Справа № 750/2/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/38/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

16 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференцій з ДУ Коломийська виправна колонія (№41)» та захисником з використанням його власних технічних засобів, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з професійною технічною освітою, не працюючому, одруженому, який має одну неповнолітню дитину, зареєстрований по АДРЕСА_2 , раніше судимому, продовжений строк тримання під вартою на строк до 09 лютого 2025 року, без визначення розміру застави.

Задовольняючи подання, слідчий суддя вказав на обґрунтованість підозр у вчиненні інкримінованих злочинів, доведеність та наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшилися та не зникли, а досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не завершено з об`єктивних причин. На даний час для обрання щодо ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, як про це просив захисник, відсутні підстави.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою та покласти на підозрюваного обов`язки, визначені ст. 194 КПК України.

Аргументує тим, що судове рішення щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим з тих підстав, що суд першої інстанції не встановив чи доведені прокурором доказами обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні його підзахисним кримінального правопорушення. В розпорядженні суду для встановлення обґрунтованості підозри були наявні матеріали справи, які не доводять вину ОСОБА_6 і тільки вказують на необґрунтованість пред`явленої підозри.

Наголошує на тому, що підозра щодо ОСОБА_6 є незаконною, необґрунтованою та такою, що ґрунтується на припущеннях. Прокурором та судом не враховано безлічі фактів, наведених стороною захисту та самим обвинуваченим, які безумовно змінюють не тільки кваліфікацію злочину, а й виправдовують підозрюваного загалом.

Вважає, що прокурором навмисно не було долучено з матеріалів кримінального провадження розписку потерпілого про відсутність претензій, в якій він чітко вказав, що усі матеріальні й моральні збитки йому відшкодовані, а даний інцидент просить вважати непорозумінням.

Сторона захисту неодноразово в судовому засіданні наголошувала на тому, що ОСОБА_6 самостійно виявив бажання повернутися в Україну, підозра йому не оголошувалось, дана справа перебуває на стадії досудового розслідування не дивлячись на те , що порушені усі норми Європейського права, враховуючи, що його підзахисний вже рік перебуває під вартою. Згідно Конвенції з прав людини та ст. 197 КПК України строк тримання під вартою не може перевищувати 12 місяців, що в даному провадженні порушено.

його підзахисний ОСОБА_6 має на меті доводити свою невинуватість відповідно до діючого законодавства, вважає, що інкриміновані йому злочини сфальсифіковані проти нього, умислу на їх вчинення він не мав, як і не мав корисливої мети. Також, ОСОБА_6 не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, має постійне місце проживання, має можливість працевлаштуватись, має сім`ю, що вказує на те, що його підзахисний заслуговує на довіру до суду і те, що він ніяким чином не буде переховуватись від суду та сторони обвинувачення. Крім того, підозрюваний не має на меті чинити тиск на потерпілого, так як останній не має до нього жодних претензій, про що офіційно заявив, а також не має наміру вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Переконаний в тому, що сторона обвинувачення не надала суду достатньо доказів вважати, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного може лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апелянт вважає, що такий вид запобіжного заходу як застава, яку в подальшому обвинувачений зобов`язується перерахувати на користь ЗСУ, із застосуванням електронного засобу контролю, враховуючи те, що обвинувачений винайматиме квартиру в м. Ужгороді, в повній мірі забезпечить його належну процесуальну поведінку за умови виконання певних обов`язків.

У клопотанні слідчого не має взагалі мети, яка б зобов`язувала застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, так як судом Чеської Республіки за неодноразовим проханням ОСОБА_6 , його було екстраговано до ДУ «Коломийська виправна колонія №41», де він зобов`язаний перебувати до з`ясування обставин. Отже, мета не виправдовує можливості й цілі досудового розслідування, застосованим запобіжним заходом ОСОБА_6 обмежений в можливості захистити себе у виді проведення одночасного допиту з потерпілим, проведенні слідчого експерименту та іншого роду доказів, які б могли його виправдати від пред`явленого обвинувачення. Тримання ОСОБА_6 під вартою є фактичним свавіллям, що порушує всі Європейські права та цінності.

