Номер провадження:1-в/521/526/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у ДУ «Одеська виправна колонія №14» за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 13.09.2022 року за ч. 395 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшло вказане клопотання в якому засуджений ОСОБА_4 просить вирішити питання щодо приведення вироку у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р., а саме звільнити від вібування покарання призначеного вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 13.09.2022року, у зв`язку з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX, яким вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано.

Засуджений ОСОБА_4 участі у судову засіданні не приймав.

Прокурор проти задоволення клопотання засудженого не заперечував.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вироком Миколаївського районного суду Одеської області ОСОБА_4 визнано винуватим в вчиненні кримінального проступку за ст.395 КК України та призначено покарання у виді двох місяців арешту.

На підставі п.п. «а» ч.1 ст.72 КК України, ст.70 ч.4 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень до призначеного покарання за даним вироком повністю приєднано покарання за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 11.08.2022 року та остаточно визначено покарання у виді 4-х років та 2-х місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання визначено рахувати з 11.08.2022 року.

Як убачається з вироку Миколаївського районного суду Одеської області від 11.08.2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 ( три) роки 6 місяців. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано покарання за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 21.10.2020 року та остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 ( чотирьох ) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначено рахувати з 11.08.2022 року. По даному вироку ОСОБА_4 вчинив крадіжку чужого майна 29.07.2021 року на суму 1050 гривень.

Відповідно до вироку Миколаївського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, із застосуванням ст.75,76 КК України, з випробуванням строком на два роки. Відповідно до цього вироку ОСОБА_4 вчинив крадіжку чужого майна 20.06.2020 року на суму 365,00 гривень.

Разом з тим, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року N 3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн. а 50 відсотків від його розміру становили 1051,00 грн.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн. а 50 відсотків від його розміру становили 1135,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення ОСОБА_4 діяння, за яке він засуджений вироками Миколаївського районного суду Одеської області, за діяння які він скоїв 29.07.2021 року на суму 1050 гривень та 20.06.2020 року на суму 365,00 гривень, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 2102 грн у 2020 році та 2270,00 у 2021 році.

З вищевикладеного суд робить висновок про те, що діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 вказаними вище вироками наразі не може вважатись кримінальним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку з зазначеним, суд приходить до висновку про те, що оскільки ОСОБА_4 на теперішній час відбуває покарання за вчинення діяння, кримінальна караність якого усунута, а покарання за ст.395 КК України у виді двох місяців арешту він відбув повністю ще 11.10.2022 року, останній підлягає негайному звільненню від призначеного покарання.

Керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 щодо приведення вироку у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р. - задовольнити.

На підставі ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_4 , від призначеного покарання за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 11.08.2022 року та вироком Миколаївського районного суд Одеської області від 21 жовтня 2020 року.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно звільнити з ДУ "Одеська виправна колонія №14" у зв`язку з відбуттям покарання призначеного вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 13.09.2022 року, яким він засуджений з ст.395 КК України до двох місяців арешту.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1