Провадження №: 1-кп/336/673/2025
У Х В А Л А

іменем України

29 січня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 - в режимі відеоконференцзв`язку,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою

відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч.2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 121 КК України.

Відносно обвинуваченого на стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2024 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Відповідними судовими рішеннями вказаний запобіжний захід продовжувався. Останній раз - ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.12.2024 запобіжний захід продовжений до 14.02.2025 включно.

В судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений зазначив, що потребує лікування, у тому числі хірургічного втручання, що не є можливим в умовах СІЗО.

Захисник указав на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому просив суд у задоволенні клопотання відмовити, або обрати інший запобіжний захід.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, переліченим у вказаній статті.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Виходячи із змісту ч.ч. 3-5 ст. 199 КПК України при продовженні строку дії запобіжного заходу мають бути встановлені достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Як вбачається із змісту ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2024, обираючи запобіжний захід слідчий суддя визнав доведеними наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, існування ризиків, визначених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також недостатність більш м`яких заходів для запобігання цим ризикам.

Продовжуючи запобіжний захід 05.08.2024 слідчий суддя визнав доведеними наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочинів, передбаченого ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 122 КК України, підтвердив наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність більш м`яких заходів для запобігання цим ризикам.

З огляду на стадію кримінального провадження, суд не може давати власну оцінку обґрунтованості підозри чи вагомості доказів, а тому, оцінюючи клопотання прокурора, бере лише до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку судом, встановленим законом (слідчим суддею на стадії досудового розслідування) були зроблені відповідні висновки щодо наявності обґрунтованої підозри та вагомості доказів, достатніх для обрання запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

Отже, на стадії судового розгляду підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Оцінюючи доводи прокурора щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України суд вважає, що заявлені ризики продовжують існувати, їх рівень суттєво не зменшився.

Так, продовжує існувати ризик незаконного тиску на свідків у кримінальному провадженні, адже останні ще не допитувалися перед судом.

Суворість можливого покарання не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, що спричинили смерть потерпілої, відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, ризик переховування від суду продовжує існувати.

Сторона захисту послалася на відсутність ризиків, однак будь-яких фактичних обставин на підтвердження своїх аргументів не привела.

Отже, беручи до уваги мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, суд доходить висновку про збереження на даний час суттєвих ризиків та достатніх підстав, які свідчать про необхідність продовження запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, що відповідає положенню ч.3 ст.197 КПК України, оскільки інший, менш суворий запобіжний захід, не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та усунути встановлені судом ризики.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні насильницьких злочинів, що призвели до загибелі людини, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд не визначає заставу як альтернативний запобіжний захід.

Щодо посилання підозрюваного на стан його здоров`я, суд зазначає таке.

Ухвалою суду від 16.12.2024 доручено ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_4 , та у разі необхідності надати належне лікування, звернуто увагу керівництва ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на необхідність дотримання законодавства щодо медичного обслуговування та надання належної якості медичної допомоги обвинуваченому.

Згідно із медичною довідкою від 19.12.2024, що складена ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України», стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний, додаткових обстежень та призначень не потребує.

Отже, стан здоров`я обвинуваченого дозволяє його подальше тримання під вартою.

Втім статтею 49 Конституції України задекларовано, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Згідно ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 2.3 - 2.8 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 № 239/5/104, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.02.2012 за № 212/20525, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Консультування, обстеження і лікування фахівцями закладів охорони здоров`я (якщо воно можливе в умовах медичної частини СІЗО) здійснюється в медичних частинах СІЗО в присутності персоналу медичної частини.

Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.

Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

Керівництво СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я.

Отже, з огляду на гарантоване Конституцією та законами України право обвинуваченого, незалежно від місця його перебування, на належні медичне обслуговування та надання медичної допомоги, на вільний вибір лікаря-фахівця, а також враховуючи скарги обвинуваченого щодо неналежного надання йому медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора, суд уважає за необхідне повторно звернути увагу керівництва ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на необхідність виконання вимог вищевказаних законів та нормативно-правових актів щодо медичного обслуговування та надання належної якості медичної допомоги обвинуваченому, у разі його звернення зі скаргами на стан здоров`я.

Керуючись ст.ст. 331, 395, главою 18 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 30 березня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1