Заслухавши доповідача, захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, вказали на відсутність доказів, які б підтверджували обґрунтованість оголошеної ОСОБА_6 підозри, а відтак, й відсутність підстав для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу, вказували на відсутність доказів, які б підтверджували наявність заявлених стороною обвинувачення ризиків, та вважали за можливе застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із позбавлення волі, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , факт його переховування від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим він був оголошений в міжнародний розшук, вказував на достатність доказів, якими обґрунтовується підозра, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження, Чернігівським РУП ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048 від 01 серпня 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України.

У рамках досудового розслідування 18 липня 2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України.

22 серпня 2022 року слідчим суддею наданий дозвіл на затримання ОСОБА_6 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Постановою слідчого від 22 серпня 2022 року підозрюваного ОСОБА_6 було оголошено у розшук.

05 січня 2023 року підозрюваний ОСОБА_6 був оголошений у міжнародний розшук, здійснення якого доручено сектору міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Чернігівській області.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2023 року ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з вимогою, не пізніше як через 48 годин з часу доставки ОСОБА_6 до місця кримінального провадження, забезпечити участь підозрюваного у розгляді питання про застосування обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміну на більш м`який запобіжний захід.

16 грудня 2024 року л 18 год. 20 хв. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Краківець-Корчова» співробітниками ВКП ГУНП в Чернігівській області було проведено екстрадиційне затримання розшукуваного ОСОБА_6 , який був екстрагований з Чеської Республіки до України.

На підставі ухвали слідчого судді від 20 січня 2023 року ОСОБА_6 був затриманий, про що складений протокол затримання у приміщенні Яворівського РВП ГУНП у Львівській області, та поміщений для подальшого утримання до ДУ «Коломийська виправна колонія «№41)».

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2024 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.01.2025.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як безпідставно вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку, з викладенням доказів на доведення кожного з елементів оголошеної та врученої підозри.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Право сторони захисту на оскарження законності оголошення підозри, її обґрунтованості, вмотивованості врученого повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, дотримання чи порушення порядку його вручення, тощо законодавцем закріплено в пункті 16 ч. 3 ст. 42 та пункті 10 частини 1 статті 303 КК України.

У даному конкретному провадженні слідчим суддею докази оцінюються лише з огляду на те, що вони підтверджують ймовірність того, що підозрюваним можливо вчинене кримінальне правопорушення. Встановлення фактичних обставин для підтвердження цих доказів, як і вирішення питання про перекваліфікацію дій підозрюваного, ухвалення рішення про його виправдання, надання оцінки показанням потерпілого є наступними, до того ж різними, етапами досудового розслідування та судового розгляду.

Під час розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою, слідчим суддею були досліджені матеріали на підтвердження оголошеної ОСОБА_6 підозри, про що вказано в мотивувальній частині ухвали, та факт дослідження яких не заперечується і стороною захисту. Аналіз належності та допустимості наданих слідчим доказів, викладення мотивів того, який з елементів кримінального правопорушення ними доводиться чи спростовується не віднесений до переліку питань, які мають вирішуватись під час вирішення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.

На даному етапі досудового розслідування, наданих стороною обвинувачення доказів достатньо для того, щоб стверджувати про те, що кримінальне правопорушення було вчинене і до його вчинення може бути причетний ОСОБА_6 . Всі інші вказані захисником обставини вирішенню в рамках даного судового провадження не підлягають.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, та у нападі з метою заволодіння чужим майном, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочинами, за найбільш тяжке з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, отже, усвідомлюючи тяжкість і невідворотність покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Більш того, саме цей ризик є реальним та був реалізований підозрюваним, який після вручення йому підозри тривалий час переховувався від органу досудового розслідування та суду, перебував у міжнародному розшуку та був екстрагований до України з Чеської Республіки на запит української сторони.

