ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/1065/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/50/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.382 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2024 року в кримінальному провадженні №0000335,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого в АДРЕСА_1 .

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання призначене вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2024 року у вигляді 2 (двох) місяців обмеження волі попередньо перевівши обмеження волі в позбавлення волі з розрахунком 1 (один) день позбавлення волі відповідає 2 (двом) дням обмеження волі.

Остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Згідно вироку, 11 січня 2022 року постановою Шумського районного суду Тернопільської області у справі № 609/1450/21, яка набрала законної сили, ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

В подальшому ОСОБА_7 достовірно знаючи про те, що постановою Шумського районного суду Тернопільської області від 11.01.2022 у справі № 609/1450/21, яка 21.01.2022 набрала законної сили, його притягнуто до адміністративної відповідальності, призначено покарання у виді штрафу та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 3 роки, усвідомлюючи, що протягом 3 років зобов`язаний утриматися від керування транспортними засобами, діючи умисно, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.1 ст.129-1 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України з метою невиконання постанови суду, що набрала законної сили, маючи реальну можливість її виконати, керував транспортним засобом.

Так, 17 квітня 2024 року близько 17 години 25 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом трактором марки «Т-25», номерний знак НОМЕР_1 , по проїзній частині дороги по вул. Польова у с. Літовище Тернопільської області перевозив пасажирів, чим порушив вимоги п.2.9А та п.21.1 Правил дорожнього руху.

Надалі, екіпажем ЕЛАДА-11 у складі працівників сектору реагування патрульної поліції СПД № 2 (м. Шумськ) ПП Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області у складі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відносно ОСОБА_7 , винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 17.04.2024 серії ББА №574014 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.126 КУпАП та ст.125 КУпАП, які об`єднані на підставі ч.2 ст.36 КУпАП з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень, а також складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №162027 від 17.04.2024 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до постанови Шумського районного суду від 07.05.2024 ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік 8 місяців 14 днів. Постанова суду 17.05.2024 набрала законної сили.

Таким чином, ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, а саме в умисному невиконані постанови суду, що набрала законної сили.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, які суд визнав доведеними, кваліфікацію його дій, просить вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.1 ст.382 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2024 року у вигляді 2 місяців обмеження волі, що відповідно до ст.72 КК України становить 1 місяць позбавлення волі, остаточно визначивши ОСОБА_7 покарання у вигляді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Свої вимоги мотивує тим, що судом недостатньо мотивовано в чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових злочинів за умови призначення заходу примусу за ч.1 ст.382 КК України у виді 1 (одного) року 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.

Також вважає, що суд першої інстанції не повною мірою врахував обставини скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, окрім цього, не знижує тяжкості й небезпечності злочину, вчиненого за наведених обставин, характеристика засудженого ОСОБА_7 , а також його посткримінальна поведінка, спрямована на залагодження своєї провини.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері дорожнього руху з призначенням покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік 8 місяців 14 днів, усвідомлюючи, що протягом зазначеного терміну зобов`язаний утриматися від керування транспортними засобами, діючи умисно, будучи раніше звільненим від відбування покарання з випробуванням за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.246 КК України, під час випробувального терміну, в порушення ч.1 ст.129-1 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», з метою невиконання постанови суду, що набрала законної сили, маючи реальну можливість її виконати, керував транспортним засобом, чим вчинив новий умисний злочин, передбачений ч.1 ст.382 КК України - рецидив кримінальних правопорушень.

Прокурор зазначає, що таке призначене судом покарання не сприятиме виховній ролі покарання, оскільки призведе до хибного уявлення про вседозволеність, а тому, з таким висновком суду в частині призначеного покарання не погоджується, оскільки він не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, принципах законності, справедливості та обґрунтованості покарання.

Також вказує, що призначена міра покарання оскаржуваним вироком не є більшою від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що є порушенням ч.4 ст.71 КК України.

Сторона обвинувачення вважає, що призначене ОСОБА_7 дане покарання не сприятиме запобіганню вчинення обвинуваченим, так і іншими особами нових злочинів, а тому не в повній мірі відповідає ступеню його вини.

Також вважає, що судом не здобуто таких даних про ОСОБА_7 , які б давали підстави робити висновки про істотне зниження суспільної небезпеки вчиненого злочину та особи засудженої.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку обвинуваченого, який не заперечував проти доводів прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із вироку суду першої інстанції вбачається, що в даному провадженні згідно ст.349 КПК України було визнано недоцільним дослідження інших доказів, щодо викладених в обвинувальному акті обставин вчинення ОСОБА_7 інкримінованому йому злочину, оскільки обвинувачений такі обставини не заперечував і в своїх показаннях підтвердив вчинення інкримінованих йому дій.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Вироком Шумського районного суду від 17 жовтня 2024 року призначено ОСОБА_7 за ч.1 ст.382 КК України виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання призначене вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2024 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Зі змісту оскарженого вироку видно, що при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.382 КК суд першої інстанції не повною мірою врахував конкретні обставини скоєного кримінального правопорушення, характеристики обвинуваченого і його посткримінальну поведінку, зокрема те, що ОСОБА_7 будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері дорожнього руху з призначенням покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, діючи умисно з метою невиконання постанови суду, що набрала законної сили, маючи реальну можливість її виконати, керував транспортним засобом, чим вчинив під час дії раніше встановленого вироком суду випробувального терміну новий умисний злочин, передбачений ч.1 ст.382 КК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що призначене за ч.1 ст.382 КК України покарання не в повній мірі відповідає особі винного та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

При призначенні покарання у відповідності до вимог ст.ст. 65, 66, 67 КК України апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинувачену, те, що останній щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, активно сприяв встановленню істини по справі як обставини, що пом`якшують покарання, а тому приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції інкримінованої статті у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. У зв`язку з наведеним апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає до часткового задоволення.

Крім того, в ході апеляційного розгляду встановлено обґрунтованість доводів прокурора про недотримання судом першої інстанції вимог ч.4 ст.71 КК України, оскільки призначене за сукупністю вироків покарання не є більшим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Так, згідно ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Шумського районного суду від 01.02.2024 за ч.3 ст.246 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком 3 роки і на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування цього покарання з встановленням іспитового строку терміном 1 рік.

Новим вироком, який оскаржується остаточне покарання за сукупністю вироків призначено у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, що за правилами п. 1б) ч.1 ст.72 КК України, якою визначено, що 1 день позбавлення волі відповідає 2 дням обмеження волі, не є більшим за покарання, яке призначене попереднім вироком у виді 3 років обмеження волі.

Таким чином, суд першої інстанції допустив неправильне застосування ч.4 ст.71 КК, а тому апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.420 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково і постановити новий вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Керуючись ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити в цій частині новий вирок, яким:

- призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.382 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

- на підставі ч.1 ст.71 КК України із застосуванням ст.72 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2024 року у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у вигляді 1 (одного) року 7 (семи) місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді