Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/2086/25
Провадження № 1-кп/279/493/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0000139 від 21.02.2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Сарновичі

Коростенського району Житомирської області,

громадянка України, освіта середня, не заміжня,

на утриманні має двох малолітніх осіб,

непрацююча, не інвалід, раніше не судима,

зареєстрованої та проживаючої за адресою:

АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.361, ч.4 ст. 185, ч.1 ст.209 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена ОСОБА_5 , 04.01.2025 року близько 13 год. 35 хв. перебуваючи за місцем свого проживання в буд. АДРЕСА_1 , переслідуючи прямий умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи з керування банківськими рахунками AT КБ «ПриватБанк» , діючій з корисливих мотивів, не узгоджуючи свої дії з ОСОБА_4 , яка являється користувачем застосунку «Приват24» та власницею банківської картки AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , використовуючи власний

мобільний телефон «Moto g24» з сім-картками мобільного оператора зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентськими номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 від імені ОСОБА_4 , з метою здійснення несанкціонованих транзакцій по перерахуванню безготівкових грошових коштів, шляхом проведення авторизації несанкціонованого втрутилася до облікового запису (акаунту), платіжного застосунку «Приват24», який являється системою призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками AT КБ «Приват Банк» у режимі реального часу (інтернет-банкінг) в тому числі електронними платежами.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , в період часу з 13 -год. 42. хв. 04.01.2025 по 17 год. 51 хв. 16.02.2025 року перебуваючи за місцем свого проживання в буд. АДРЕСА_1 , достовірно знаючи про те, що на території України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, корисливих спонукань з метою особистого збагачення, діючи умисно з маючи доступ до облікового запису (акаунту) ОСОБА_4 у мобільному платіжному застосунку «Приват24» та можливість керування картковим рахунком AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 який належить ОСОБА_4 , шляхом здійснення переказів на рахунок власної банківської картки AT «ОщадБанк» № НОМЕР_4 , та поповнення балансу власного Інтернет аккаунту (облікового запису) ігрового сайту онлаин-казино « ІНФОРМАЦІЯ_2 », почергово здійснила крадіжку безготівкових грошових коштів на загальну суму 10117 гривень, які належать та перебували на картковому рахунку ОСОБА_4 . Дані банківські операції різняться у грошових сумах переказів та в часі їх проведення.

В подальшому ОСОБА_5 , продовжуючи свою злочинну діяльність отримані внаслідок злочинних дій безготівкові грошові кошти, шляхом здійснення фінансових операцій, які полягали в поповненні балансу власного Інтернет аккаунту (облікового запису) ігрового сайту використала них для оплати розваг на ігровому сайті онлайн-казино « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в мереж:і Інтернет за адресою:ІНФОРМАЦІЯ_3.

Своїми умисними діями, які виразились у несанкціонованому втручанні в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.361 КК України.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Своїми умисними діями, які виразились у легалізації (відмиванні) майна, одержаного злочинним шляхом, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.209 КК України.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_5 , якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обвинувачена ОСОБА_5 , в судовому засіданні не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, свою вину по обвинуваченню за кримінальними правопорушеннями передбаченими ч.1 ст.361, ч.4 ст. 185, ч.1 ст.209 КК України визнала повністю. При цьому, обвинувачена ОСОБА_5 підтвердила зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, зазначила, що вона щиро розкаюється у вчиненому, при призначенні судом їй покарання просила врахувати пом`якшуючі обставини.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила факт вчинення відносно неї кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.361, ч.4 ст. 185, ч.1 ст.209 КК України, просила обвинувачену суворо не карати, оскільки остання має на утриманні двох малолітніх дітей, заподіяну матеріальну шкоду відшкодувала в повному обсязі.

Враховуючи те, що обвинувачена повністю визнала себе виннуватою у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченої, потерпілої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої. Інші докази судом не досліджувалися. Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Аналізуючи та оцінюючи пояснення обвинуваченої ОСОБА_5 , пояснення потерпілої ОСОБА_4 про обставини скоєних обвинуваченою кримінальних правопорушень, які відповідають обставинам їх вчинення, викладеним у обвинувальному акті, та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останньої, суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 вчинила інкриміновані їй кримінальні правопорушення при зазначених вище, встановлених у судовому засіданні обставинах.