Не приймається до уваги твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_6 добровільно самостійно прибув до України та не має на міру переховуватись від органу досудового розслідування та суду, адже має намір довести свою невинуватість, оскільки такі доводи суперечать доказам у кримінальному провадженні та змісту апеляційної скарги цього ж захисника.

Так, ОСОБА_6 не добровільно прибув до України, а був затриманий в Чеській Республіці на виконання запиту України про надання міжнародно-правової допомоги та фактично перебуває під вартою з 24 грудня 2023 року, про що вказували в захисники в суді першої інстанції та в мотивувальній частині апеляційної скарги.

Більш того, державний кордон України ОСОБА_6 перетнув поза межами пунктів пропуску, що підтверджується інформацією з Державної прикордонної служби України, з чого слідує, що його дії були умисними та направленими саме на ухилення від органу досудового розслідування та суду.

На територію України ОСОБА_6 був екстрадовний, що беззаперечно спростовує вказівку на захисника на добровільне повернення підозрюваного на територію України та в сукупності з іншими обставинами ставить під сумнів виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків у разі застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Колегія суддів наголошує, що на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не перевіряє докази на доведення тих ризиків, які вже були встановлені в судовому порядку при обранні запобіжного заходу, як безпідставно намагається довести захисник в апеляційній скарзі.

Слідчий суддя лише перевіряє наявність обставин, які вказують, що раніше встановлені ризики не зменшились, аж настільки, щоб вважати, що їм можна запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, або не зникли із перебігом часу та внаслідок проведених слідчих дій в рамках досудового розслідування. Лише встановлення нових ризиків, зобов`язує слідчого суддю перевірити докази на їх доведення. Однак, нових ризиків не було заявлено стороною обвинувачення та не встановлено слідчим суддею.

Як слідчий суддя, так і колегія суддів під час розгляду апеляційної скарги сторони захисту, приймає до уваги, що підозрюваний раніше судимий, щодо нього на розгляді в Ніжинському міськрайонному суді перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину, в рамках якого він також перебуває у розшуку, на території України ОСОБА_6 не має роботи, а стороною захисту не надано доказів того, що він має інші види заробітку від незареєстрованої діяльності, що виключає можливість підозрюваного винаймати житло в м. Ужгород, як про це вказано в апеляційній скарзі, а тому, усвідомлюючи невідворотність та тяжкість покарання, у разі доведення винуватості та визнання винуватим, ОСОБА_6 може повторно ухилитися від органів досудового слідства та суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Жодних даних, які б свідчили, що з плином часу ризики неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 зменшились ні підозрюваним, ні його захисниками надано не було. При цьому, доводи апеляційної скарги захисника, яка за мотивувальною частиною є скаргою на ухвалу слідчого судді про застосування запобіжного заходу, а не його продовження, як в даному випадку, не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Обставини справи, характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , особливості розслідування такої категорії справ та необхідність встановлення всіх об`єктивних обставин вчинення кримінальних правопорушень, а також зважаючи на необхідність у здійсненні ряду слідчих та процесуальних дій, вказують на те, що при більш м`якому запобіжному заході не буде забезпечена належна процесуальна поведінка підозрюваного, а заявлені ризики є реальними, на час розгляду клопотання не зменшились та не зникли, і слідчий суддя вірно вказав на це у своєму рішенні та продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перебування ОСОБА_6 під вартою під час досудового розслідування жодним чином не порушує його право на захист під час здійснення необхідних процесуальних та слідчих дій, його право на участь в одночасному допиті з потерпілим, у проведенні слідчого експерименту та інших діях як про це стверджує захисник. Таке право сторони захисту та підозрюваного буде забезпечене органом досудового розслідування в рамках кримінального-процесуального законодавства.

На даний час існують об`єктивні причини через які досудове розслідування не може бути завершене до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу, проведення вказаних слідчих та процесуальних дій необхідно для всебічного, повного та об`єктивного розслідування у кримінальному провадженні органу досудового розслідування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, рішення слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , повністю узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422 , 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2025 року про продовження строків тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12