Справа № 755/101/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2025 р. м. Київ Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження, внесенне до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001591 від 13.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних осіб, не є військовослужбовцем, не являється інвалідом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, зокрема:

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02.05.2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 року; - вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2024 року за ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 71, 72 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 день;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи засудженим вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02.05.2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки, 29.07.2024 року поставлений на облік Дніпровського РВ ФДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київської області, 13.11.2024 року приблизно о 13:30, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 21, на землі біля дерева знайшов поліетиленовий прозорий зіп-пакет, в якому знаходилась порошкоподібна речовина світлого кольору. ОСОБА_3 , як особа, яка періодично вживає психотропні речовини, припустив, що у знайденому поліетиленовому прозорому зіп-пакеті може міститись заборонена речовина. Після чого, ОСОБА_3 , будучи обізнаним про спосіб приховування наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, підняв із землі знайдений ним поліетиленовий прозорий зіп-пакет, роздивився його вміст, впевнився, що дійсно в ньому міститься психотропна речовина - 4 ММС/4-метилметкатинон (мефедрон). У цей час у ОСОБА_3 виник протиправний умисел спрямований на незаконне зберігання з метою подальшого власного вживання психотропної речовини, обіг якої обмежено - 4 ММС/4-метилметкатинон (мефедрон), з цією метою ОСОБА_3 знайдений поліетиленовий прозорий зіп-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено - 4 ММС/4-метилметкатинон (мефедрон), сховав до правої кишені штанів в які був одягнений, тим самим почав незаконно його зберігати при собі.

У подальшому, в цей же день, а саме 13.11.2024 року о 14:10, за адресою: м. Київ, вул. Вершигори, 9-А, дільничним офіцером поліції Дніпровського УП ГУНП в м. Києві затримано ОСОБА_3 , який повідомив, що зберігає при собі в правій кишені штанів, поліетиленовий прозорий зіп-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено - 4 ММС/4-метилметкатинон (мефедрон).

У подальшому, 13.11.2024 року в період часу з 14:34 до 14:41, за адресою: м. Київ, вул. Вершигори, 9-А, співробітниками поліції, у присутності двох понятих із застосуванням технічних засобів фіксації було проведено особистий обшук ОСОБА_3 , в ході якого в правій кишені штанів було виявлено та вилучено поліетиленовий прозорий зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, що містить в собі психотропну речовину, обіг якого обмежено - 4 ММС/4-метилметкатинон (мефедрон), масою 0,373 г, який він незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Згідно висновку експерта, за результатами проведеної у кримінальному провадженні судової експертизи матеріалів речовин та виробів, надана на дослідження кристалічна речовина білого кольору, місять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - 4 ММС/4-метилметкатинон (мефедрон). Загальна маса 4 ММС/4-метилметкатинону (мефедрону) становить 0,373 г.

4 ММС/4-метилметкатинон (мефедрон), згідно зі Списком № 2 «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» в Таблиці І « Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року віднесений до психотропних речовин, обіг яких обмежено.

Згідно наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу», кримінальна відповідальність за придбання та зберігання психотропних речовин, обіг яких обмежено - 4 ММС, у невеликих розмірах настає в тому разі, коли таке придбання та зберігання перевищує вагу зазначеної в таблиці граничної величини, а саме 0,15 грам.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 2 ст. 309 КК України визнав вину повністю, каявся у вчиненому. Зазначив, що він будучи особою, яка вживає психотропні речовини, 13.11.2024 року, за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 21, знайшов поліетиленовий прозорий зіп-пакет, в якому знаходилась психотропна речовина, обіг якої обмежено - 4 ММС/4-метилметкатинон (мефедрон) та помістив її до правої кишені штанів, у які був одягнений. Після чого, за адресою: м. Київ, вул. Вершигори, 9-А, його зупинили працівники поліції, запитали, чи є у нього заборонені речовини, він зізнався, що є у нього заборонені речовини. Працівниками поліції було проведено його обшук, під час якого у нього було виявлено та вилучено психотропну речовину, яку він придбав та зберігав для власного вжитку. Зокрема показав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце вчинення ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. Визнав, що знав про кримінальне провадження щодо нього за ч. 1 ст. 309 КК України, з вироком суду та призначеним йому покаранням ознайомлений. У скоєному щиро каявся, обіцяє у майбутньому нічого протиправного не вчиняти, готовий понести покарання відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст їх обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Винуватість ОСОБА_3 , який не оспорював фактичні обставини справи, у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчиненого повторно протягом року після засудження за цією статтею.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання судом має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення і попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Так, суд відповідно до ст. 65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину; особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; відсутність завданої шкоди; дані про його особу, а саме: має постійне місце проживання в м. Києві, задовільний стан здоров`я, спосіб життя (раніше судимий, не працює); на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; пом`якшуючу обставину; відношення обвинуваченого до вчиненого (вину визнає, кається у вчиненому, готовий понести покарання відповідно до законодавства України); позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи останній вироку суду від 28.11.2024 року; думку обвинуваченого, який підтримав думку прокурора щодо можливого покарання.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки його перевиховання та виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства. Підстав для застосування ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України суд не вбачає. Дане покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого злочину і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу. Згідно з матеріалами справи ОСОБА_3 вчинив вказане у вироку кримінальне правопорушення до постановлення відносно нього останнього по часу вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2024 року, яким було враховано попередній вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02.05.2024 року та остаточно визначено покарання із застосуванням вимог ст. 71 КК України, тому в даному кримінальному провадженні до нього слід застосувати лише вимоги ч. 4 ст. 70 КК України та за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно визначити покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. На думку суду, остаточно визначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Приймаючи таке рішення, суд враховує усталену практику ККС Верховного Суду з цього питання, яка висвітлена в постановах від 18.02.2020 року (справа № 280/901/17), від 30.11.2021 року (справа № 695/1628/18), від 23.02.2021 року (справа № 401/1705/19). Так, у постанові від 18.02.2020 року (справа № 280/901/17) ККС ВС зазначив, що суд першої інстанції у справі, що розглядається, неправильно застосував ст. 71 КК і до призначеного покарання, безпідставно приєднав невідбуту частину покарання призначеного за вироком Бородянського районного суду Київської області від 10 листопада 2011року, оскільки, покарання за цим вироком раніше вже було приєднано до покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду від 17 квітня 2018 року. Таким чином, повторне приєднання невідбутої частини покарання є неприпустим та суперечить принципам та загальним засадам призначення покарання. Верховний Суд вважає, що в даному випадку, засудженому необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки особа вчинив злочин у цьому кримінальному провадженні 06 липня 2017 року, тобто до постановлення вироку Деснянського районного суду від 17 квітня 2018 року. Крім того, при вирішенні питання щодо умов застосування положень ст. 70 чи 71 КК України суд враховує, що в постанові від 01 червня 2020 року в справі № 766/39/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зауважила, що за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи при визначенні остаточного покарання та правил на підставі яких воно має бути сформованим слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2024 року, остаточно визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 1 (один) день. Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався. Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній. Стягнути зі ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи № СЕ-19/111-24/67159-НЗПРАП від 19.11.2024 року у сумі 3183 грн 60 коп.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: - особливо небезпечнну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС, масою 0,373 г., яка переданнаі в камеру схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, відповідно до квитанції № 023048 від 22.11.2024 року - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1