Справа №705/1660/25
1-в/705/175/25 УХВАЛА
31 березня 2025 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
засудженого ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,
представника установи виконання покарання ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування Закону України № 3886-ІХ та приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства,
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням, в якому зазначив, що його було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України, матеріальні збитки, які він заподіяв потерпілому, є незначні. На цих підставах просив суд застосувати відносно нього Закон України № 3886-ІХ, у зв`язку з декриміналізацією.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 просив його клопотання задовольнити в повному обсязі та переглянути вирок суду, за яким він відбуває покарання.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні клопотання.
Представник адміністрації установи ОСОБА_4 у судовому засіданні при розгляді клопотання засудженого поклався на розсуд суду.
Суд, вислухавши засудженого, прокурора та представника адміністрації установи, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, дійшов таких висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 10 березня 2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та покарання за вироком Черкаського апеляційного суду від 27.10.2020 остаточно призначено ОСОБА_3 до відбуття 6 років 8 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахується з моменту набрання вироком законної сили. На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_3 час попереднього ув`язнення за вироком Смілянського міськрайонного суду від 11.08.2020 з урахуванням вироку Черкаського апеляційного суду від 27.10.2020 з 04.06.2020 до дня набрання вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 10.03.2021 законної сили.
Відповідно до зазначеного вироку ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у житло, вчиненій повторно 06.02.2020 на суму 2926 грн 91 коп.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.04.2022 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 10.03.2021 за ч. 3 ст. 185, та вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 22.01.2021 за ч. 3 ст. 186 КК України, визначено ОСОБА_3 покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за вказаними вироками та вироком Черкаського апеляційного суду від 27.10.2020, визначено ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 6 років 9 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахується з 04.06.2020. На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_3 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 11.07.2019 по 05.08.2019, з розрахунку день за день.
Таким чином, остаточне покарання за вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 10.03.2021 призначене в тому числі шляхом часткового складання призначених покарань за вироками Шполянського районного суду Черкаської області від 10.03.2021 та Катеринопільського районного суду Черкаської області від 22.01.2021 та вироком Черкаського апеляційного суду від 27.10.2020, за яким ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, із заподіянням матеріальної шкоди потерпілій 04.06.2020 на суму 8000 грн.
Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.
Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.
Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.
Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).
За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями, які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.
Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.
Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.
Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.
Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2020 ця сума становила 2102 грн.
Судом встановлено, що кримінальна караність діянь, за вироками, за якими засуджений ОСОБА_3 , не усунута.
Враховуючи викладене вище, суд вважає що правових підстав для перегляду вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 10 березня 2021 року та пом`якшення покарання ОСОБА_3 , призначеного за даним вироком, в тому числі з урахуванням ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 квітня 2022 року, немає, тому клопотання засудженого задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали, а засудженим протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя ОСОБА_1