05.03.2025 Справа № 756/2926/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/2926/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2025 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого у кримінальному провадженні - старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000544 від 03.03.2025 за ч. 2 ст. 345 КК України,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання слідчого у кримінальному провадженні - слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на майно.

Обґрунтовуючи подане клопотання, слідчий зазначає, що 03.03.2025 о 15:01 від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Оболонського УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення на лінію 102 зареєстроване в ЄО за №16361 про «хуліганство», а саме про те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ріже кутовою шліфувальною машиною вхідні двері в квартиру де вона проживає, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, відповідальний від керівництва старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , відповідно до обов`язків відповідального від керівництва прибув за вищевказаною адресою для координації дій підпорядкованих підрозділів поліції.

Прибувши за вказаною адресою, старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , будучи у форменому одязі із знаками розрізнення, перебуваючи на добовому чергуванні, з дозволу ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13.09.2005 №2- 7602/05, яке набуло законної сили, зайшов до вищевказаної квартири де на той час перебувала ОСОБА_5 , та без її дозволу перебував ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Знаходячись в вищевказаній квартирі, старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , представився, показав своє службове посвідчення та повідомив причини свого прибуття ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , тобто, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник поліції, одягнутий у формений одяг із розпізнавальними знаками, на законні вимоги поліцейського припинити порушення недоторканості житла, в якому проживає ОСОБА_5 , не реагував та продовжував поводити себе зухвало.

В подальшому, працівники поліції попрохали ОСОБА_6 , припинити порушення недоторканості житла в якому проживає ОСОБА_5 , про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000160 від 03.03.2025 о 17:48:27 за ч. 1 ст. 162 КК України, проте останній почав чинити опір працівникам поліції, взявши металеву фомку та направивши її в бік поліцейських, після чого на підставі ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію» до нього було застосовано фізичну силу. В той же час та в тому ж місці у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на нанесення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків.

Після чого, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, проявляючи неповагу до правоохоронних органів, підриваючи їх авторитет, ігноруючи правила поведінки, прийняті у суспільстві, розуміючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді нанесення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків та бажаючи їх настання завдав металевою фомкою, яку тримав в правій руці, мінімум один удар в потиличну ділянку старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , коли той виконував свої службові обов`язки, після чого ОСОБА_9 було затримано працівниками поліції.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 , своїми протиправними діями спричинив старшому лейтенанту поліції ОСОБА_7 тілесні ушкодження, а саме в лівій тім`яній ділянці 2,5х5 см., в лівій лобно-скроневій ділянці 1,5х4,5 см., підшкірні крововиливи овальної форми на тильній поверхні середньої фаланги 4 пальця правої кисті садно, яке відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, чим реалізував свій злочинний умисел.

Зі змісту клопотання вбачається, що 03.03.2025 в ході проведення особистого обшуку затриманої в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_6 у останнього було виявлено та вилучено, серед іншого, мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 4» (IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ), на який підозрюваний здійснював відеофіксацію в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, слідчий у лопотанні посилається на те, що 03.03.2025 в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1, в загальному коридорі поблизу входу в кім. 410, в ході якого було вилучено монтувальний лом.

Враховуючи, що вказані матеріальні об`єкти органом досудового розслідування визнані речовими доказами у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 98 КПК України, а тому з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду, на переконання слідчого, відповідно до вимог статей 167, 170 КПК України існують достатні підстави для накладення арешту на майно, що було вилучене в ході проведення вказаних слідчих (розшукових) дій, оскільки незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

В судове засідання слідчий та прокурор не з`явились. До суду надійшла заява прокурора ОСОБА_10 , в якій остання просить розглядати клопотання за її відсутності, клопотання підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання власник майна та/або його представник не з`явились. Власник майна ОСОБА_11 , а також його представник - адвокат ОСОБА_12 , кожен окремо, подали до суду заяви про розгляд клопотання за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи у суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки прокурора та власника майна обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000544 від 03.03.2025 за підозрою ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345 КК України.

04.03.2025 майно, вилучене 03.03.2025 в ході проведення особистого обшуку затриманої в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_6 , та 03.03.2025 в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1, в загальному коридорі поблизу входу в кім. 410, постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до поштового штампу на конверті 04.03.2025 слідчий СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а тому слідчий суддя вважає, що слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням у межах строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема частинами 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, оскільки має відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому, внаслідок доведеності існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, наявні підстави для накладення арешту на вказане майно з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування майном будь-кому і будь-яким чином з метою забезпечення збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Втручання держави в право на мирне володіння майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а також враховуючи, що обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 98, 100, 107, 131, 132, 171-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого у кримінальному провадженні - старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000544 від 03.03.2025:

- вилучене 03.03.2025 в ході проведення особистого обшуку затриманої в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 4» (IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 );

- вилучений 03.03.2025 в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1, в загальному коридорі поблизу входу в кім. 410, монтувальний лом.

Заборонити відчуження, розпоряджання та користування будь-кому і будь-яким чином вказаним майном.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1