії почались раніше, проте протокол затримання складався пізніше. Повідомлений про підозру 03.01.22, о 20.22 хв. За декілька годин до затримання каретою швидкої допомоги ОСОБА_4 був досталений до Коростенської ЦМЛ і госпіталізований на стаціонарне лікування. Яким шляхом він був доставлений до Відділу поліції і на якій підставі залишається незрозумілим, чи надавався дозвіл лікаря на його доставку до відділу поліції і чи міг ОСОБА_4 за станом здоров"я розуміти все що відбулось, таких даних суду не надано .

Згідно з практикою Європейського суду фіксація точних даних про затримання, також як і підстави затримання, є необхідною умовою законності для цілей передбачених ст. 5 Європейської конвенції.

У справах Гавула проти України (Gavula v. Ukraine, заява № 52652/07, рішення від 16 травня 2013 року) та Білоусов проти України (Belousov v. Ukraine, заява № 4494/07, рішення від 07 листопада 2013 року) ЄСПЛ визнав порушення § 1 статті 5 Конвенції щодо невідповідності часу реєстрації затримання осіб моменту їх фактичного затримання, коли затримки у реєстрації складали одну добу.

Відтак, відомості про час затримання ОСОБА_4 та місце його затримання що відображені у протоколі затримання, не відповідають часу фактичного затримання підозрюваного а також місця його затримання , що є грубим порушенням вимог ст. ст. 59, 62-63 Конституції України, ст. 43, 208 Кримінального процесуального кодексу України.

Крім того, виключний перелік підстав затримання особи уповноваженою службовою особою без ухвали слідчого судді, наведений у ст. 208 КПК України. В протоколі від 03.01.2025 підставою затримання вказано п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України, а саме: "якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення", а також "якщо безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення очевидець, потерпілий, або сукупність ознак вказують на те, що саме ця особа вчинила злочин."

З наданих матеріалів кримінального провадження видно, що у потерпілих наявні легкі тілесні ушкодження, а у підозрюваного ОСОБА_4 наявні тілесні ушкодження у виді тяжких вогнепальних поранень,черепно-мозкової травми, переломів ребер, забоїв нирок та тулуба. При цьому що на місці події виявлено одну кулю. Освідування підозрюваного на час розгляду скарги не проведено , тяжкість спричинених йому тілесних ушкоджень не визначена. Даних про те, що за станом здоров"я він міг перебувати у приміщенні Коростенського РУП не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно приписів ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють. Наведена норма кореспондується з ч. 4 ст. 208 КПК України, відповідно до якої уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється.

Приймаючи до уваги наведені обставини, слідчий суддя вважає, що затримання ОСОБА_4 було проведено передчасно, за відсутності підстав, передбачених ст. 208 КПК України. Відтак, відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для затримання особи, відповідної ухвали слідчого судді, а також порушення порядку його проведення, є ознаками вчинення незаконного затримання. Між тим, слідчий суддя відзначає, що при розгляді цієї скарги не досліджується питання обґрунтованості підозри та інші докази по даному кримінальному провадженню. Затримання особи є окремим процесуальним інститутом згідно § 2 Глави 18 Розділ II Кримінального процесуального кодексу України.

Пунктом 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Також вимагається, щоб держава позбавляла свободи особу тільки «відповідно до процедури, встановленої законом». У випадку, коли держава позбавляє свободи фізичну особу на більший строк, аніж це передбачено внутрішнім законодавством, таке позбавлення свободи порушує конвенційне положення.

Статтею 28 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Аналогічна норма закріплена у ст. 11 КПК України. Так, під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

Приписи ст. 42, ч. 4 ст. 208 КПК України покладають обов`язок на уповноважену особу (слідчого, прокурора) чітко і своєчасно повідомити підозрюваного про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування.

В судовому засіданні встановлено, що під час процедури затримання та повідомлення підозрюваного ОСОБА_4 про свої права та обов`язки, останній перебував у хворобливому стані, кілька разів втрачав свідомість, перебував на стаціонарному лікуванні в Коростенській ЦМЛ . За таких обставин слідчий суддя вважає, що уповноваженою службовою особою не було дотримано вимог ст. 208 КПК України і не забезпечено повне й чітке роз`яснення прав та обов`язків підозрюваному. Оскільки підозрюваний втрачав свідомість під час затримання і роз`яснення йому прав та обов`язків, слідчий суддя вважає, що до нього не була застосована належна правова процедура. Наведене також свідчить про порушення основоположних прав та свобод людини, незабезпечення поваги до людської гідності, що може становити порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Корнійчук проти України» (Заява №10042/11), заявник скаржився на те, що його затримання було незаконним та свавільним. Так, заявник підписав протокол, зазначивши, що він вважає своє затримання незаконним, оскільки він з`явився на виклик слідчого відповідно до вимог КПК, а також не збирався перешкоджати встановленню істини у справі. Він стверджував, зокрема, що стаття 106 КПК, на яку посилався слідчий при складанні протоколу про затримання без постанови суду, була явно незастосовною до його ситуації. У даній справі ЄСПЛ постановив, що було порушення пункту 1 статті 5 Конвенції у зв`язку з позбавленням заявника свободи без постанови суду.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя вважає, що під час судового розгляду знайшли своє підтвердження факти, викладені в скарзі адвоката ОСОБА_3 в інтересах затриманого ОСОБА_4 . Так, протокол затримання не відповідає вимогам ст. ст. 42, 104, 208-213 КПК України. Також встановлено, що мало місце істотне порушення прав та свобод людини при складанні такого протоколу, що доведено захисником, тому слідчий суддя приходить до висновку, що затримання було проведено з порушенням процесуального порядку та не може вважатись законним. Виходячи з цього та здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає можливим задовольнити скаргу захисника ОСОБА_3 та визнати затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке мало місце 03.01.2025 року за адресою: м. Коростень , вул. Грушевського, буд. 5, незаконним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 11, 12, 42, 206, 208, 209 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах затриманого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання затримання незаконним в порядку ст. 29 Конституції України, ст. 206 КПК України, п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задовольнити.

Визнати затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконним.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого засідання в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1