У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, буд. 25 клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна, а саме грошових коштів, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000244 від 05.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшло клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна, а саме грошових коштів, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000244 від 05.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Клопотання прокурора мотивоване тим, що слідчим управлінням ГУ СБУ у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000244 за ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи АТ «Альфа-Банк» (наразі АТ «Сенс Банк», ), спільно із службовими особами ТОВ «Юг-Газ» (наразі ТОВ «Ю-Газ», ), уклали форвардні контракти про придбання валютних коштів без поставки базового активу, з подальшим виведенням цих коштів на рахунки фізичних та юридичних осіб пов`язаних з російською федерацією.

До вказаної протиправної діяльності можуть бути причетні громадяни російської федерації ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які обіймали керівні посади в АТ «Альфа-Банк» та налагодили тісні дружні стосунки з колишніми власниками згаданого банку і широке коло зв`язків з числа керівників і працівників його структурних підрозділів.

Після звільнення з банку, за період роботи у раді директорів Української міжбанківської валютної біржі та в приватному бізнесі, ОСОБА_4 отримав широке коло зв`язків із суб`єктами господарювання на ринку енергетичних ресурсів, серед яких з ТОВ «Юг-газ».

Наприкінці 2019 на початку 2020 рр., точна дата наразі у ході розслідування не встановлена, за проханням колишніх власників АТ «Альфа-Банк» (далі Банк), маючи відповідний досвід та знання у сфері управління ринковими ризиками, здобуті за час роботи в АТ «Альфа-Банк», з метою врегулювання проблеми з лімітами управлінської валютної позиції Банку для обходу обмежень, визначених Положенням про порядок встановлення Національним Банком України лімітів відкритої валютної позиції та контроль за їх дотриманням банками від 12.08.2005 № 290, ОСОБА_4 вступив в змову з невстановленими на даний час службовими особами ТОВ «Юг-Газ» щодо укладання в інтересах банку низки форвардних контрактів з продажу на користь суб`єкта господарювання іноземної валюти без фактичної поставки базового активу.

Для реалізації вказаної схеми ОСОБА_4 залучив на той час Головного фінансового директора Банку - громадянина російської федерації ОСОБА_5 , який уклав та підписав з ТОВ «Ю-Газ» від імені Банку Генеральну угоду про загальні умови та порядок здійснення операцій на умовах форвард № Ф-29/2020 від 02.03.2020, а також ряд нетипових, в частині строку їх дії, форвардних контрактів, у т.ч. № Ф-29/2020-37/БП від 07.10.2021 року, № Ф-29/2020-38/БП від 11.10.2021 року, № Ф-29/2020-39/БП від 12.10.2021 року.

При цьому формально, з метою укладання таких контрактів мало бути хеджування ризику зміни курсу іноземної валюти за зовнішньоекономічними господарськими операціями ТОВ «Юг-Газ» з BG-MARINUS Ltd (Болгарія, BG205574346) та TradexpoService s.r.o (Словаччина, 48314528). На даний час встановлено, що ОСОБА_4 є директором та бенефіціарним власником BG-MARINUS Ltd, а одним із керуючих директорів TradexpoService s.r.o (Словаччина, 48314528) є громадянин України ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), який раніше був кінцевим бенефіціаром ТОВ «Юг-Газ».

За наявними даними, після початку повномасштабної військової агресії рф проти України та у зв`язку втратою впливу колишніми власниками опосередкованої істотної участі Банку через перехід Банку з 22.07.2023 у власність держави, у останніх за невстановлених на даний час обставин виник злочинний умисел використати факт різкого збільшення курсу долара США по відношенню до гривні та зазначену фінансову схему для виведення активів з банку на користь підконтрольних компаній нерезидентів з метою подальшого їх використання у збройній агресії проти України.

Окрім цього, відомо, що рішенням Господарського суду Одеської області від 26.01.2024 у справі № 916/2932/23 ухвалено рішення про стягнення з АТ «Сенс Банк» на користь ТОВ «Ю-Газ» коштів згідно зазначених форвардних контрактів у сумі 128 013 674,07 грн.