Вина доказана повністю та її дії правильно кваліфіковані:

- за ч.1 ст.361 КК України, як несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи;

- за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненому в умовах воєнного стану;

- за ч.1 ст.209 КК України, як легалізація (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінальних правопорушень, добровільне повне відшкодування завданого збитку.

Про щире каяття обвинуваченої свідчить її поведінка, оскільки вона критично оцінює свої протиправні дії, засуджує свою поведінку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України не встановлено.

Відповідно до змісту ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Відповідно до вимог ст.65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст.12 КК України вчинені ОСОБА_5 кримінальні правопорушення передбачені ч.1 ст.361, ч.4 ст. 185, ч.1 ст.209 КК України є кримінальним проступком та тяжкими злочинами.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням викладеного, суд призначає покарання відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 ст.361 КК України у виді пробаційного нагляду, за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, за ч.1 ст.209 КК України у виді позбавлення волі з позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 призначити за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні двоє малолітніх дітей; повне визнання нею вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відшкодування завданого матеріального збитку; позицію потерпілої, яка претензій до обвинуваченої не має і просить її суворо не карати, суд погоджується з думкою сторони обвинувачення, що виправити ОСОБА_5 і запобігти скоєнню нею нових злочинів можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку вона, ОСОБА_5 не скоїть нових злочинів та виконає обов`язки передбачені ст.76 КК України.

У відповідності до ст.76 КК України суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_6 певні обов`язки, як на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням.

Згідно ст.77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України.

Тобто у випадку, якщо особу звільнено від відбування основаного покарання на підставі ст.75 КК України, положення ст.77 КК України не передбачають призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Така правова позиція викладена у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2023 в справі № 953/6732/22 (провадження № 51-2510 км 23).

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

На переконання суду, іспитовий строк буде дисциплінувати засуджену, привчати до додержання законів, оскільки вона не виправдана, а проходить випробування, від результатів якого залежить подальша її доля - звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне відбуття покарання, що сприятиме формуванню у неї звички законослухняної поведінки і небажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні не обирався. Підстав для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу судом не вбачається.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Арешт на майно відповідно до ч.4 ст.174 КПК України підлягає скасуванню.

На підставі ч.15 ст.615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч.3 ст.349 КПК України, ст.ст.368, 369, 370, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.361, ч.4 ст.185, ч.1 ст.209 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання:

- за ч.1 ст.361 Кримінального кодексу України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст.185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч.1 ст.209 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавлення права обіймати посади, пов`язані з експлуатацією, обслуговуванням та ремонтом електронно-обчислювальної техніки, персональних комп`ютерів та мобільних телефонів на строк 1 (один) рік, без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавлення права займати посади, пов`язані з експлуатацією, обслуговування та ремонтом електронно-обчислювальної техніки, персональних комп`ютерів та мобільних телефонів на строк 1 (один) рік, без конфіскації майна.

Звільнити ОСОБА_5 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 2 (два) роки.

Зобов`язати ОСОБА_5 відповідно до ст.76 КК України періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

До набрання вироком законної сили до ОСОБА_5 запобіжний захід не застосовувати.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного районного суду Житомирської області від 24.02.2025 року - скасувати.

Речові докази:

- Мобільний телефон марки «Moto g24» з ІМЕІ1: НОМЕР_5 з двома сімкартами НОМЕР_3 та НОМЕР_6 , який переданий на зберігання до кімнати для зберігання речових доказів Коростенського РУП - повернути у власність ОСОБА_5 ;

- виписку по картковому рахунку AT «ОщадБанк» № НОМЕР_4 , що зберігається при матеріалах кримінального провадження, виписка по картковому рахунку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що зберігається при матеріалах кримінального провадження - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Згідно ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

Копія згідно з оригіналом: