Справа № 740/1653/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/469/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

22 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

Розглянула у письмовому провадженні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, не працюючому, який є особою з інвалідністю ІІ групи, одруженому, який має двох неповнолітніх дітей, раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою до 13 червня 2025 року включно, із визначенням розміру застави в сумі 242 240 гривень.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав, що розгляд кримінального провадження перебуває на початковій стадії судового розгляду, при цьому, підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який не встановлено, в той час, як ризики, що були враховані під час обрання запобіжного заходу на даний час не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 не погоджується з ухвалою суду з тих підстав, що він фізично не може перебувати в умовах слідчого ізолятору, у зв`язку з чим просить зміни запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або цілодобовий домашній арешт.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 не просив проводити апеляційний розгляд за його участі та участі його захисника адвоката ОСОБА_6 , що дозволяє провести апеляційний розгляд в порядку письмового провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 422-1 КПК України, без виклику сторін.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

У провадженні Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області перебуває на розгляді кримінальна справа, відомості про яку були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013 від 06 січня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

ОСОБА_5 обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечної психотропної речовини та незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пантан-1-он).

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Колегія суддів приймає до уваги, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , відносяться до категорії кримінальних проступків та тяжкого злочину, за найтяжче з яких передбачене покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, судовий розгляд ще не розпочатий, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням встановлених у кримінальному провадженні обставин, має місце обґрунтованість твердження сторони обвинувачення про існування ризиків ухилення ОСОБА_5 від явки до суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Наявність фактичного місця проживання, соціальних зв`язків дружини та двох неповнолітніх дітей, не гарантують належного виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не вказують на міцність його соціальних зв`язків, з огляду на те, що ОСОБА_5 є особою працездатного віку, однак, маючи другу інвалідності, офіційно не працює, при цьому має життєво важливі потреби (утримання родини, лікування тощо), для задоволення яких потребує стабільного надходження грошових коштів, а доказів того, що він отримує стабільний дохід від незареєстрованої діяльності, стороною захисту не надано, при цьому, він є особою, яка залежить від психотропних речовин, що додатково підвищує ризик можливості продовження злочинної діяльності та переховування від органів досудового слідства.

Стороною захисту не наведено тих об`єктивних підстав, які б давали можливість розглянути питання про обрання більш м`якого виду запобіжного заходу як про це йдеться в апеляційній скарзі.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що через стан свого здоров`я він не може утримуватися в слідчому ізоляторі, не є підставою для обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу,як він помилково вважає.

Питання надання медичної допомоги в місцях попереднього ув`язнення регулюються, зокрема, Законом України «Про попереднє ув`язнення» та Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, що затверджений спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012.

Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу X наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 №1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8,107,116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року №239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572.

Пунктом 3 глави 2 розділу X зазначеного наказу, у СІЗО здійснюється медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Пунктом 2.6 Порядку № 239/5/104 передбачено, що у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Отже, законодавством чітко визначений порядок обстеження та надання медичної допомоги особам, узятим під варту і забезпечення виконання зазначеного порядку покладено саме на керівництво слідчих ізоляторів або установ виконання покарань.

Таким чином, ОСОБА_5 не позбавлений медичної допомоги, в разі виникнення такої необхідності та має можливість приймати ліки під наглядом лікаря. За час, що обвинувачений вже перебуває під вартою, стороною захисту не надано відомостей про те, що стан здоров`я ОСОБА_5 погіршується, він не має можливості отримувати лікування, йому відмовлено у проведенні медичного огляду/обстеження тощо.

На даному етапі судового розгляду, колегія суддів не може прийти до висновку, що заявлені стороною обвинувачення зменшилися або зникли, але настанню таких ризиків цілком об`єктивно можна запобігти шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не зумовлює підстав для вирішення питання про зміну такого запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт або ж особисте зобов`язання, як про це просить ОСОБА_5 ..

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд перебуває на початковій стадії та не завершений, даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, тим більше, що ОСОБА_5 був визначений альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2025 року, про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_5 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9