Таким чином, у ході розслідування кримінального провадження встановлені відомості, що вказують на умисні, протиправні, узгоджені між собою спільні дії посадових осіб АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Ю-Газ» спрямовані на виведення з державного банку АТ «Сенс Банк» грошових коштів під приводом ніби то виконання господарських зобов`язань, з подальшим використанням цих коштів представниками держави-агресора, її збройними формуваннями.

Ураховуючи зазначене, кошти в сумі 128 013 674,07 грн. можуть бути знаряддями вчинення злочину, оскільки виведення цих коштів завдасть шкоди державі, яка перебуває у стані війни.

Кошти в указаній сумі також є об`єктом кримінально протиправних дій, оскільки на здійснюється посягання під приводом ніби то виконання господарських операцій.

Відтак, ці кошти містять ознаки речових доказів, визначені ст. 98 КПК України.

Враховуючи викладені доводи, прокурор просить накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів, а при встановленні підозрюваних та юридичних осіб, в інтересах яких вчинявся злочин з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, на зазначені в клопотанні кореспондентські рахунки, в межах суми, що складає 128 013 674, 07 грн.

У судове засідання прокурор не прибув.

Розгляд клопотання про накладення арешту здійснюється без повідомлення власника майна відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України.

Вивчивши клопотання та дослідивши матеріали, додані до клопотання слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України має застосовуватись з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює повноваження в порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Під час досудового розслідування, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є тимчасовий доступ до речей та документів.

Положеннями п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України та ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який забезпечує тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому статтями 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Так, під час розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено, що ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000244 від 05.07.2024 р.

26.01.2024 року рішенням Господарського суду Одеської області було відмовлено у задоволенні позову АТ «СЕНС БАНК» до ТОВ «Ю-ГАЗ» про розірвання договорів. Зустрічний позов ТОВ «Ю-ГАЗ» до АТ «СЕНС БАНК» про стягнення 127 074 274,07 задовольнити /а.с.12-23/.

Слідчим суддею були досліджені додані до клопотання прокурора матеріали кримінального провадження, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання: Генеральна угода про загальні умови та порядок здійснення операцій на умовах «форвард» № Ф-29/2020 від 02.03.2020 року; додаткова угода від 08.07.2022 року до № 1 Генеральної угоди про загальні умови та порядок здійснення операцій на умовах «форвард» № Ф-29/2020 від 02.03.2020 року; Форвардний контракт без поставки базового активу №Ф-29/2020-37/БП від 07.10.2021 року; Форвардний контракт без поставки базового активу №Ф-29/2020-38/БП від 11.10.2021 року; Форвардний контракт без поставки базового активу №Ф-29/2020-39/БП від 12.10.2021 року; протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 30.07.2024 року; інформація щодо виконання доручення від 09.08.2024 року; лист АТ «СЕНС БАНК» від 15.08.2024 року /а.с.24-72/.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Водночас, грошові кошти на банківському рахунку не можуть вважатись речовими доказами, оскільки вони не є індивідуально визначеними. Відповідна сума обліковується банком на рахунку під зобов`язання банку за дорученням власника рахунку перерахувати (зарахувати) кошти у межах такої суми. Безготівкові кошти не є індивідуалізованими матеріальними об`єктами, відповідно режим поводження з ними не може бути аналогічний тому, який запроваджений до речових доказів. Тому, накладення арешту на грошові кошти, що обліковуються на рахунках, враховуючи їх нематеріальний і неіндивідуалізований характер, не узгоджується з заявленою метою збереження речових доказів, адже їх неможливо використати як доказ у кримінальному провадженні.

Крім того, прокурором не доведено необхідності накладення арешту на майно з метою спеціальної конфіскації, оскільки жодній особі у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру.

Таким чином, у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 131, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна, а саме грошових коштів, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000244 від 05.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії, безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1