справа № 179/2193/24
провадження № 1-в/179/2/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року селище Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу пробації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області подання начальника Новомосковського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_4 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Скуляни Унгенського району, Молдова, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого 19 серпня 2013 року вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, -

про звільнення від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку, -

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2024 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області звернувся начальник Новомосковського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області з поданням про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Подання обґрунтовано тим, що вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.08.2013 ОСОБА_5 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Виконання вироку доручено Решетилівському МВ КВІ УДПтСУ в Полтавській області, де 17.07.2014 ОСОБА_5 було поставлено на облік. 21.10.2023 ОСОБА_5 з`явився до Кобеляцького РП КВІ, де був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, після чого з`являвся для реєстрації у встановлені дні місяця, зокрема, другий вівторок та четвер місяця. В подальшому ОСОБА_5 повідомив про зміну місця проживання, зокрема, АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим, ОСОБА_5 було поставлено на облік Магдалинівської КВІ УДПтСУ в Дніпропетровській області. 10.06.2014 ОСОБА_5 не з`явився для реєстрації у встановлений день явки, змінив місце проживання, чим став ухилятись від відбування призначеного покарання. Розшуковими заходами встановити місце знаходження ОСОБА_5 не надалось можливим, на даний час його місце знаходження не відоме.

Відповідно до вимоги про судимість, ОСОБА_5 після 19.08.2013 до кримінальної відповідальності не притягувався. Тому, на підставі викладених обставин, просить вирішити питання про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, відповідно до п.3 ч.1 ст.80 КК України.

20.01.2025 представником Новомосковського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області до суду було надано заяву, якою просить долучити до матеріалів даної справи Вимогу УІАП ГУНП в Дніпропетровській області, повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 та повідомлення Самарівського ВДРАЦС у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Представник Новомосковського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання, оскільки хоч і орган пробації не здійснив усіх необхідних заходів для встановлення місця знаходження засудженого, але строки давності виконання обвинувального вироку закінчилися, та засуджений не може постійно перебувати під наглядом держави.

Суд, вислухавши сторони кримінального провадження та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 19.08.2013 вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки. На засудженого судом у відповідності до ст. 76 КК України були покладені обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися в ці органи для реєстрації. Вирок набрав законної сили 19 вересня 2013 року.

З метою виконання вказаного вироку суду, засудженого ОСОБА_5 взято на облік та 21.10.2013 ознайомлено з порядком та умовами відбуття покарання з випробуванням, а також роз`яснено обов`язки, покладенні на нього вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області, в тому числі, й періодично з`являтися для реєстрації до територіального підрозділу органів пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не вчиняти нових злочинів.

Отже, достовірно знаючи про обов`язок періодично з`являтися на облік до Кобеляцького РП КВІ в Полтавській області ОСОБА_5 з`являвся на реєстрацію 21.10.2013, 10.12.2013, 10.01.2014, 13.02.2014, 06.03.2014, потім починаючи з 10.06.2014 не з`являвся до органу пробації на реєстрацію.

В подальшому ОСОБА_5 повідомив про зміну місця проживання, зокрема, АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим, 17.07.2014 ОСОБА_5 було поставлено на облік Магдалинівської КВІ УДПтСУ в Дніпропетровській області.

Однак, ОСОБА_5 на виклик до Магдалинівської КВІ УДПтСУ в Дніпропетровській області не з`явився, оскільки виїхав з місця проживання.

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14.10.2014 у задоволенні подання про відміну покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування призначеного вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.08.2013 за ст. 187 ч. 1 КК України, з оголошенням його у розшук відмовлено.

ОСОБА_5 постановою про заведення розшукової справи та оголошення державного розшуку від 31.10.2014 було оголошено в державний розшук та відносно нього було заведено РС категорії «Розшук» № 80714003. У розшуку засуджений перебував до 27.04.2015. Розшук припинено у зв`язку з встановленням місцезнаходження у Миколаївській області.

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09.10.2015 у задоволенні подання Магдалинівського міжрайонного відділу кримінально виконавчої інспекції на звільнення засудженого ОСОБА_5 від покарання відмовлено.

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2018 у задоволені подання про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку відмовлено.

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 24.05.2021 у задоволені подання про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку відмовлено.

Відповідно до Вимог УІАП ГУНП в Дніпропетровській області від 12.12.2024 ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не притягувався.

Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 на військову службу до ЗСУ та інших військових формувань не призивався, на військовому обліку не перебуває.

Згідно відповіді Самарівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Самарівському районі Дніпропетровської області відсутній актовий запис про смерть ОСОБА_5 . Перевірку здійснено за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відповідно до положень п. 1, 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається:

до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу;

до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 1 ст. 187 КК України класифікується як тяжкий злочин.

Згідно ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Таким чином, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів:

1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку;

2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання;

3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023, справа № 735/1121/20, провадження № 13-26кс22, ст. 80 КК України встановлює правові підстави й порядок звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строку давності виконання обвинувального вироку. Норми вказаної статті КК України передбачають: диференційовані строки давності залежно від тяжкості кримінальних правопорушень і суворості покарання; зупинення цих термінів у разі ухилення особи від виконання заходів примусу і відновлення строків з дня її з`явлення; переривання давності в разі вчинення особою нового злочину певного ступеня тяжкості до закінчення диференційованих строків.

Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання. За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Оскільки в матеріалах справи та клопотання відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі № 754/17643/21 (постанова від 21 листопада 2022 року) ст. 80 кримінального закону передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Правова природа цього виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, що виконують покарання. Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Оскільки відсутні дані про ухилення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, а саме про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 389 КК України, та про вчинення ним нового кримінального правопорушення до закінчення строку давності, то підстави вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався, відсутні.

Частинами 3, 4 ст. 80 КК України встановлено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 постановою про заведення розшукової справи та оголошення державного розшуку від 31.10.2014 було оголошено в державний розшук та відносно нього було заведено РС категорії «Розшук» № 80714003. У розшуку засуджений перебував до 27.04.2015.

Відповідно до вимоги УІАП ГУ НП у Дніпропетровській області від 12.12.2024 ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про виправлення засудженого, втрату ним суспільної небезпечності.

За таких обставин, зважаючи на те, що строк виконання вироку Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.08.2013, який набрав законної сили 19.09.2013, на підставі ст. 80 КК України закінчився, і з часу вступу вироку в законну силу на момент розгляду даного подання минуло більше одинадцяти років, факт ухилення засудженим від виконання вказаного вироку не встановлено вироком суду, ОСОБА_5 з 19.09.2013 до кримінальної відповідальності не притягувався, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_5 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 80, КК України, ст. 152 КВК України, ст.ст. 372, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Подання Новомосковського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від відбування покарання за вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.08.2013 за ч. 1 ст. 187 КК України у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1