Справа № 357/1763/25
У Х В А Л А

07 лютого 2025 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м. Біла Церква клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000359 від 05.02.2025 року,

У С Т А Н О В И В:

Прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000359 від 05.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 04.02.2025 року приблизно о 09:42 год., в м. Біла Церква, по бульвару Михайла Грушевського, 13 водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 , під час виконання маневру поворот ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю «Skoda Oktavia» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в крайній лівій смузі в тому ж напрямку. В наслідок пригоди водій та пасажир автомобіля «Skoda Oktavia» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала травму у вигляді перелому фаланги руки та госпіталізовані до Білоцерківської МЛ №2 з попереднім діагнозом ЗЧМТ СГМ, забій грудної клітки. Після зіткнення автомобіля «Skoda Oktavia» реєстраційний номер НОМЕР_2 з автомобілем «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 , автомобіль «Skoda Oktavia» реєстраційний номер НОМЕР_2 контактував з припаркованим автомобілем марки «Volkswagen Crafter» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходився на узбіччі за межами проїзної частини та авто належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнього в авто не було. Водії освідовані, тверезі.

За даним фактом 05.02.2025 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000359, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час огляду місця події від 04.02.2025 року було вилучено автомобіль марки «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 , який поміщено на штрафмайданчик за адресою: 3 км а/д Р-17 (Біла Церква-Володарка).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 встановлено, що власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_8 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

05.02.2025 року автомобілем марки «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 , було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №№0000359.

На даний час у слідства є достатні підстави вважати, що вилучені в ході проведеного огляду речі мають суттєве значення для досудового розслідування, встановлення істини у справі, можуть бути доказами у кримінальному провадженні, з метою забезпечення збереження речових доказів, для недопущення їх знищення чи пошкодження та подальшого проведення необхідних експертиз, слідчий простить накласти арешт на вилучений під час огляду місця події від 04.02.2025 року автомобіль.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подане не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуте особі, у якої воно було вилучене. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 КПК, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Клопотання прокурора про арешт майна надійшло до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 05.02.2025 року. Таким чином, слідчий суддя вважає, що клопотання подано з дотриманням вимог, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України.

В судове засідання прокурор не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений телефонограмою, надав до суду заяву в якій просить розгляд клопотання проводити без його участі, вимоги клопотання підтримує в повному обсязі.

Крім того, прокурора телефонограмою зобовязано було повідомити власника та користувача майна про час та дату розгляду клопотання про арешт майна.

Власник та користувач майна в призначене судове засідання не з`явилися. Заяв про відкладення розгляду клопотання до суду не надходило.

Відповідно до ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності -також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Таким чином, зважаючи та те, що учасники судового засідання повідомлені про день, час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явилася, слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд без їх участі.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим відділом Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № №0000359 від 05.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

04.02.2025 року в період часу з 10.30 год. по 12.50 год. було проведено огляд місця події за адресою: Київська область, м. Біла Церква, бульвар Михайла Грушевського, 13, де знаходився транспортний засіб марки «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 .

В подальшому транспортний засіб марки ««Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 вилучено і передано на зберігання до майданчику тимчасового утримання.

05.02.2024 року постановою старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 було визнано речовим доказом транспортний засіб марки «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховання, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

При вирішенні питання про арешт майна відповідно до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою збереження речових доказів.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Прокурор в клопотанні зазначив, що метою арешту вищезазначеного майна є збереження його як речового доказу, яке було визнано речовим доказом постановою старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 від 05.02.2025 року.

Однак, сам по собі факт наявності постанови про визнання вказаного майна речовим доказом не є ключовим фактором, адже якщо виходити з структурного змісту норми ч. 3 ст. 170 КПК України, то слідує, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 указаного Кодексу, при цьому висновки слідчого судді не залежать від наявності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

Слід зазначити, що санція частини ч. 1 ст. 286 КК України, не передбачає спеціальної конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи майна, також стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Крім того, транспортним засобом марки «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 04.02.2025 року керував ОСОБА_4 , в той час як власником вказаного транспортного засобу, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 є ОСОБА_8 , а тому даний транспортний засіб не підлягає для забезпечення цивільного позову, який ще й на даний час відсутній.

Клопотання прокурора містить формальні посилання на вимоги закону щодо необхідності арешту майна, однак у ньому відсутні достатні та переконливі докази, що майно може бути певним чином приховано, знищено, зіпсовано, втрачено, передано, перереєстровано чи відчужено.

Посилання на необхідність проведення експертиз у кримінальнму провадженні не є підставою для накладення арешту на майно, в контексті того, що стороною обвинувачення не наведено жодних доказів, що майно може бути приховано, знищено, зіпсовано, втрачено, передано, перереєстровано чи відчужено.

На підставі викладеного слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора є необґрунтованим, безпідставним та передчасним, наведені обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, ініціатором клопотання не зазначено та не доведено доданими до клопотання матеріалами наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 170 КПК України. З огляду на викладене слідчий суддя вважає, що підстави накладення арешту на майно відсутні.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про те, що в задоволенні клопотання прокурора про накладання арешту на майно слід відмовити.

Керуючись статтями 98, 170-173, 175, 309, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000359 від 05.02.2025 року -відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддяОСОБА_10