Ст. 1 із 4 Справа № 303/855/25
1-кс/303/397/25
У Х В А Л А

01 квітня 2025 року м. Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі слідчого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна та передачу майна на відповідальне зберігання,

В С Т А Н О В И В :

До Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області звернувся адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , із клопотанням, згідно якого просить:

скасувати арешт автомобіля марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві особистої спільної власності ОСОБА_3 ,

скасувати ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2025 року по справі №303/855/25 в частині накладення арешту на автомобіль марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві особистої спільної власності та вилучений у ОСОБА_3 ,

передати автомобіль марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 на відповідальне зберігання.

Клопотання мотивоване тим, що слідчим СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000085 внесено до ЄРДР 14.01.2025 року за підозрою ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. 02 лютого 2025 року в рамках даного кримінального провадження слідчим СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області в ході проведеного огляду місця події біля будинку №2 по вул.Ференца Кельчині в с. Пийтерфолво Берегівського району було вилучено автомобіль марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві особистої - спільної власності ОСОБА_3 та яким остання керує та користується на законних підставах. 05 лютого 2025 року слідчим суддею Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області за клопотанням слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області була постановлена ухвала про накладення арешту на вищезазначений автомобіль, при цьому при розгляді клопотання про арешт майна, ОСОБА_3 присутня не була та належним чином про такий не повідомлялась. Однак, як свідчать матеріали кримінального провадження, як на момент розгляду слідчим суддею клопотання так і на даний момент, письмове повідомлення про підозру чи зміну підозри ОСОБА_3 не вручено і їй не пред`являлося жодної підозри по кримінальному провадженню, в рамках якого накладено арешт на її майно. На даний час автомобіль марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_3 , по ньому не призначались і не проводяться які-небудь експертизи, і для призначення таких немає жодної на те процесуальної необхідності та підстави, так як жодної слідової інформації він на собі не несе. Всупереч ч. 11 ст. 170 КПК України слідчим у своєму клопотанні не вказано жодної підстави, яка би обґрунтовано свідчила про те, що зазначене майно, яке належить ОСОБА_7 може бути втрачено, пошкоджено чи використано таким чином, що може перешкодити кримінальному провадженню, та в свою чергу в порушення вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна не врахував: - правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для третіх осіб та розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Окрім того, автомобіль утримується на відкритому спец. майданчику, постійно піддається негативним впливам кліматичних чинників, крім того, постійне перебування автомобіля в

Ст. 2 із 4

нерухомому стані впливає на його стан та призводить до втрати експлуатаційних властивостей та втрати цінності. Та більше того, за зберігання автомобіля підприємство власник спецмайданчика справляє плату у розмірі за добу зберігання біля 100 грн., що унеможливлює отримання автомобіля власником в послідуючому через довготривале його знаходження на даному підприємстві та матеріальне становище власника. В зв`язку з викладеним вважає, що оспорювана ухвала слідчого судді була прийнята з порушенням вимог ст.ст. 132, 170, 173 КПК України, оскільки при задоволенні клопотання про накладення арешту були відсутні правові підстави для його накладення, відсутні докази, які б доказували на вчинення злочину ОСОБА_3 , відсутні підстави вважати, що воно підлягає спеціальній конфіскації у третіх осіб, а обмеження права власності негативно впливає на майновий стан ОСОБА_3 , оскільки вказаний автомобіль використовується по господарству, так як остання проживає в сільській місцевості, займається сільським господарством, будинок де вона проживає разом з сім`єю розташований на значній віддалі від школи та медзакладу, куди їй необхідно доправляти малолітнього сина, який часто хворіє та потребує медичної допомоги. Тому є всі підстави для скасування арешту автомобіля марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві особистої спільної власності ОСОБА_3 , скасування ухвали слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2025 року та передачі автомобіля марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 на відповідальне зберігання.

Представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання про скасування арешту майна був повідомлений належним чином.

Уповноважена службова особа СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання про скасування арешту майна був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного.

Як свідчить протокол огляду місця події від 01 лютого 2025 року, слідчим СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області на підставі заяви-дозволу 01 лютого 2025 року в період часу з 21 год. 10 хв. по 21 год. 23 хв. проведено огляд транспортного засобу марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, с.Пийтерфолво, вул. Ференца Кельчі, біля буд. 2, в ході якого вилучено: транспортний засіб марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно ухвали слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2025 року в кримінальному провадженні, внесеному 14.01.2025 року до ЄРДР № 0000085 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, з метою усунення будь-яких ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, накладено арешт на майно, а саме: транспортний засіб марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 , та який поміщено на спец.майданчик ГУНП в Закарпатській області, за адресою: м.Мукачево, вул. Об`їзна, б/н.

Встановлені вищезазначеним процесуальним документом обставини свідчать про те, що власником транспортного засобу марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживаючий в АДРЕСА_1 .

Як вбачається з свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , 31 травня 2003 року між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровано шлюб у виконкомі Вилоцької селищної ради Виноградівського району Закарпатської області, після чого ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_10 ».

Згідно вимог частини 1 статті 8 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ст. 3 із 4

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимог п. 1, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, конфіскації як виду покарання.

Частиною третьою ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Згідно матеріалів кримінального провадження № 0000085, внесеного до ЄРДР 14.01.2025 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція статті якої передбачає міру покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Вказане арештоване рухоме майно - автомобіль марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить на праві

Ст. 4 із 4

приватної власності ОСОБА_6 , тому у випадку визнання винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відносно нього може бути застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна.

На даний час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 14.01.2025 року до ЄРДР № 0000085 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в якому накладений ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2025 року арешт на автомобіль марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим на даний час потреба у арешті вказаного автомобіля не відпала.

Крім цього, відсутніми є відомості (письмові документи) про те, що ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 .

Враховуючи вищенаведене, клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту вказаного майна та передачу його на відповідальне зберігання ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 174, 372, 376 КПК України суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту автомобіля марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 , скасування ухвали слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2025 року у справі №303/855/25 в частині накладення арешту на автомобіль марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 , та передання автомобіля марки «TOYOTA HILUX», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 на відповідальне зберігання відмовити.

Ухвала суду апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1